Справа № 500/682/19
Суддя: Мірінович Уляна Анатоліївна
Дата ухвалення: 2019-05-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/682/19

15 травня 2019 року

м. Тернопіль

Тернопільський окружний адміністративний суд у складі судді Мірінович У.А., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Чортківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

До Тернопільського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Чортківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області, в якій просить:

- визнати протиправними дії відповідача щодо невиплати позивачу підвищення до пенсії за віком як члену сім'ї репресованої особи та надалі реабілітованої, яку було примусово переселено, в розмірі, передбаченому пунктом "г" статті 77 Закону України "Про пенсійне забезпечення" із розрахунку 25% мінімальної пенсії за віком, встановленої статтею 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", починаючи з 01.09.2008.

- зобов'язати відповідача проводити позивачу нарахування та виплату підвищення до пенсії за віком відповідно до пункту "г" статті 77 Закону України "Про пенсійне забезпечення" в розмірі 25% мінімальної пенсії за віком, встановленої статтею 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", починаючи з 01.09.2008, з урахуванням виплачених сум і до настання обставин, з якими закон пов'язує зміну чи припинення таких виплат.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач з 26.03.1997 перебуває на обліку в Чортківському об'єднаному УПФУ Тернопільської області та отримує пенсію за віком, в тому числі підвищення до пенсії у розмірі 43,52 грн. відповідно до підпункту 2 пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України "Про підвищення рівня пенсійного забезпечення громадян" від 17.07.2008 № 654 (далі - Постанова № 654), як особа, що є членом сім'ї особи репресованої і згодом реабілітованої, яку було примусово переселено. Надалі, позивач 29.01.2019 звернулась із заявою до відповідача щодо перерахунку пенсії відповідно до пункту "г" статті 77 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 № 1788-XII (далі - Закон № 1788-XII), оскільки вважає, що має право на одержання підвищення до пенсії в розмірі 25% мінімальної пенсії за віком. Однак, відповідач листом від 29.01.2019 № 533/03 відмовив позивачу у перерахунку пенсії, мотивуючи тим, що підвищення пенсії на 25% мінімальної пенсії за віком, як реабілітованій особі відповідно до пункту "г" статті 77 Закону № 1788-XII можливе лише особам, яких було піддано репресіям у формі позбавлення волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу та яким встановлено інвалідність.

Позивач вважає таку відмову протиправною, оскільки вона має законне право на проведення перерахунку пенсії відповідно до пункту "г" статті 77 Закону № 1788-XII і їй передбачена надбавка до пенсії в розмірі 25% від мінімальної пенсії за віком, а тому відповідач повинен був обчислити до її пенсії надбавку як реабілітованій особі, виходячи з розміру 25% від мінімальної пенсії за віком.

Ухвалою суду від 27.03.2019 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено у справі судове засідання на 24.04.2019.

Ухвалою суду від 24.04.2019 розгляд справи відкладено на 07.05.2019 відповідно до статті 205 КАС України.

Представник позивача у судове засідання не з'явилася, подала до суду заяву від 07.05.2019, в якій просить розглядати справу без її участі в порядку письмового провадження.

Представник відповідача в судове засідання також не з'явилася, подала до суду заяву від 07.05.2019 № 2136/03, в якій просить розглядати справу без її участі в порядку письмового провадження. Водночас, у відзиві на позовну заяву № 1834/07 відповідач просить відмовити у задоволені позовних вимог, мотивуючи тим, що відповідач правомірно відмовив позивачу у перерахунку пенсії відповідно до пункту "г" статті 77 Закону № 1788-XII, оскільки позивач не відноситься до осіб, яких було піддано репресіям у формі позбавлення волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу та яким встановлено інвалідність. Також, відповідач звернув увагу на те, що починаючи з 01.09.2008 підвищення до пенсії примусово переселеним членам сімей репресованих нараховується та виплачується у фіксованій сумі 43,52 грн. відповідно до підпункту 2 пункту 4 Постанови № 654, оскільки мінімальний розмір пенсії за віком встановлений абзацом першим частини першої статті 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" застосовується виключно для визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим Законом (арк. справи 32-33).

