Справа № 540/2132/18
Суддя: Стас Л.В.
Дата ухвалення: 2019-05-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 травня 2019 р.м.ОдесаСправа № 540/2132/18
Головуючий в 1 інстанції: Хом`якова В.В.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

судді - доповідача - Стас Л.В.

суддів - Турецької І.О., Шеметенко Л.П.

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області на рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 16 січня 2019 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про зобов`язання провести нарахування призначеної пенсії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернулася до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області (далі - відповідач, ГУПФ в Херсонській області) про зобов`язання відповідача провести нарахування її пенсії з 06.08.2014 року із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні в сумі 2700,98 грн. та в розмірі не нижчому за прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, враховуючи страховий стаж 31 рік, як це встановлено судовим рішенням від 15.11.2017 року у справі 653/1119/17, з урахуванням щомісячних змін розміру пенсії, довідок про заробітну плату для обчислення пенсії та даних персоніфікованого обліку Пенсійного фонду України стосовно її заробітної плати, а також з проведенням її індексації та компенсації втрати частини доходу.

В обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що відповідач при призначенні пенсії, згідно судового рішення у справі 653/1119/17, протиправно виходив із страхового стажу 15 років, в той час як її загальний трудовий стаж складає 31 рік, з урахуванням періоду навчання у вищому навчальному закладі, а тому, на думку позивача, вона має право на пенсію за віком більшу, ніж прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність. Також позивач зазначала про протиправність посилань відповідача на відсутність в матеріалах пенсійної справи необхідних документів для визначення розміру пенсії, оскільки 07.07.2015 року при поданні представником позивача особисто заяви до УПФ України в Генічеському районі Херсонської області ним були надані на огляд оригінали необхідних документів: оригінал трудової книжки та паспорта громадянина України для виїзду за кордон, які були повернуті позивачу працівниками УПФУ, копії залишились у справі, а оригінали довідок про заробітну плату залишились в пенсійній справі. Також позивач вважає, що при здійсненні перерахунку пенсії відповідачем не було дотримано вимоги діючого законодавства в частині щорічного збільшення прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, щорічного збільшення показника середньої заробітної плати, індексації та компенсації втрати частини доходів відповідно до чинного законодавства.

Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 16 січня 2019 року позов ОСОБА_1 - задоволено частково.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонської області провести нарахування пенсії ОСОБА_1 , призначеної з 06.08.2014 року, у розмірі відповідно до вимог Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" із урахуванням трудової книжки, диплому, довідок про заробітну плату для обчислення пенсії та даних персоніфікованого обліку Пенсійного фонду України стосовно заробітної плати ОСОБА_1 , та з урахуванням висновків суду, викладених у рішенні.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено.

В апеляційній скарзі, ГУПФ в Херсонській області, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 16 січня 2019 року - скасувати та винести нове - про відмову у задоволенні позову.

Зокрема, апелянт зазначав, що розрахунок пенсії позивача проводився виходячи з мінімального страхового стажу 15 років (умовний стаж для визначення права на пенсію за віком), згідно ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", оскільки відсутні оригінали трудової книжки та довідок про заробітну плату. Отже, апелянт вважає рішення Одеського апеляційного адміністративного суду від 15.11.2017 року по справі № 653/1119/17 виконаним в повному обсязі, відповідно до вимог чинного законодавства, а тому підстави ля задоволення позову відсутні.

У відзиві на апеляційну скаргу, позивач посилався на доводи, що ідентичні доводам апеляційної скарги та узгоджуються з висновками суду першої інстанції. З урахуванням викладеного, представник позивача просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги ГУПФ в Херсонській області, а рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 16 січня 2019 року - залишити без змін.

Колегія суддів, заслухавши доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянкою України. В 2000 році ОСОБА_1 виїхала з України на постійне проживання до Ізраїлю, де була прийнята на консульський облік в консульському відділі посольства України в Державі Ізраїль. Перед виїздом за кордон позивач працювала і мешкала в м. Сімферополь АР Крим.

03 серпня 2014 року позивач, через свого представника, звернулась до органу Пенсійного фонду про призначення та виплату пенсії за віком. Оскільки в задоволенні заяви органом Пенсійного фонду було відмовлено, 10.04.2017 ОСОБА_1 звернулась до Генічеського районного суду Херсонської області з позовом про зобов`язання Генічеське ОУПФ України Херсонської області призначити пенсію за віком з 03.08.2014 (дати першого звернення за призначенням пенсії) у розмірі не менше прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Постановою Генічеського районного суду Херсонської області від 30.05.2017 року по справі № 653/1119/17 частково задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 , зобов`язано Генічеське об`єднане управління ПФУ у Херсонської області повторно розглянути заяву від 07.06.2015 про призначення пенсії ОСОБА_1 , з урахуванням висновків суду, викладених у мотивувальній частині даного судового рішення.

Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 15.11.2017 року частково задоволено апеляційні скарги ОСОБА_1 та Генічеського об`єднаного управління Пенсійного Фонду України Херсонської області. Постанову Генічеського районного суду Херсонської області від 30.05.2017 року - скасовано. Зобов`язано Генічеське об`єднане управління Пенсійного Фонду України Херсонської області призначити та виплачувати пенсію ОСОБА_1 , починаючи з 06.08.2014 року.

На виконання постанови Одеського апеляційного адміністративного суду від 15.11.2017 року, відповідачем призначено ОСОБА_1 пенсію з 06.08.2014 року.

При призначенні пенсії відповідач виходив з того, що страховий стаж та заробітна плата позивача не підтверджені належними документами, а тому розрахунок пенсії проводився без врахування заробітної плати та виходячи з мінімального страхового стажу 15 років (умовний стаж для визначення права на пенсію за віком). Розмір пенсії позивача з 06.08.2014 склав - 949 грн., з 01.10.2017 - 1373 грн., з 01.07.2018 - 1435 грн. В лютому 2018 року ОСОБА_1 отримала доплату у розмірі - 42773,93 грн. за період з 06.08.2014 по 28.02.2018. Пенсійні кошти зараховуються кожного 5 числа на особистий рахунок пенсіонера до банківської установи Ощадбанк.

Не погоджуючись із розміром нарахованої відповідачем пенсії, позивач звернулася до суду з даним позовом.

Вирішуючи спір та частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що посилання відповідача на те, що страховий стаж позивача не підтверджений даними трудової книжки та довідками про заробітну плату є протиправними, а тому зобов`язав відповідача здійснити нарахування пенсії, з урахуванням даних трудової книжки, диплому, довідок про заробітну плату для обчислення пенсії та даних персоніфікованого обліку Пенсійного фонду України стосовно заробітної плати позивача. При цьому суд відмовив у задоволенні позовних вимог в частині зобов`язання відповідача проведення індексації пенсії, оскільки вирішення питання щодо визначення розміру пенсії позивача, згідно даних пенсійної справи та даних персоніфікованого обліку Пенсійного фонду України стосовно заробітної плати позивача є дискреційними повноваженнями ГУПФУ в Херсонській області. Також суд вважав безпідставними позовні вимоги про виплату компенсації втрати частини доходів, у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії, оскільки таких порушень з боку відповідача судом встановлено не було.

Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування норм матеріального та процесуального права, колегія суддів виходить із наступного.

Відповідно до положень статті 24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

В статті 46 Конституції України закріплено право громадян на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Тобто, право на отримання пенсії в Україні є конституційним правом громадянина України.

Частиною третьою статті 2 Протоколу № 4 Конвенції про захист прав і основних свобод людини визначено, що кожна людина має право на вільне пересування і свободу вибору місця проживання. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну.

Отже, позивач проживаючи в Ізраїлі, як громадянин України, має такі ж самі конституційні права, як і інші громадяни України, так як Конституція України та пенсійне законодавство України не допускає обмеження права на соціальний захист, зокрема, права на отримання пенсії, за ознакою місця проживання громадянина України.

Разом з цим, предметом спору в даній справі є протиправність дій відповідача щодо здійснення розрахунку пенсії позивачу з урахуванням мінімального страхового стажу 15 років для осіб, що мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років, із посиланням на те, що в пенсійній справі відсутні документи, необхідні для призначення пенсії позивачу, відповідно до ст. 44 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" № 1058-ІV та Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 (далі - Порядок 22-1).

При цьому, колегія суддів переглядає висновки суду першої інстанції тільки в межах доводів апеляційної скарги та не вступає в обговорення висновків суду першої інстанції, які не є предметом апеляційної скарги.

Так, порядок звернення за призначенням (перерахунком) пенсії визначено статтею 44 Закону № 1058-ІV, якою, зокрема, передбачено, що заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально. Відповідно до п. 1.1 Порядку № 22-1 заява про призначення пенсії непрацюючим особам, а також членам сім`ї у зв`язку з втратою годувальника подається заявником особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально, безпосередньо до управління Пенсійного фонду України у районі, місті, районі у місті, об`єднаного управління (далі - орган, що призначає пенсію) за місцем проживання (реєстрації).

