Справа № 0440/6695/18
Суддя: Дурасова Ю.В.
Дата ухвалення: 2019-05-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

08 травня 2019 року м. Дніпросправа № 0440/6695/18

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Дурасової Ю.В.,

суддів: Божко Л.А., Суховарова А.В.,

секретар судового засідання: Комар Н.В.

за участю: позивача: ОСОБА_1 ;

представник відповідача: Мандзюк Ольги Дмитрівни;

представника відповідача: Пренко Альони Валеріївни

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро апеляційну скаргу Дніпровської міської ради

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14.01.2019 (головуючий суддя Букіна Л.Є., повний текст рішення складено 25.01.2019)

у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Дніпровської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_2 про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернулась до адміністративного суду з позовом до відповідача Дніпровської міської ради. Просила визнати протиправною відмову відповідача у ненаданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність та зобов`язати відповідача надати такий дозвіл (а.с.10, 38 т. 1).

В обґрунтування позову позивач посилалася на протиправні дії відповідача щодо не надання йому дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, оскільки наведені відповідачем у листі від 19.07.2018 року № 8/13-1996 підстави відмови позивачу, суперечать приписам Земельного кодексу України, зокрема: статті 118, яка визначає вичерпну умову для відмови у наданні такого дозволу (невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку), а тому, на думку позивача, відсутність належним чином оформленої відмови у наданні дозволу, не зважаючи на надсилання заявнику листа про розгляд клопотання, свідчить про те, що цей орган не прийняв жодного рішення з тих, які він повинен ухвалити за законом. Також посилався на порушення відповідачем місячного строку розгляду його клопотання.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17.01.2019 позов задоволено.

Рішення суду першої інстанції обґрунтовано тим, що враховуючи норми земельного законодавства України, якими унормовано право громадян України на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, та беручи до уваги, що заявлений позивачем розмір земельної ділянки відповідає вказаному, водночас, при розгляді заяви позивача не було встановлено підстав, передбачених ч.7 ст.118 ЗК України, позивачем було подано разом з заявою необхідний пакет документів, у відповідача не було законних підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу, згідно якої останній просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Вважає, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права. Посилається на те, що земельна ділянка про яку зазначає позивач, вже має власника ОСОБА_2 , що унеможливлює позитивне вирішення заяви позивача.

Позивачем до апеляційного суду відзив не надано, що не перешкоджає розгляду справи по суті.

Представник відповідача в судовому засіданні підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати, прийнявши нову постанову про відмову в задоволенні позовних вимог. Надав пояснення аналогічні, викладеним в апеляційній скарзі.

Позивач та Представник позивача у судовому засіданні проти доводів апеляційної скарги заперечили, вважають рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим. Просили відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. Представник позивача суду пояснив, що позивач оскаржує дії відповідача, які вчинені в порушення частини 7 статті 118 ЗК України, а саме відповідач мав прийняти рішення про відмову щодо надання дозволу на розроблення проекту землеустрою, однак таке рішення відповідачем не приймалося.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги, внаслідок наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 13.12.2017 року ОСОБА_1 звернулася до Дніпровської міської ради із заявою про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки орієнтовною площею 0,10 га, що розташована у межах міста Дніпра АДРЕСА_1 район АДРЕСА_2 Набережна, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд.

Дніпровська міська рада листом від 19.07.2018 р. № 8/13-1996 надала відповідь, в якій зазначила про неможливість задоволення вимог позивача, оскільки запитувана нею земельна ділянка входить до меж земельної ділянки, на яку управлінням надано містобудівний висновок про погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки гр. ОСОБА_2 від 25.10.2017 року № 14/27-1201.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що до даних правовідносин слід застосовувати норми Конституції України, Земельного кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України.

Досліджуючи правильність прийняття судом першої інстанції рішення, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне дослідити ряд норм законодавства, що регулюють дані правовідносини та обставини справи.

Так, відповідач зазначає, що земельна ділянка про яку просить позивач, вже має власника ( ОСОБА_2 )

З цього приводу колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що в силу частини 3 статті 19 КАС України, адміністративні суди не розглядають позовні вимоги, які є похідними від вимог у приватно-правовому спорі і заявлені разом з ними, якщо цей спір підлягає розгляду в порядку іншого, ніж адміністративне, судочинство і знаходиться на розгляді відповідного суду.

Отже вказаною нормою встановлена неможливість розгляду похідної вимоги від цивільно-правового спору.

Позивач зазначає про свої наміри щодо земельної ділянки, яка вже має власника.

При цьому право власності будь-якої особи щодо певного об`єкту може бути встановлено лише рішенням суду при розгляді цивільно-правового спору (або господарсько-правового спору).