У зв'язку з неявкою у судове засідання 07.05.2019 всіх осіб, які беруть участь у справі, суд, керуючись частиною четвертою статті 229 КАС України не здійснював фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Також з урахуванням заяв сторін від 07.05.2019 про розгляд справи без їхньої участі - суд згідно ухвали від 07.05.2019 перейшов до розгляду справи № 500/682/19 в порядку письмового провадження.

Дослідивши подані до суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд встановив наступні обставини.

Як слідує з матеріалів справи, що ОСОБА_2 (дівоче прізвище ОСОБА_2 , про що свідчить свідоцтво про одруження (арк. справи 9)) ОСОБА_4 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 у селі Іванків Борщівського району Тернопільської області, про що свідчить копія паспорта (арк. справи 6).

Довідкою від 07.03.1995 підтверджується те, що, зокрема, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 року народження, ІНФОРМАЦІЯ_2 із села Іванків Борщівського району Тернопільської області за рішенням позасудових органів в адміністративному порядку, як член сім'ї учасника ОУН УПА була виселена на спецпоселення в Красноярський край, з якого звільнена 04.07.1958 (арк. справи 8).

10.08.2000 позивачу видано посвідчення серії НОМЕР_1 , відповідно до якого остання має пільги і компенсації відповідно до Закону України "Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні", а зараз іменується Закон України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917 - 1991 років", згідно Закону України від 13.03.2018 № 2325-VIII (арк. справи 15).

Суд встановив та не заперечується сторонами у справі, що позивач з 26.03.1997 перебуває на обліку в Чортківському об'єднаному УПФУ Тернопільської області та отримує пенсію за віком, в тому числі підвищення до пенсії в розмірі 43,52 грн. відповідно до підпункту 2 пункту 4 Постанови № 654, як члену сім'ї реабілітованих.

Надалі, позивач 29.01.2019 звернулась із заявою до відповідача щодо перерахунку пенсії за віком з урахуванням підвищення такої пенсії в розмірі 25% відповідно до пункту "г" статті 77 Закону № 1788-XII.

Відповідач листом від 29.01.2019 № 533/03 відмовив позивачу у перерахунку такої пенсії, мотивуючи тим, що підвищення пенсії на 25% мінімальної пенсії за віком, як реабілітованій особі відповідно до пункту "г" статті 77 Закону № 1788-XII можливе лише особам, яких було піддано репресіям у формі позбавлення волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу та яким встановлено інвалідність. Водночас, у зазначеному листі, відповідач повідомив про те, що до загального розміру нарахованої та виплачуваної позивачу пенсії входить підвищення примусово переселеним членам сім'ї реабілітованого в розмірі 43,52 грн. відповідно до Постанови № 654 (арк. справи 11-12).

Визначаючись щодо позовних вимог, суд виходить з того, що відповідно до частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Європейська соціальна хартія (переглянута) від 03.05.1996, ратифікована Законом України від 14.09.2006 № 137-V, яка набрала чинності з 01.02.2007 (далі - Хартія), визначає, що кожна особа похилого віку має право на соціальний захист (пункт 23 частини І). Ратифікувавши Хартію, Україна взяла на себе міжнародне зобов'язання запроваджувати усіма відповідними засобами досягнення умов, за яких можуть ефективно здійснюватися права та принципи, що закріплені у частині І Хартії.

Отже, право особи на отримання пенсії як складова частина права на соціальний захист є її конституційним правом, яке гарантується міжнародними зобов'язаннями України.