Пунктом 2.1 Порядку № 22-1 встановлено, що до заяви про призначення пенсії за віком додаються такі документи: документ про присвоєння реєстраційного номера облікової картки платника податків; документи про стаж, довідка про заробітну плату (дохід) до 01 липня 2000 року із зазначенням у ній назв первинних документів, на підставі яких її видано їх місцезнаходження та адреси, за якою можливо провести перевірку відповідності змісту довідки первинним документом; документи, які засвідчують особистий статус особи; документ уповноваженого органу Пенсійного фонду про те, що особі, не призначалась пенсія за місцем проживання на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя (для призначення пенсії особам, зазначеним у пункту 1.3 розділу 1 цього Порядку).

Пунктом 2.23 Порядку № 22-1 передбачено, що документи, необхідні для призначення пенсії, можуть бути подані як в оригіналах, так і копіях, посвідчених нотаріально або адміністрацією підприємства, установи, організації, що подає документи заявника для призначення пенсії, чи органом, що призначає пенсію. Документи про стаж, вік та заробітну плату подаються тільки в оригіналах. У разі якщо підтвердженням страхового стажу є трудова книжка, надається копія з неї, завірена адміністрацією підприємства, установи, організації за місцем останньої роботи або органом, що призначає пенсію. (п. 2.23 Порядку № 2-21).

Як вбачається із матеріалів справи, що 07.07.2015 представник позивача ОСОБА_2 звернувся до управління ПФУ в Генічеському районі із заявою про призначення пенсії за віком ОСОБА_1 , до якої було надано свідоцтво про народження, паспорт для виїзду за кордон, картку платника податків, трудову книжку, довідки про заробітну плату, особисту заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії, засвідчену нотаріально. Ця обставина підтверджується наданою суду копією заяви ОСОБА_3 від 07.06.2015 (арк. справи 66-68), яка має відбиток вхідного штампу Управлінням ПФУ у Генічеському районі, та знаходиться в матеріалах пенсійної справи, що підтверджується копією справи, наданої на вимогу суду до матеріалів справи.

Представником позивача в поясненнях зазначено, що оригінали трудової книжки та закордонного паспорта були оглянуті та повернуті представнику позивача, а в матеріалах справи залишено копії вказаних документів, оригінали довідок про заробітну плату залишились у відповідача.

При цьому відповідачем не спростовано вказаний факт звернення позивача до управління ПФУ в Генічеському районі, з наданням оригіналів документів, про відсутність яких стверджує відповідач.

З урахуванням викладеного, на думку колегії суддів, доводи апеляційної скарги щодо неможливості прийняття до розгляду копій трудової книжки та паспорту спростовуються викладеним, а тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що позовні вимоги в частині зобов`язання відповідача здійснити нарахування пенсії позивача, відповідно до вимог Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" із урахуванням трудової книжки, диплому, довідок про заробітну плату для обчислення пенсії та даних персоніфікованого обліку Пенсійного фонду України стосовно заробітної плати позивача є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Стосовно доводів апеляційної скарги щодо відсутності в матеріалах пенсійної справи даних щодо наявного у позивача стажу, слід зазначити, що суд першої інстанції обґрунтовано зазначив, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Херсонській області протиправно не було здійснено дій, які випливають з його повноважень щодо виплати пенсії, а натомість безпідставно здійснив перерахунок пенсії позивачу, обмежившись матеріалами судової справи.

Решта доводів апеляційної скарги є несуттєвими, правомірність висновків суду першої інстанції не спростовують.

Відповідно до ст. ст. 242 КАС України КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Так, Європейський суд з прав людини у рішенні по справі «Рисовський проти України» (№ 29979/04) підкреслив особливу важливість принципу «належного урядування». Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси. Згідно з пунктом 71 вказаного рішення державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються.

Крім того, в рішеннях Європейського суду з прав людини склалася практика, яка підтверджує, що дискреційні повноваження не повинні використовуватися свавільно, а суд повинен контролювати рішення, прийняті на підставі реалізації дискреційних повноважень, максимально ефективно (рішення у справі «Hasan and Chaush v. Bulgaria» № 30985/96).

З урахуванням викладеного, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування правильного по суті рішення.

У відповідності до ст.ст. 315, 316 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги, якщо суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та постановлено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому згідно ст.316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області - залишити без задоволення.

Рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 16 січня 2019 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про зобов`язання провести нарахування призначеної пенсії - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 16.05.2019 року.

Головуючий суддя Стас Л.В.
Судді Шеметенко Л.П. Турецька І.О.