Справа № 816/4768/13-а
Суддя: Олендер І.Я.
Дата ухвалення: 2019-05-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

14 травня 2019 року

Київ

справа №816/4768/13-а

адміністративне провадження №К/9901/12941/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді - доповідача - Олендера І.Я.,

суддів: Гончарової І.А., Ханової Р.Ф.,

розглянувши у порядку письмового провадження заяву Державної податкової інспекції у м. Полтаві Головного управління ДФС у Полтавській області про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого адміністративного суду України від 30.05.2016 у справі № 816/4768/13-а за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Промислова компанія «Газвидобування» до Державної податкової інспекції у м. Полтаві Головного управління ДФС у Полтавській області, Управління Державної казначейської служби про стягнення суми бюджетного відшкодування,

У С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою відповідальністю «Промислова компанія «Газвидобування» (далі - позивач, Товариство) звернулось до суду з позовом до Державної податкової інспекції у м. Полтаві Головного управління ДФС у Полтавській області (далі - заявник, контролюючий орган), Управління Державної казначейської служби про стягнення суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість (ПДВ) в розмірі 6 541 826,82 грн.

Позовні вимоги Товариство обґрунтувало тим, що ним разом з податковою декларацією за листопад 2008 року подано заяву на отримання бюджетного відшкодування у розмірі 6 183 482,47 грн., а з податковою декларацією за грудень 2008 року - в розмірі 358 750 грн, всього на суму 6 542 232,47 грн. Податковим повідомленням - рішенням контролюючого органу від 13.05.2009 № /0 Товариству було зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість на 6 542 232,47 грн, вказане податкове повідомлення - рішення було скасовано в судовому порядку, проте Товариству не було здійснено бюджетне відшкодування ПДВ.

Постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 15.10.2013, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 16.01.2014, позов задоволено, з Державного бюджету України на користь позивача стягнуто суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість у розмірі 6 541 826,82 грн.

Суди дійшли висновку про обґрунтованість заявлених позивачем вимог з огляду на відсутність з боку Товариства порушень норм Закону України "Про податок на додану вартість", що був чинний на момент виникнення права на бюджетне відшкодування та подання відповідної заяви позивачем, та підтвердження в судовому порядку правильності формування суми бюджетного відшкодування ПДВ.

Не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, контролюючий орган подав касаційну скаргу до Вищого адміністративного суду України, який ухвалою від 30.05.2016 залишив касаційну скаргу без задоволення, а рішення судів першої та апеляційної інстанції без змін.

Не погодившись з ухвалою Вищого адміністративного суду України від 30.05.2016 контролюючий орган подав до Верховного Суду України заяву про її перегляд з підстав, встановлених п. 5 частини першої статті 237 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Ухвалою Верховного Суду України від 30.06.2017 відкрито провадження у справі № 816/4768/13-а за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Промислова компанія «Газвидобування» до Державної податкової інспекції у м. Полтаві Головного управління ДФС у Полтавській області, Управління Державної казначейської служби про стягнення суми бюджетного відшкодування.

Згідно з підпунктом 1 пункту 1 Перехідних положень КАС (у редакції цього Кодексу, викладеній згідно із Законом України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII) заяви про перегляд судових рішень Верховним Судом України в адміністративних справах, які подані та розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку колегією у складі трьох або більшої непарної кількості суддів за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. Такі заяви розглядаються без повідомлення та виклику учасників справи, за винятком випадку, коли суд з огляду на обставини справи ухвалить рішення про інше.

Відповідно до підпункту 7 пункту 1 Перехідних положень КАС (у редакції цього Кодексу, викладеній згідно із Законом України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII) заяви і скарги, зазначені в підпунктах 1, 3 - 6 цього пункту, передаються відповідно до Касаційного адміністративного суду, Великої Палати Верховного Суду за розпорядженням керівника апарату суду, до якого подані такі заяви і скарги, протягом тридцяти днів з дня набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Заява зареєстрована у Касаційному адміністративному суді у складі Верховного Суду 31 січня 2018 року.

Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 31 січня 2018 року у справі визначено склад колегії суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду: Олендер І.Я. (суддя-доповідач), Гончарова І.А., Ханова Р.Ф.

Розгляд заяви контролюючого органу здійснюється Верховним Судом за правилами глави третьої Розділу 4 Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України від 13 липня 2017 року №2136-VIII, без повідомлення та виклику учасників справи.