Відповідно до статті 1-1 Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917 - 1991 років" від 17.04.1991 № 962-XII (далі - Закон № 962-XII) вислання - примусове виселення особи з місця її проживання з встановленням заборони на проживання у визначеній місцевості або примусове виселення чи переселення особи з місця її проживання в іншу місцевість або за межі СРСР; заслання - примусове переміщення особи з місця її проживання з обов'язковим поселенням у певній місцевості, спецпоселенні, встановленням обмеження на право пересування та заборони виїзду з місця спецпоселення; члени сім'ї - чоловік або дружина репресованої особи, діти репресованої особи, у тому числі повнолітні або усиновлені, батьки, вітчим, мачуха репресованої особи, усиновлювач, опікун, піклувальник, а також інші родичі або особи, які на момент здійснення репресій проживали з репресованою особою однією сім'єю і були пов'язані спільним побутом.

Відповідно до пункту "г" частини першої статті 77 Закону № 1788-XII призначені пенсії підвищуються репресованим особам, яких у подальшому було реабілітовано, призначені пенсії - на 50 процентів, а членам їх сімей, яких було примусово переселено, - на 25 процентів мінімальної пенсії за віком.

Таким чином, враховуючи те, що позивач є членом сім'ї, яку було примусово переселено, що підтверджується матеріалами справи та не заперечується сторонами у справі, суд дійшов висновку, що позивач має право на підвищення до пенсії в розмірі 25% мінімальної пенсії за віком відповідно до пункту "г" частини першої статті 77 Закону № 1788-XII, а тому твердження відповідача на те, що відповідно до частини шостої статті 6 Закону № 962-XII підвищення пенсії на 25% мінімальної пенсії за віком, як реабілітованій особі можливе лише особам, яких було піддано репресіям у формі позбавлення волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу та яким встановлено інвалідність, є хибним.

Водночас, суд звертає увагу на те, що частина шоста статті 6 Закону № 962-XII визначає право особам, реабілітованим відповідно до цього Закону, із числа тих, яких було піддано репресіям у формі (формах) позбавлення волі (ув'язнення) або обмеження волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу, за їх вибором отримувати пільги та інші соціальні гарантії, передбачені цією статтею або статтею 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", а особам із числа таких осіб, яким встановлено інвалідність, - статтею 13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" або пунктом "г" статті 77 Закону України "Про пенсійне забезпечення", або статтею 47 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб". При цьому, пункт "г" частини першої статті 77 Закону № 1788-XII визначає підвищення пенсії на 25 процентів мінімальної пенсії за віком членам сімей, яких було примусово переселено, до числа яких відноситься позивач.

Відповідно до пункту 6 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV) до прийняття відповідного закону до пенсій, передбачених цим Законом, установлюються надбавки та здійснюється їх підвищення згідно із Законом України "Про пенсійне забезпечення". Зазначені надбавки та підвищення встановлюються в розмірах, що фактично виплачувалися на день набрання чинності цим Законом з наступною індексацією відповідно до законодавства про індексацію грошових доходів населення. Виплата їх здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Відповідно до частини першої статті 28 Закону № 1058-IV мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 35 років, а у жінок 30 років страхового стажу встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.

Мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений частинами першою - третьою цієї статті, застосовується виключно для визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим Законом (частина четверта статті 28 Закону № 1058-IV).

Відповідно до чинного законодавства України, розмір мінімальної пенсії за віком визначається лише за правилами статті 28 Закону № 1058-IV. Однак, згідно з статтею 28 вказаного Закону, мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений абзацом першим частини першою цієї статті, застосовується виключно для визначення розмірів пенсії, призначених згідно з цим Законом.

Підпунктом 2 пункту 4 Постанови № 654 установлено, що з 01.09.2008 репресованим особам, яких у подальшому було реабілітовано, до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачуються замість пенсії, підвищення проводиться в розмірі 54,4 гривні, а членам їх сімей, яких було примусово переселено, - 43,52 гривні.

Як слідує з матеріалів справи та не заперечується сторонами, позивачу з 01.09.2008 встановлено підвищення до пенсії у розмірі, встановленому Постановою № 654, а саме - 43,52 грн., тобто в меншому розмірі, ніж той, що гарантований пунктом "г" частини першої статті 77 Закону № 1788-XII.

