Справа № 2а-8361/10/0870
Суддя: Хохуляк В.В.
Дата ухвалення: 2019-05-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

14 травня 2019 року

Київ

справа №2а-8361/10/0870

адміністративне провадження №К/9901/4048/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Хохуляка В.В.,

суддів - Бившевої Л.І., Шипуліної Т.М.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Запорізької об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Запорізькій області на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 13.01.2010 (суддя - Батрак І.В.) та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 26.11.2013 (головуючий суддя - Добродняк І.Ю., судді: Бишевська І.Ю., Семененко Я.В.) у справі № 2а-8361/10/0870 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Запорізький сталеливарний завод» до Запорізької об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Запорізькій області про скасування податкового повідомлення-рішення, -

встановив:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Запорізький сталеливарний завод» (далі - ТОВ «Запорізький сталеливарний завод») звернулось до Запорізького окружного адміністративного суду з позовом, в якому просило визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Запорізької об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Запорізькій області (далі - Запорізька ОДПІ) від 08.10.2010 №/1.

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 13.01.2010, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 26.11.2013, позовні вимоги задоволено.

Не погодившись з висновками судів першої та апеляційної інстанцій, Запорізька ОДПІ оскаржила їх у касаційному порядку.

У касаційній скарзі відповідач просить скасувати постанову суду першої інстанції, ухвалу суду апеляційної інстанції та прийняти у справі нове рішення про відмову у задоволенні позову.

В обґрунтування своїх вимог Запорізька ОДПІ посилається на порушення судами норм матеріального та процесуального права, зокрема, статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» та зазначає, що позивачем не підтверджено правомірність формування валових витрат за оспорюваними господарськими операціями з огляду на відсутність належного оформлення первинної документації.

В письмових запереченнях на касаційну скаргу ТОВ «Запорізький сталеливарний завод» зазначає, що рішення судів першої та апеляційної інстанції постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права, правову оцінку обставинам справи судами надано правильно, а доводи касаційної скарги є необґрунтованими. Отже, позивач просить залишити касаційну скаргу відповідача без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

Переглядаючи оскаржувані судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, перевіряючи дотримання судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі та правильність застосування ними норм матеріального права, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Як з`ясовано судами попередніх інстанцій, податковим органом проведено планову виїзну перевірку ТОВ «Запорізький сталеливарний завод» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2009 по 31.03.2010.

За результатами проведеної планової перевірки складено акт від 16.07.2010 №94/23-0/33920601, в якому відображено висновок про порушення позивачем, зокрема, підпункту 5.2.1 пункту 5.2, підпункту 5.3.9 пункту 5.3 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», в результаті чого занижено податок на прибуток в періоді, що перевірявся на суму 93358,00 грн.

Обґрунтовуючи свою позицію, відповідач посилався на те, що правочини, які були укладені між позивачем та ТОВ «Метпром-Компані» та ТОВ «Промінтер» не мали правового характеру та не були направленні на настання реальних наслідків для господарської діяльності, оскільки при перевірці зазначених контрагентів було встановлено відсутність виробничих потужностей для виконання умов укладених договорів, первинні документи, за укладеними договорами, не містили всієї необхідної інформації та бути складені з порушенням норм діючого законодавства, що дало підстави вважати фіктивними договори, укладені між позивачем та вказаними контрагентами. Також відповідач зазначає про ненадання ТОВ «Метпром-Компані» та ТОВ «Промінтер» додатків до декларацій з податку на прибуток за періоди І квартал 2009 року, І півріччя 2009, 3 квартали 2009 року, 2009 рік та І квартал 2010 року до органів ДПС, а надані вказаними підприємствами декларації з податку на прибуток подані з нульовими показниками. Крім того, згідно з документами, наданими до перевірки, а саме: актів прийому-передачі металобрухту відсутня інформація щодо вибухової небезпеки, радіаційної безпеки металобрухту, не зазначена інформація щодо транспортування металобрухту, тари. Отже податковий орган дійшов висновку, що ймовірні поставки металобрухту здійснені з порушенням статті 4 Закону України «Про металобрухт».

На підставі названого акту перевірки, та за результатами адміністративного оскарження, Запорізькою ОДПІ 08.10.2010 прийнято податкове повідомлення-рішення № /1, згідно з яким нараховано суму податкового зобов`язання з податку на прибуток підприємств в загальному розмірі 112029,60 грн., з яких 93358,00 грн. - основний платіж та 18671,60 грн. - штрафні санкції.

Задовольняючи позовні вимоги, суди попередніх інстанцій виходили з того, що наявні в матеріалах справи докази підтверджують, що господарські операції по придбанню позивачем товарно-матеріальних цінностей є реальними, відповідають дійсному економічному змісту та підтверджуються документально.

Відповідно до пункту 5.1 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» валові витрати виробництва та обігу (далі - валові витрати) - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.

До складу валових витрат, як це визначено у підпункту 5.2.1 пункту 5.2 статті 5 даного Закону, включаються суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв`язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, у тому числі витрати з придбання електричної енергії (включаючи реактивну), з урахуванням обмежень, установлених пунктами 5.3 - 5.7 цієї статті.