За правилами пункту 5 частини першої статті 237 КАС України мотивом перегляду Верховним Судом України судових рішень в адміністративних справах є зокрема, невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

У заяві контролюючий орган просить переглянути вказану ухвалу Вищого адміністративного суду України посилаючись на наявність підстав, встановлених пунктом 5 частини першої статті 237 КАС України, а саме невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постановах Верховного Суду України від 28.02.2017 (справа № 21-3237а16) та від 07.03.2017 (справа № 21-1530а16) висновку щодо застосування у подібних правовідносинах положень підпункту 7.4.1 підпункту 7.4, підпунктів 7.7.1 - 7.7.4 пункту 7.7 статті 7 Закону України "Про податок на додану вартість".

Позиція контролюючого органу наведена у заяві про перегляд рішення суду касаційної інстанції полягає в тому, що відшкодування з Державного бюджету України ПДВ є виключними повноваженнями податкових органів та органів державного казначейства, а відтак суд не може підміняти державний орган і вирішувати питання про стягнення такої заборгованості у спосіб, що не передбачений законом. Отже, рішення судів про задоволення позовних вимог про стягнення бюджетної заборгованості з ПДВ є помилковим, а правильним способом захисту позивача є зобов'язання відповідача до виконання покладених на нього законом і підзаконними актами обов'язків щодо надання органу казначейства висновку стосовно суми, яка підлягає відшкодуванню з бюджету.

Суди встановили наступні фактичні обставини справи.

Позивачем разом з декларацією з ПДВ за листопад 2008 року було подано заяву на отримання бюджетного відшкодування у розмірі 6 806 787,00 грн, а з декларацією з ПДВ за грудень 2008 року - заявлено до відшкодування 848 508,00 грн, вказані суми включено до рядку 25.1 (сума, що підлягає бюджетному відшкодуванню на рахунок платника податку) декларації з ПДВ.

Документальною невиїзною перевіркою Товариства з питань фінансово - господарських відносин із контрагентами ТОВ «Петролекс», ТОВ «Торгова трубна компанія», ТОВ «Енергофінанс», результати якої оформлені актом від 06.05.2009 №958/23-2/31354329, встановлено порушення позивачем вимог підпунктів 7.4.1, 7.4.5 пункту 7.4, підпункту 7.7.1 пункту 7.7 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість».

На підставі висновків вказаного акту перевірки контролюючий орган прийняв податкове повідомлення - рішення від 13.03.2009 №/0, яким зменшив позивачу суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість у розмірі 6 542 232,47 грн.

Постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 15.02.2010, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 26.08.2010, у справі №2а-45216/09/1670, адміністративний позов Товариства задоволено, визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення - рішення від 13.03.2009 №/0.

Постанова Полтавського окружного адміністративного суду від 15.02.2010 за наслідками перегляду в апеляційному порядку набрала законної сили.

НОРМАТИВНЕ РЕГУЛЮВАННЯ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН І ОЦІНКА СУДУ

Закон України «Про податок на додану вартість» (у редакції на час виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до вимог пункту 1.8 статті 1 вказаного Закону бюджетне відшкодування - сума, що підлягає поверненню платнику податку з бюджету у зв'язку з надмірною сплатою податку у випадках, визначених цим Законом.

За приписами підпункту 7.7.1 пункту 7.7 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість», сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного податкового періоду та сумою податкового кредиту такого звітного податкового періоду.

При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з підпунктом 7.7.1 цього пункту, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені законом для відповідного податкового періоду.

При від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з підпунктом 7.7.1 цього пункту, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з цього податку, що виник за попередні податкові періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до закону), а при його відсутності - зараховується до складу податкового кредиту наступного податкового періоду.

Підпунктом 7.7.2 цього пункту встановлено, що якщо у наступному податковому періоді сума, розрахована згідно з підпунктом 7.7.1 цього пункту, має від'ємне значення, то:

а) бюджетному відшкодуванню підлягає частина такого від'ємного значення, яка дорівнює сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів (послуг) у попередніх податкових періодах постачальникам таких товарів (послуг);

б) залишок від'ємного значення після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту кожного наступного податкового періоду лише в частині суми податку фактично сплаченої отримувачем постачальникам товарів (послуг) та при імпорті і включається до розрахунку бюджетного відшкодування наступного звітного періоду.

Відповідно до підпунктів 7.7.3-7.7.6 пункту 7.7 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» платник податку може прийняти самостійне рішення про зарахування належної йому повної суми бюджетного відшкодування у зменшення податкових зобов'язань з цього податку наступних податкових періодів. Зазначене рішення відображається платником податку у податковій декларації, яку він подає за наслідками звітного періоду, в якому виникає право на подання заяви про отримання бюджетного відшкодування згідно з нормами цієї статті. При прийнятті такого рішення зазначена сума не враховується при розрахунку сум бюджетного відшкодування наступних податкових періодів.