Водночас, відповідно до статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Згідно із пунктами 1, 6 статті 92 Конституції України виключно законами України визначаються права і свободи людини та громадянина, гарантії цих прав і свобод, основи соціального захисту.

Частиною третьою статті 7 КАС України у разі невідповідності правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, або положення відповідного міжнародного договору України.

Таким чином, виходячи із визначених загальних засад пріоритетності законів над підзаконними актами, суд дійшов висновку, що при визначенні розміру підвищення до пенсії громадянам, які необґрунтовано зазнали політичних репресій і згодом були реабілітовані та членам їх сімей, підлягають застосуванню положення Закону № 1788-ХІІІ, а не Постанова № 654. Отже, відповідач протиправно виплачує позивачу підвищення до пенсії в розмірі, визначеному Постановою № 654, внаслідок чого розмір надбавки є суттєво меншим за той, що підлягає виплаті реабілітованим особам на підставі пункту "г" статті 77 Закону № 1788-ХІІІ.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 21.11.2018 у справі № 446/1563/16-а, а тому відповідно до статті 242 КАС України суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Водночас, підвищення відповідно до пункту "г" статті 77 Закону № 1788-ХІІІ в розмірі 25 процентів мінімальної пенсії за віком, виходячи з мінімального розміру пенсії за віком, встановленого частиною першою статті 28 Закону № 1058-IV, має бути встановлено з часу звернення особи про встановлення надбавки.

При цьому, суд звертає увагу, що відповідно до вимог частини другої статті 87 Закону № 1788-ХІІІ суми пенсії, не одержані своєчасно з вини органу, що призначає або виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком.

Однак, норми статті 87 Закону № 1788-ХІІІ не підлягають застосуванню в даному випадку, оскільки стосуються нарахованих та не виплачених сум пенсій, а в даному випадку спірним є питання нарахування і виплати пенсії пенсійним органом.

Як слідує з матеріалів справи, що позивач 29.01.2019 звернулась із заявою до відповідача щодо перерахунку пенсії відповідно до пункту "г" статті 77 Закону № 1788-XII.

Статтею 58 Закону № 1058-IV визначено, що Пенсійний фонд є органом, який здійснює керівництво та управління солідарною системою, провадить збір, акумуляцію та облік страхових внесків, призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати, забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій.

Відповідно до статті 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Європейський суд з прав людини в рішенні у справі "Христов проти України" (Khristov v. Ukraine, заява № 24465/04, рішення від 19.02.2009 року, п. 33) повторює, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.

Суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенцію) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини").

Так, Європейський суд з прав людини у рішенні від 13.01.2011 року в справі "Чуйкіна проти України" (CASE OF CHUYKINA v. UKRAINE, заява №28924/04) констатував: "50. Суд нагадує, що процесуальні гарантії, викладені у статті 6 Конвенції, забезпечують кожному право звертатися до суду з позовом щодо своїх цивільних прав та обов'язків. Таким чином стаття 6 Конвенції втілює "право на суд", в якому право на доступ до суду, тобто право ініціювати в судах провадження з цивільних питань становить один з його аспектів (рішення від 21 лютого 1975 року у справі "Голдер проти Сполученого Королівства" (Golder v. the United Kingdom, пп. 2836, Series A № 18). Крім того, порушення судового провадження саме по собі не задовольняє усіх вимог пункту 1 статті 6 Конвенції. Ціль Конвенції гарантувати права, які є практичними та ефективними, а не теоретичними або ілюзорними. Право на доступ до суду включає в себе не лише право ініціювати провадження, а й право отримати "вирішення" спору судом. Воно було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави дозволяла особі подати до суду цивільний позов без гарантії того, що справу буде вирішено остаточним рішенням в судовому провадженні. Для пункту 1 статті 6 Конвенції було б неможливо детально описувати процесуальні гарантії, які надаються сторонам у судовому процесі провадженні, яке є справедливим, публічним та швидким, не гарантувавши сторонам того, що їхні цивільні спори будуть остаточно вирішені (рішення у справах "Мултіплекс проти Хорватії" (Multiplex v. Croatia), заява № 58112/00, п. 45, від 10 липня 2003 року, та "Кутіч проти Хорватії" (Kutic v. Croatia), заява № 48778/99, п. 25, ECHR 2002-II)".