При цьому підпунктом 5.3.9 пункту 5.3 статті 5 вказаного вище Закону встановлено, що не належать до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинним документом є документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Таким чином, витрати для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на прибуток мають бути фактично здійснені та підтверджені належним чином оформленими первинними документами, що відображають реальність господарських операцій, які є підставою для формування податкового обліку платника податків.

При цьому, наявність формально оформлених (складених) первинних документів та/або сплати грошових коштів не може слугувати підставою для формування даних податкового обліку за відсутності факту придбання відповідного активу.

В той же час, сама собою наявність або відсутність окремих документів, а також недоліки в їх оформленні не можуть бути підставою для висновку про відсутність господарських операцій та відмови у формуванні даних податкового обліку, якщо з інших даних вбачаються зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі платника у зв`язку з його господарською діяльністю.

Як з`ясовано судами, позивачем у періоді, що перевірявся, було придбано товарно-матеріальні цінності, а саме:

за договором поставки від 22.03.2006 № 720/06, укладеним з ТОВ «Метпром-Компані», придбано лом та відходи чорних металів;

за договором поставки від 02.10.2009 № 15/09, укладеним з ТОВ «Промінтер», придбано феросплави.

На підтвердження факту виконання вказаних договорів позивачем надано видаткові та податкові накладні, акти про походження брухту та відходів виробництва кольорових і чорних металів (щодо ТОВ «Метпром-Компані»), посвідчення якості брухту кольорових і чорних металів (щодо ТОВ «Метпром-Компані»).

Оцінивши подані платником докази за правилами статті 86 Кодексу адміністративного судочинства України, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про те, що ці документи оформлені з дотриманням вимог чинного законодавства, містять необхідні для цілей оподаткування відомості про зміст та обсяг розглядуваних операцій.

Запорізькою ОДПІ, у свою чергу, не наведено переконливих доводів, що ґрунтуються на об`єктивній інформації та спростовують факти господарської діяльності, засвідчені вказаними документами, а також не представлено жодних доказів на підтвердження того, що відомості, які містяться в цих документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі.

Не подано відповідачем і належних доказів на підтвердження недобросовісності позивача як платника податків або можливої фіктивності його постачальників, не наведено будь-яких доводів щодо здійснення ТОВ «Запорізький сталеливарний завод» розглядуваних операцій за відсутності розумних економічних причин (ділової мети) та наміру одержати економічний ефект тощо, а тому вищезазначені висновки відповідача носять лише характер припущення, які не підтверджені належними доказами.

На момент здійснення спірних господарських операцій позивач та його контрагенти були належним чином зареєстровані як юридичні особи та платники податку на додану вартість, установчі документи недійсними в судовому поряду не визнавалися.

Щодо доводів відповідача про порушення Закону України «Про металобрухт» при здійсненні зазначених вище господарських операцій судом апеляційної інстанції обґрунтовано враховано, що приписи статті 4 Закону України «Про металобрухт» регулюють порядок приймання промислового брухту від фізичних та юридичних осіб, не вимагають зазначення в актах приймання металобрухту інформації щодо транспортування металобрухту і визначає, що ці документи повинні знаходитися у власника металобрухту, яким позивач у даному випадку не являється.

Отже, наведені відповідачем обставини не є свідченням порушення Закону України «Про металобрухт» при здійсненні відповідних господарських відносин позивачем з ТОВ «Метпром-Компані» і ТОВ «Промінтер».

Крім того, чинне законодавство не ставить право платника податку на формування валових витрат в залежність від сплати податку іншими учасниками по всьому ланцюгу товарообігу. Позивач не може нести відповідальність за невиконання його контрагентами своїх зобов`язань, адже поняття «добросовісний платник», яке вживається у сфері податкових правовідносин, не передбачає виникнення у платника додаткового обов`язку з контролю за дотриманням його постачальниками правил оподаткування, а саме, платник не наділений повноваженнями податкового контролю для виконання функцій, покладених на податкові органи, а тому не може володіти інформацією відносно виконання контрагентом податкових зобов`язань. А відтак, за умови не встановлення податковим органом наявності замкнутої схеми руху коштів, яка б могла свідчити про узгодженість дій позивача та його постачальників для одержання товариством незаконної податкової вигоди, останнє не може зазнавати негативних наслідків внаслідок діянь інших осіб, що перебувають поза межами його впливу. Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського Суду з прав людини.

Таким чином, встановлені у даній справі обставини свідчать про те, що спірні господарські операції із зазначеними контрагентами є реальними, відповідають дійсному економічному змісту та підтверджуються необхідними документами, що є свідченням добросовісності позивача при здійсненні вказаних операцій.

За таких обставин рішення судів попередніх інстанцій про задоволення позовних вимог та скасування спірного податкового повідомлення-рішення є правильними та підлягають залишенню без змін.

З огляду на викладене та враховуючи, що за правилами частини другої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази, судами першої та апеляційної інстанцій виконано всі вимоги процесуального законодавства, всебічно перевірено обставини справи, вирішено справу у відповідності з нормами матеріального права, постановлено обґрунтоване рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для справи. Висновки судів про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності, а тому підстав для їх перегляду з мотивів, викладених в касаційній скарзі, не вбачається.

Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

постановив:

Касаційну скаргу Запорізької об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Запорізькій області залишити без задоволення.

Постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 13.01.2010 та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 26.11.2013 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

В.В. Хохуляк

Л.І. Бившева

Т.М. Шипуліна ,

Судді Верховного Суду