Справа № 200/14328/18-а
Суддя: Блохін Анатолій Андрійович
Дата ухвалення: 2019-05-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2019 року справа №200/14328/18-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого Блохіна А.А., суддів Гаврищук Т.Г., Сіваченка І.В., секретар Верховецька Г.О., за участтю представника відповідача Голуба П.А., розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Держпраці в Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 12 лютого 2019 року (повний текст складено 12 лютого 2019 року в м. Слов`янськ) у справі № 200/14328/18-а (суддя І інстанції - Череповський Є.В.) за позовом Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Держпраці в Донецькій області про визнання протиправною та скасування постанови № 1ДФС-ФС від 22.10.2018 року,-

В С Т А Н О В И В:

14 грудня 2018 року Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 (далі - Позивач) звернулася до суду з позовною заявою до Головного управління Держпраці в Донецькій області (далі - Відповідач) про визнання протиправною та скасування постанови № 1ДФС-ФС від 22.10.2018 року.

В обґрунтування заявлених вимог Позивач зазначив наступне.

Оскаржувана постанова прийнята лише на підставі акту перевірки ГУ ДФС у Донецькій області, який станом на час винесення постанови не був узгоджений. Висновки, викладені в постанові, не відповідають дійсності. Крім того, про дату, час та місце розгляду справи про накладення штрафу Позивача не було повідомлено належним чином.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 12 лютого 2019 року у справі № 200/14328/18-а позов задоволено, внаслідок чого визнано протиправною та скасовано постанову Головного управління Держпраці в Донецькій області про накладення штрафу № 1ДФС-ФС від 22.10.2018 року.

Відповідач не погодився з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, просив оскаржене рішення суду скасувати, та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

На обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що як вбачається зі змісту акту документальної виїзної перевірки від 01.10.2018 № 1117/05-99-13-02/, дата наказів (розпоряджень) про прийняття працівників на роботу та дата початку роботи працівників співпадають, що виключає факт належного виконання позивачем вимог частини третьої статті 24 КЗпП України та Постанови № 413.

Позивачем на адресу суду надіслано відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

У судовому засіданні представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги. Відповідно до вимог ч. 1,2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів заслухала доповідь судді-доповідача, перевірила матеріали справи, вивчила доводи апеляційної скарги, і дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_1 , згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, є фізичною особою - підприємцем, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , здійснює діяльність згідно: Код КВЕД 47.73 Роздрібна торгівля фармацевтичними товарами в спеціалізованих магазинах (основний); код КВЕД 47.74 Роздрібна торгівля медичними й ортопедичними товарами в спеціалізованих магазинах.

22 жовтня 2018 року Головним управлінням Держпраці у Донецькій області винесено постанову про накладення штрафу за № 1ДФС-ФС відносно фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , якою до Позивача застосовано штраф у розмірі 3723 грн. на підставі абз. 8 ч. 2 ст. 265 КЗпП України.

Підставою для винесення відповідачем оскаржуваної постанови від 22 жовтня 2018 року став акт документальної виїзної перевірки Головного управління ДФС у Донецькій області від 01 жовтня 2018 року № -02-, яким встановлено, що ФОП ОСОБА_1 не було направлено повідомлення про прийняття працівника на роботу то територіального органу Державної фіскальної служби на роботу за встановленою формою до початку роботи працівника за укладеним трудовим договором. Так, ОСОБА_3 згідно наказу № 1-1205 від 07.08.2015 року працює з 07.08.2015 року, повідомлення про прийняття на роботу направлено 07.08.2018 року. ОСОБА_4 згідно наказу № 2-2015 від 01.10.2015 року працює з 01.10.2015 року, повідомлення про прийняття на роботу направлено 01.10.2018 року.

Позивач не погодився із вказаною постановою та оскаржив її до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд першої інстанції дійшов до наступного.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобово`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 38 Закону України "Про охорону праці" від 14.10.1992 року № 2694-XII, державний нагляд за додержанням законів та інших нормативно-правових актів про охорону праці здійснюють: центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони праці; центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері ядерної та радіаційної безпеки; центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства у сферах пожежної і техногенної безпеки; центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері санітарного та епідемічного благополуччя населення.

Відповідно до вимог частини першої статті 259 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України), державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 1 "Положення про Державну службу України з питань праці", затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 року № 96, встановлено, що Державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, на випадок безробіття (далі - загальнообов`язкове державне соціальне страхування) в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.

Відповідно до абзацу першого пункту 7 вказаного Положення передбачено, що Держпраці здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Згідно з абзацами 1 та 3 пункту 1 "Положення про Головне управління Держпраці у Донецькій області", затвердженого Наказом Державної служби України з питань праці від 04 лютого 2016 року № 8, Головне управління Держпраці у Донецькій області (далі - Управління Держпраці) є територіальним органом Державної служби України з питань праці, що їй підпорядковується.

Підпунктом 15 пункту 4 вказаного Положення та підпунктом 15 пункту 4 "Положення про Головне управління (Управління) Державної служби України з питань праці в області", затвердженого Наказом Міністерства соціальної політики України від 27.03.2015 року № 340, передбачено, що Управління Держпраці відповідно до покладених на нього завдань здійснює державний нагляд (контроль) зокрема за додержанням законодавства з охорони праці в частині безпечного ведення робіт, гігієни праці, промислової безпеки, безпеки робіт у сфері поводження з вибуховими матеріалами промислового призначення.