Платник податку, який має право на одержання бюджетного відшкодування та прийняв рішення про повернення повної суми бюджетного відшкодування, подає відповідному податковому органу податкову декларацію та заяву про повернення такої повної суми бюджетного відшкодування, яка відображається у податковій декларації. При цьому платник податку в п'ятиденний термін після подання декларації податковому органу подає органу Державного казначейства України копію декларації, з відміткою податкового органу про її прийняття, для ведення реєстру податкових декларацій у розрізі платників. До декларації додаються розрахунок суми бюджетного відшкодування, копії погашених податкових векселів (податкових розписок), у разі їх наявності, та оригіналів п'ятих основних аркушів (примірників декларанта) вантажних митних декларацій, у разі наявності експортних операцій. Форма заяви про відшкодування та форма розрахунку суми бюджетного відшкодування визначаються за процедурою, встановленою центральним податковим органом.

Протягом 30 днів, наступних за днем отримання податкової декларації, податковий орган проводить документальну невиїзну перевірку (камеральну) заявлених у ній даних. За наявності достатніх підстав вважати, що розрахунок суми бюджетного відшкодування було зроблено з порушенням норм податкового законодавства, податковий орган має право протягом такого ж строку провести позапланову виїзну перевірку (документальну) платника для визначення достовірності нарахування такого бюджетного відшкодування. Податковий орган зобов'язаний у п'ятиденний термін після закінчення перевірки надати органу державного казначейства висновок із зазначенням суми, що підлягає відшкодуванню з бюджету.

На підставі отриманого висновку відповідного податкового органу орган державного казначейства надає платнику податку зазначену у ньому суму бюджетного відшкодування шляхом перерахування коштів з бюджетного рахунку на поточний банківський рахунок платника податку в обслуговуючому банку протягом п'яти операційних днів після отримання висновку податкового органу.

Якщо за наслідками документальної невиїзної (камеральної) або позапланової виїзної перевірки (документальної) податковий орган виявляє невідповідність суми бюджетного відшкодування сумі, заявленій у податковій декларації, то такий податковий орган у разі заниження заявленої платником податку суми бюджетного відшкодування щодо суми, визначеної податковим органом унаслідок таких перевірок, надсилає платнику податку податкове повідомлення, в якому зазначаються сума такого заниження та підстави для її вирахування. У цьому випадку вважається, що платник податку добровільно відмовляється від отримання такої суми заниження як бюджетного відшкодування та враховує її згідно з підпунктом 7.7.3 цього пункту у зменшення податкових зобов'язань з цього податку наступних податкових періодів (пп. 7.7.7 п.7 ст. 7).

Підпунктом 7.7.8 пункту 7.7 статті 7 визначено, що у разі, коли за результатами перевірки сум податку, заявлених до відшкодування, платник податку або податковий орган розпочинає процедуру адміністративного оскарження, податковий орган не пізніше наступного робочого дня за днем отримання відповідного повідомлення від платника або ухвали суду про порушення справи, зобов'язаний повідомити про це орган державного казначейства. Орган державного казначейства призупиняє процедуру відшкодування в частині оскаржуваної суми до прийняття остаточного рішення з адміністративного або судового оскарження.

Після закінчення процедури адміністративного або судового оскарження податковий орган протягом п'яти робочих днів, наступних за днем отримання відповідного рішення, зобов'язаний надати органу державного казначейства висновок із зазначенням суми податку, що підлягає відшкодуванню з бюджету.

Судами встановлено, що податкове повідомлення - рішення від 13.03.2009 №/0, яким позивачу зменшено суму бюджетного відшкодування з ПДВ, що було прийнято контролюючим органом за результатами проведеної перевірки, було скасовано постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 15.02.2010, яка за наслідками перегляду в апеляційному порядку набрала законної сили.

Проте контролюючий орган після закінчення процедури судового оскарження податкового повідомлення - рішення не виконав свого обов'язку зі складення та подання відповідного висновку із зазначенням суми, що підлягає відшкодуванню з бюджету, до органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Невиконання цього обов'язку спричиняло порушення права платника податків на отримання з бюджету суми відшкодування ПДВ, а невідшкодовані суми ПДВ рахуються як бюджетна заборгованість.

Водночас, у разі безпідставного невідшкодування бюджетної заборгованості з цього податку, право платника податку фактично порушується внаслідок неодержання коштів з бюджету, а тому способом захисту такого порушеного права має бути вимога про стягнення зазначених коштів (бюджетного відшкодування), яку позивачем і було заявлено до суду першої інстанції.

