Справа № 160/1515/19
Суддя: Боженко Наталія Василівна
Дата ухвалення: 2019-04-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2019 року Справа № 160/1515/19
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Боженко Н.В.
розглянувши у спрощеному позовному провадженні в порядку письмового провадження у місті Дніпрі адміністративну справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Ферст Груп" до Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування наказу, -
14 лютого 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Ферст Груп» (надалі також позивач, ТОВ «Ферст Груп») звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області (надалі також - відповідач, ГУ ДФС у Дніпропетровській області), в якому просить суд: визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області № 7100 п від 11.12.2018 року.
Також позивач 07 березня 2019 року надав суду письмові пояснення, в яких зазначив про те, що він вважає необґрунтованим та таким, що суперечить законодавству твердження відповідача щодо того, що здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів пального, є окремою, самостійною та достатньою підставою для проведення фактичної перевірки відповідно до пп. 80.2.5, п. 80.2 ст. 80 ПК України, оскільки у такому випадку всі інші підстави для проведення фактичної перевірки, передбачені п. 80.2 ст. 80 ПК України втрачають своє юридичне значення, у зв`язку з наданням контролюючому органу права без настання будь-яких юридичних фактів та у будь-який час проводити фактичні перевірки платників податків з питань виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, пального.
Зокрема, позивач зазначив, що системний аналіз пп. 80.2.5 п. 80.2. ст. 80 Податкового кодексу України та законодавства, що регулює обіг спирту етилового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, пального надає підстави стверджувати, що вираз «а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального», наведений у пп. 80.2.5 п. 80.2 ст. 80 Податкового кодексу України, стосується предмету інформації про порушення вимог законодавства з боку платника податків, яка повинна бути отримана контролюючим органом для виникнення у нього підстав для проведення фактичної перевірки, а не єдиної та самостійної підстави для призначення у будь-який час фактичної перевірки платників податків в рамках реалізації функції контролюючих органів.
Отже позивач, вважає, що однією із обов`язкових підстав для проведення фактичної перевірки, за умови якщо у наказі на її проведення зазначений пп. 80.2.5. п. 80.2. ст. 80 Податкового кодексу України є наявність у контролюючого органу та/або отримання ним в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів та цільового використання спирту платниками податків, обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками.
В обґрунтування своїх вимог позивач також посилається на рішення Європейського суду з прав людини від 24.03.1988 у справі «Олссон проти Швеції», відповідно до якого для забезпечення відповідності принципу верховенства права необхідне існування у внутрішньому праві відповідних заходів захисту проти довільного втручання публічної влади у здійсненні права (п. 61).
Ухвалою від 15 лютого 2019 року Дніпропетровський окружний адміністративний суд залишив позов без руху та запропонував позивачу усунути недоліки.
Ухвалою від 1 березня 2019 року Дніпропетровський окружний адміністративний суд відкрив провадження у зазначеній справі та ухвалив розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження з повідомлення (викликом) сторін.
Представник відповідача надав до суду 04 квітня 2019 року додаткові пояснення, в яких він заперечує проти задоволення позовних вимог позивача, вважає їх безпідставними та такими, що не ґрунтуються на вимогах податкового та іншого законодавства. В оспорюваному наказі зазначено, що перевірка проводиться з питань дотримання законодавства у сфері виробництва і обігу підакцизних товарів, пального. У зазначеному наказі визначено, що перевірка проводиться на підставі п.п. 80.2.5 п. 80.2 ст. 80 Податкового кодексу України. Отже, мета та підстави проведення перевірки є такими, що відповідають чинному законодавству.
25 квітня 2019 року представник позивача надав до суду заяву, в якій просить розглянути справу в письмовому провадженні, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. На вказаній заяві представник відповідача зробив запис про те, що він покладає на розсуд суду вирішення питання про розгляд справи в письмовому провадженні, тобто представник відповідача не заперечував про можливість розгляду справи у порядку письмового провадження.
Відповідно до частини третьої ст. 194 Кодексу адміністративного судочинства України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.
Справа розглянута у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження на підставі частини третьої ст. 194 та ст. 257 Кодексу адміністративного судочинства України.
Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі факти та відповідні до них правовідносини.
Відповідно до відміток на вказаних направленнях, вони були пред`явлені директору ТОВ «Ферст Груп» ОСОБА_1 13 грудня 2018 року о 10 год 15 хв., також відповідно до відміток вказаній особі у той же час була вручена копія наказу від 11.12.2018 № 7100 про проведення фактичної перевірки.
13 грудня 2018 року працівниками ГУ ДФС у Дніпропетровсій області Борисенко О. та Ушаковим ОСОБА_2 . складений акт про те, що директор ТОВ «Ферст Груп» ОСОБА_1 не допустила працівників Кам`янського відділу контролю за обігом та оподаткуванням підакцизних товарів ГУ ДФС у Дніпропетровській області на територію комплексу будівель та споруд для зберігання паливно-мастильних матеріалів за адресою: Дніпропетровська обл., м. Кам`янське, Західний проїзд, буд. 5 для проведення перевірки 13 грудня 2018 року, з причини не погодження з перевіркою та подальшим наміром її оскарження. Копія акта 13.12.2018 вручена директору ТОВ «Ферст Груп» ОСОБА_1 , про що нею зроблений запис на вказаному акті.