Згідно із частиною 1 статті 21 Кодексу законів про працю України (надалі - КзпП України) (в редакції на час виникнення спірних правовідносин), трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Відповідно до частини 3 статті 24 КзпП України, працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Частиною 1 статті 265 КЗпП України передбачено, що посадові особи органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, винні у порушенні законодавства про працю, несуть відповідальність згідно з чинним законодавством.

Абзацом 7 частини 2 статті 265 КЗпП України встановлено, що юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі: порушення інших вимог трудового законодавства, крім передбачених абзацами другим - сьомим цієї частини, - у розмірі мінімальної заробітної плати.

За змістом частин 3, 4 статті 265 КЗпП України штрафи, накладення яких передбачено частиною другою цієї статті, є фінансовими санкціями і не належать до адміністративно-господарських санкцій, визначених главою 27 Господарського кодексу України.

Штрафи, зазначені у частині другій цієї статті, накладаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

За приписами пункту 2 Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2013 р. № 509 (надалі - Порядок № 509), штрафи накладаються Головою Держпраці, його заступниками, начальниками управлінь і відділів Держпраці та їх заступниками (з питань, що належать до їх компетенції), начальниками територіальних органів Держпраці та їх заступниками (далі - уповноважені посадові особи).

Штрафи можуть бути накладені на підставі:

рішення суду про оформлення трудових відносин із працівником, який виконував роботу без укладення трудового договору, та встановлення періоду такої роботи чи роботи на умовах неповного робочого часу в разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, в установі, організації;

акта про виявлення під час перевірки суб`єкта господарювання або роботодавця ознак порушення законодавства про працю та/або зайнятість населення, складеного посадовою особою Держпраці чи її територіального органу.

За змістом пункту 10 Порядку № 509 постанова про накладення штрафу може бути оскаржена у судовому порядку.

Судом встановлено, що 07.08.2015 року ФОП ОСОБА_1 . розпорядженням №1/2015 було прийнято на роботу гр. ОСОБА_5 на підставі трудового договору.

07.08.2015 року Позивачем було сформоване та надіслане до податкового органу повідомлення про прийняття працівника ОСОБА_5 на роботу.

01.10.2015 року ФОП ОСОБА_1 . розпорядженням №2/2015 було прийнято на роботу гр. ОСОБА_4 на підставі трудового договору.

01.10.2015 року Позивачем було сформоване та надіслане до податкового органу повідомлення про прийняття працівника ОСОБА_4 на роботу.

Виходячи з вищенаведеного, суд першої інстанції дійшов переконання, що позивачем при оформлені працівників на роботу не було допущено порушень норм трудового законодавства.

Відповідно до ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У відповідності до вимог ч.2 ст.8 Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності", органи державного нагляду (контролю) та їх посадові особи під час здійснення заходів державного нагляду (контролю) зобов`язані: - не допускати здійснення заходів державного нагляду (контролю) та інших заходів, що не відповідають або не встановлені цим Законом; - дотримуватися встановлених законом принципів, вимог та порядку здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Відповідно до вимог ч.1, 2 ст. 77 КАС України, чітко встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до вимог ч.2 ст. 2 КАС України, чітко передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Зважаючи на вищевикладене, суд звертає увагу на те, що за приписами ст.ст. 24, 265 КЗПП України відповідальність роботодавця наступає тільки у разі фактичного допуску працівника до роботи без укладення трудового договору.

Враховуючи зазначене вище, а також те, що позивачем не було порушено приписів Кодексу законів про працю України, висновок посадових осіб Головного управління Держпраці у Донецькій області є необґрунтованим, і як наслідок оскаржувана постанова є протиправною та підлягає скасуванню.

З урахуванням вищевикладеного, суд першої інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Щодо посилань представника позивача на те, що судом не прийнято до уваги, як доказ правомірності дій відповідача, акт документальної виїзної перевірки Головного управління ДФС у Донецькій області від 01 жовтня 2018 року № -02-, колегія суддів зазначає наступне.

Коллегія суддів зазначає, що у висновку акту перевірки Головного управління ДФС у Донецькій області від 01 жовтня 2018 року № -02- зазначено, що позивач порушила частину трею статті 24 КЗпП, а саме ФОП ОСОБА_1 не було направлено повідомлення про прийняття працівника на роботу то територіального органу Державної фіскальної служби на роботу за встановленою формою до початку роботи працівника за укладеним трудовим договором. Так, ОСОБА_3 згідно наказу № 1-1205 від 07.08.2015 року працює з 07.08.2015 року, повідомлення про прийняття на роботу направлено 07.08.2015 року. ОСОБА_4 згідно наказу № 2-2015 від 01.10.2015 року працює з 01.10.2015 року, повідомлення про прийняття на роботу направлено 01.10.2015 року.

Викладені у висновку вищезазначеного акту перевірки Головного управління ДФС у Донецькій області від 01 жовтня 2018 року обставини, узгоджуються з обставинами встановленими судом першої інстанці, щод своєчасного повідомлення позивачем податкового органу про прийняття працівника на роботу.

При викладених обставинах, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про задоволення позову.

Статтею 316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на наведене, судова колегія дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. У зв`язку з викладеним доводи апеляційної скарги не приймаються до уваги, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Головного управління Держпраці в Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 12 лютого 2019 року у справі № 200/14328/18-а - залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 12 лютого 2019 року у справі № 200/14328/18-а - залишити без змін.

Повне судове рішення складено 20 травня 2019 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя А.А. Блохін

Судді Т.Г. Гаврищук

І.В.Сіваченко