З огляду на зазначене та з метою відновлення прав та інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду, та з метою дотримання судом гарантій на те, що спір між сторонами буде остаточно вирішений, виходячи з наведених вимог законодавства та вказаних рішень Європейського суду з прав людини, суд дійшов висновку про необхідність зобов'язання відповідача проводити позивачу нарахування та виплату підвищення до пенсії за віком відповідно до пункту "г" статті 77 Закону № 1788-ХІІІ в розмірі 25% мінімальної пенсії за віком, встановленої статтею 28 Закону № 1058-IV, починаючи з 29.01.2019, з урахуванням виплачених сум і до настання обставин, з якими Закон пов'язує зміну чи припинення таких виплат.

Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статей 9, 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно статті 90 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню частково.

Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору, то на підставі статті 139 КАС України судові витрати стягненню не підлягають на користь позивача.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Чортківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області (місцезнаходження: вул. Шевченка, 34, м. Чортків, Тернопільська область, 48500, ) про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії, - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Чортківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області (місцезнаходження: вул. Шевченка, 34, м. Чортків, Тернопільська область, 48500, ) щодо невиплати ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) підвищення до пенсії за віком як члену сім'ї репресованої особи та в подальшому реабілітованої, яку було примусово переселено, в розмірі, передбаченому пунктом "г" статті 77 Закону України "Про пенсійне забезпечення" із розрахунку 25% мінімальної пенсії за віком, встановленої статтею 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", починаючи з 29.01.2019.

Зобов'язати Чортківське об'єднане управління Пенсійного фонду України Тернопільської області (місцезнаходження: вул. Шевченка, 34, м. Чортків, Тернопільська область, 48500, ) проводити ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) нарахування та виплату підвищення до пенсії за віком відповідно до пункту "г" статті 77 Закону України "Про пенсійне забезпечення" в розмірі 25% мінімальної пенсії за віком, встановленої статтею 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", починаючи з 29.01.2019, з урахуванням виплачених сум і до настання обставин, з якими Закон пов'язує зміну чи припинення таких виплат.

У задоволенні позовних вимог в частині визнання протиправними дій Чортківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області (місцезнаходження: вул. Шевченка, 34, м. Чортків, Тернопільська область, 48500, ) щодо невиплати ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) підвищення до пенсії за віком як члену сім'ї репресованої особи та в подальшому реабілітованої, яку було примусово переселено, в розмірі, передбаченому пунктом "г" статті 77 Закону України "Про пенсійне забезпечення" із розрахунку 25% мінімальної пенсії за віком, встановленої статтею 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", починаючи з 01.09.2008 по 28.01.2019, - відмовити.

У задоволенні позовних вимог в частині зобов'язання Чортківське об'єднане управління Пенсійного фонду України Тернопільської області (місцезнаходження: вул. Шевченка, 34, м. Чортків, Тернопільська область, 48500, ) проводити ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) нарахування та виплату підвищення до пенсії за віком відповідно до пункту "г" статті 77 Закону України "Про пенсійне забезпечення" в розмірі 25% мінімальної пенсії за віком, встановленої статтею 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", починаючи з 01.09.2008 по 28.01.2019, з урахуванням виплачених сум і до настання обставин, з якими Закон пов'язує зміну чи припинення таких виплат, - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Тернопільський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 15.05.2019.

Головуючий суддя Мірінович У.А.

копія вірна

Суддя Мірінович У.А.