Не погодившись із вищевказаним наказом про проведення фактичної перевірки, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до пп. 19-1.1.14 п. 19-1 ст. 19-1 Податкового кодексу України, контролюючі органи виконують, зокрема, такі функції: здійснюють контроль за встановленими законом строками проведення розрахунків в іноземній валюті, за додержанням порядку приймання готівки для подальшого переказу (крім приймання готівки банками), за дотриманням суб`єктами господарювання установлених законодавством обов`язкових вимог щодо забезпечення можливості розрахунків за товари (послуги) з використанням електронних платіжних засобів, порядку проведення готівкових розрахунків за товари (послуги), проведення розрахункових операцій, а також за наявністю ліцензій на провадження видів господарської діяльності, що підлягають ліцензуванню відповідно до закону, наявністю торгових патентів; здійснюють контроль у сфері виробництва, обігу та реалізації підакцизних товарів, контроль за їх цільовим використанням, забезпечують міжгалузеву координацію у цій сфері.
Відповідно до пп. 20.1.4 та пп. 20.1.10 п. 20.1 ст. 20 Податкового кодексу України контролюючі органи мають, зокрема, право: проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення: здійснювати контроль за додержанням законодавства з питань регулювання обігу готівки (крім банків), порядку проведення готівкових розрахунків за товари (послуги), за наявністю ліцензій на провадження видів господарської діяльності, що підлягають ліцензуванню відповідно до закону, торгових патентів, за додержанням порядку приймання готівки для подальшого переказу (крім приймання готівки банками), за дотриманням суб`єктами господарювання установлених законодавством обов`язкових вимог щодо забезпечення можливості розрахунків за товари (послуги) з використанням електронних платіжних засобів.
Відповідно до пп. 75.1.3 п. 75.1 ст. 75 Податкового кодексу України фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).
Відповідно до пп. 80.2 ст. 80 Податкового кодексу України «Фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з таких підстав, зокрема, у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів та цільового використання спирту платниками податків, обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального» (п.п. 80.2.5 п.80.2 ст. 80 Податкового кодексу України).
В додаткових поясненнях, які за своєю суттю є відзивом на позов, відповідач зазначає, що оскаржуваний позивачем наказ є правомірним, оскільки мета та підстави перевірки, що в ньому зазначені є такими, що відповідають чинному законодавству.
Суд погоджується з твердженням відповідача, що мета та підстави перевірки, які зазначені в оскаржуваному наказі, передбачені чинним законодавством. Однак для правомірності наказу про призначення фаткичної перевірки не достатньо лише вказати на підставу для проведення перевірки, передбачену Податковим кодексом України. Необхідно, щоб така підстава дійсно існувала.
Отже, суд погоджується з позицією позивача, відповідно до якої у випадку посилання у наказі про призначення фактичної перевірки на пп. 80.2.5 п. 80.2 ст. 80 Податкового кодексу України, у податкового органу повинна бути наявна та/або отримана в установленому законодавством порядку інформація про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів та цільового використання спирту платниками податків, обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального.
Проте відповідачем, який у оскаржуваному наказі послався як на підставу проведення перевірки саме на пп. 80.2.5 п. 80.2 ст. 80 Податкового кодексу України, не доведено, що на час прийняття оскаржуваного наказу у нього була наявна та/або отримана в установленому законодавством порядку інформація про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів та цільового використання спирту платниками податків, обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками. Отже, відповідачем не доведена правомірність прийняття наказу, що є предметом перевірки.
До аналогічного висновку дійшов і Верховний Суд. Зокрема, у постанові від 04 квітня 2019 року у справі № 815/756/16 Верховний Суд зазначив про відсутність достатніх умов для проведення фактичної перевірки на підставі пп. 80.2.5 п.80.2 ст.80 Податкового кодексу України, оскільки у справі, що розглядалась, відсутні будь-які докази, що свідчать про наявність інформації про порушення позивачем вимог законодавства, а також про отримання її в установленому законодавством порядку.
Відповідно до частини п`ятої ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Згідно з частинами першою та другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Отже, позовні вимоги ТОВ «Ферст Груп» до ГУ ДФС у Дніпропетровській області є обґрунтованими, відповідачем не доведено правомірність прийняття рішення, отже позов підлягає задоволенню.
Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Враховуючи те, що позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір у розмірі 1921 грн 00 коп. та те, що суд дійшов висновку про задоволення позову повністю, суд вважає за необхідне стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДФС у Дніпроптеровській області на користь ТОВ «Ферст Груп» витрати зі сплати судового збору в розмірі 1921,00 грн., згідно платіжного доручення № 510 від 13 грудня 2018 року на суму 1762,00 грн та платіжного доручення № 803 від 26 лютого 2019 року на суму 159,00 грн.
Керуючись ст. ст. 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Ферст Груп» до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування наказу - задовольнити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 25.04.2019 року.

Суддя Н.В. Боженко