Натомість адміністративний суд не має компетенції та правових підстав для розгляду спору щодо встановлення права власності особи на відповідний об`єкт.

Колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги, що матеріалами справи підтверджується, що земельна ділянка на яку позивач просить прийняти рішення про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення у власність (орієнтовна площа 0,10га, що розташована в межах міста Дніпра АДРЕСА_1 район Таромське АДРЕСА_3 Новокадацького АДРЕСА_4 , вулиця Набережна для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарчих будівель та споруд) на даний час виділена у власність органом місцевого самоврядування іншій особі ( ОСОБА_2 ), земельну ділянку сформовано та зареєстровано відповідно до законодавства України.

Таким чином, існує спір про право, який є первинним у порівнянні з адміністративним спором, що унеможливлює розгляд справи адміністративним судом, оскільки адміністративний спір є похідним від приватноправового спору, який на даний час триває при розгляді цивільних справ в суді.

Розглядаючи дану справу по суті, суд першої інстанції виходив із того, що даний спір є адміністративним, проте з такими висновками погодитись не можна, з огляду на ч. 3 ст. 19 КАС України.

Водночас, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що відповідно до п. 1,2 ч. 1 ст. 4 КАС України адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

В силу вимог п.1 ч.1 ст.19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Таким чином, до компетенції адміністративних судів належали спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності такого суб`єкта, прийнятих або вчинених ним при здійсненні владних управлінських функцій.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суд повинен виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Разом з тим приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, зазвичай майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

З огляду на положення частини 1 статті 19 Цивільного процесуального кодексу України та пункту 13 частини першої статті 20 Господарського процесуального кодексу України вимоги щодо реєстрації майна, інших реєстраційних дій можуть розглядатися судами в порядку цивільного чи господарського судочинства (залежно від суб`єктного складу) якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав у зв`язку з оскарженням заінтересованою особою не самої реєстраційної дії (рішення), а підстави її проведення, як-то правочину, свідоцтва тощо.

Колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що Велика Палата Верховного Суду від 27.11.2018р. у справі 820/3534/17 дійшла висновку, що якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, спричинених рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий характер або пов`язаний з реалізацією майнових або особистих немайнових інтересів особи, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту її цивільних прав та інтересів.

Позивач просить визнати протиправною відмову відповідача у ненаданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність та зобов`язати відповідача надати такий дозвіл. Однак, виходячи з правової позиції Великої Палати Верховного Суду від 27.11.2018р. у справі 820/3534/17 - визнання незаконними (протиправними) таких рішень суб`єкта владних повноважень є способом захисту цивільних прав та інтересів.

Таким чином, якщо в результаті прийняття рішення особа набуває речового права на об`єкт нерухомого майна, то такий спір стосується права цивільного і підлягає розгляду в порядку цивільного чи господарського судочинства залежно від суб`єктного складу сторін спору.

Крім того, у постанові від 05.12.2018р. по справі 757/1660/17ц Велика Палата Верховного Суду вирішила, що розгляд одного спору про право на нерухоме майно або про його обтяження чи вирішення цього спору за правилами цивільного або господарського судочинства не є підставою вважати публічно-правовим і розглядати за правилами адміністративного судочинства інший спір - про скасування рішення чи запису про державну реєстрацію речового права на нерухоме майно або його обтяження, прийнятого державним реєстратором чи внесеного ним до відповідного державного реєстру на користь одного з учасників цивільної або господарської справи під час її розгляду чи після її вирішення. Ці спори залежно від суб`єктного складу теж мають розглядатися за правилами цивільного або господарського судочинства.

За таких обставин ухвалене в адміністративній справі судове рішення судом першої інстанції підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 238 КАС України, суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Колегія суддів апеляційної інстанції закриваючи провадження в даній справі враховує також правову позицію, викладену в постановах Верховного Суду від 13.02.2019 у справі № 826/3191/16 та від 23.01.2019 у справі № 826/4277/16, в яких висловлена така ж правова позиція.

З огляду на викладене, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції слід скасувати, закривши провадження у справі.

Керуючись п.1 ч.1 ст.238, ст. 315, ч.1 ст. 319, ст. 322 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Дніпровської міської ради на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14.01.2019 задовольнити частково.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14.01.2019 скасувати.

Провадження у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Дніпровської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, ОСОБА_2 про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії - закрити

Постанова набирає законної сили 08.05.2019 та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів в порядку та строки передбачені ст. 328, 329 КАС України з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Вступну та резолютивну частини постанови проголошено 08.05.2019.

В повному обсязі постанова виготовлена 14.05.2019.

Головуючий суддя Ю.В. Дурасова

суддя Л.А. Божко

суддя А.В. Суховаров