Щодо посилання контролюючого органу на те, що рішення судів про задоволення позовних вимог про стягнення бюджетної заборгованості з ПДВ є помилковим, а правильним способом захисту позивача є зобов'язання контролюючого органу до виконання покладених на нього законом і підзаконними актами обов'язків щодо надання органу казначейства висновку стосовно суми, яка підлягає відшкодуванню з бюджету Верховний Суд зазначає наступне.

Так, в аналогічних справах за правовідносинами, що склались протягом 2012-2015 років, Верховний Суд України напрацював правову позицію, відповідно до якої бюджетне відшкодування ПДВ здійснюється органом державної казначейської служби з дотриманням процедури та на умовах, встановлених статтею 200 Податкового кодексу України та Порядком № 39, на підставі податкової декларації та заяви про повернення суми бюджетного відшкодування, яка відображається у податковій декларації, у п'ятиденний термін з дня надходження від податкового органу висновку (постанови Верховного Суду України від 16 вересня 2015 року у справі № 21-881а15, від 17 листопада 2015 року у справі № 21-4371а15, від 02 грудня 2015 року у справі № 21-2650а15, від 20 квітня 2016 року у справі № 21-452а16, від 07 березня 2017 року у справі № 820/19449/14).

За правовою позицією Верховного Суду України цей порядок не передбачає бюджетне відшкодування ПДВ у спосіб судового стягнення безпосередньо (водночас) зі здійсненням судового контролю над рішеннями контролюючих органів, ухваленими за результатами перевірки сум податку, заявлених до відшкодування або окремо від здійснення такого контролю. Відшкодування з Державного бюджету України ПДВ є виключними повноваженнями податкових органів та органів державного казначейства, а отже, суд не може підміняти державний орган і вирішувати питання про стягнення такої заборгованості.

Відтак стягнення бюджетної заборгованості з ПДВ за правовою позицією Верховного Суду України визнано неналежним способом захисту прав платника податків. Правильним механізмом визнано зобов'язання контролюючого органу виконати покладені на нього законом і підзаконними актами обов'язки щодо надання органу казначейства висновку щодо суми, яка підлягає відшкодуванню з бюджету.

Проте Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12.02.2019 у справі № 826/7380/15 за позовом з Товариства з обмеженою відповідальністю «Аскоп-Україна» до Державної податкової інспекції у Дніпропетровському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві, Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві про визнання протиправною бездіяльності й стягнення заборгованості бюджету з відшкодування податку на додану вартість відступила від зазначеного висновку Верховного Суд України з огляду на те, що такі способи судового захисту як визнання протиправною бездіяльності податкового органу щодо неподання до органу казначейства висновку із зазначенням відповідної суми бюджетного відшкодування та зобов'язання податкового органу вчинити передбачені законодавством дії, спрямовані на підготовку і надання відповідного висновку органам казначейства, були сформульовані Верховним Судом України виходячи, зокрема, з чинного на той час законодавства, проте такі на час розгляду вказаної справи, з урахуванням також змін до норм податкового законодавства, які регулюють спірні правовідносини, не є ефективним способом захисту, який забезпечує поновлення порушеного права платника податку, а відтак саме стягнення з Державного бюджету України через органи Державного казначейства України на користь платника податків заборгованості бюджету із відшкодування ПДВ є ефективним способом захисту, який забезпечує поновлення порушеного права платника податків.

Висновок щодо правової оцінки обставин справи.

Системний аналіз наведених вище положень правових норм дає підстави для висновку, що Вищий адміністративний суд України правильно застосував норми матеріального права щодо спірних правовідносин та фактично обґрунтовано погодився з висновками судів першої та апеляційної інстанцій щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог Товариства та стягнення з Державного бюджету України на користь останнього суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість в розмірі 6 541 826,82 грн.

Відповідно до частини першої статті 244 Кодексу адміністративного судочинства України непідтвердження обставин, які стали підставою для перегляду справи, або якщо норма права у рішенні, про перегляд якого подана заява, застосована правильно, у задоволенні заяви про перегляд судового рішення належить відмовити.

Враховуючи вищезазначене, керуючись статтями 241 - 244, 244-1 Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України від 13 липня 2017 року №2136-VIII, пунктом 1 частини першої Розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України від 03.10.2017 №2147-VIII, Суд

П О С Т А Н О В И В :

У задоволенні заяви Державної податкової інспекції у м. Полтаві Головного управління ДФС у Полтавській області про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого адміністративного суду України від 30.05.2016 у справі № 816/4768/13-а відмовити.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

…………………………….

…………………………….

…………………………….

І.Я. Олендер

І.А. Гончарова

Р.Ф. Ханова,

Судді Верховного Суду