Справа № 826/11299/15
Суддя: Бучик А.Ю.
Дата ухвалення: 2019-05-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

17 травня 2019 року

Київ

справа №826/11299/15

адміністративне провадження №К/9901/43329/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Бучик А.Ю.,

суддів: Гімона М.М., Мороз Л.Л.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Комерційний Банк "Експобанк" Кашути Дмитра Євгеновича на постанову Київського апеляційного адміністративного суду в складі колегії суддів: Петрика І.Й., Грибан І.О., Шелест С.Б. від 06.09.2017 у справі №826/11299/15 за позовом ОСОБА_1 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Комерційний Банк "Експобанк" Волощука Ігоря Григоровича, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії,

УСТАНОВИВ:

У червні 2015 року позивач звернулася до суду з позовом до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Експобанк" Волощука Ігоря Григоровича (далі - Уповноважена особа), Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, в якому просила:

- визнати протиправною бездіяльність Уповноваженої особи щодо невключення позивача до переліку вкладників ПАТ "КБ "Експобанк", які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню за договором банківського рахунку від 12.09.2014 року;

- зобов`язати Уповноважену особу подати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію щодо позивача як вкладника, який має право на відшкодування коштів за вкладами в ПАТ «КБ «Експобанк» за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 20 травня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 06 вересня 2017 року постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 20 травня 2016 року скасовано та ухвалено нову постанову про задоволення позову.

Не погоджуючись з судовим рішенням суду апеляційної інстанції, Уповноважена особа подала касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції та залишити в силі постанову суду першої інстанції.

В обґрунтування касаційної скарги зазначає, що укладений позивачем із банком правочин є нікчемним у відповідності до положень пунктів 2 та 7 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Переваги від укладення договору банківського рахунку полягають отриманні позивачем переваг перед іншими кредиторами банку, оскільки у разі виплати позивачу 200000 грн вимоги 3 черги (вимоги Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, що виникли внаслідок виплати коштів за вкладами вкладників в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом), штучно збільшаться на 200000 грн і це призведе до зменшення коштів для задоволення вимог інших вкладників та кредиторів банку.

Зазначено, що суд апеляційної інстанції не врахував, що операції із перерахування коштів з поточного рахунку ОСОБА_2 на рахунки інших осіб, в тому числі і на рахунок позивача, були здійснені в період дії постанови Правління НБУ від 11.09.2014 № 567/БТ «Про віднесення ПАТ "КБ "Експобанк" до категорії проблемних».

Заперечення на касаційну скаргу не надходили.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 21 вересня 2017 року відкрито касаційне провадження за вищевказаною скаргою.

Справу передано до Верховного Суду.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судами встановлено, що 12.09.2014 позивачем та ПАТ «Комерційний банк «Експобанк» підписано договір банківського рахунку № 1772/18915/2014 (далі по тексту - договір), за умовами якого банк відкриває клієнту поточний рахунок у валюті № НОМЕР_2, приймає і зараховує на цей рахунок кошти, що надходять клієнту, а також виконує розпорядження клієнта на здійснення операцій.

Відкриття банківського рахунку у ПАТ «Комерційний банк «Експобанк» було зумовлене укладенням між позивачем та ОСОБА_2 договору про надання позики від 08.09.2014, за умовами якого позикодавець в ОСОБА_2 надає позичальнику безпроцентну цільову позику - грошові кошти у розмірі 205000 грн, а позичальник зобов`язується повернути їх протягом трьох днів.

Згідно з випискою по особовому рахунку позивача на виконання умов вищевказаного договору позики 12.09.2014 з рахунку ОСОБА_2 на рахунок позивача надійшли грошові кошти у розмірі 200000 грн.

Постановою Правління Національного банку України № 567/БТ від 11.09.2014 «Про віднесення ПАТ «Комерційний банк «Експобанк» до категорії проблемних» встановлена заборона на залучення банком у вклади коштів від фізичних осіб.

На підставі постанови Правління Національного банку України № 597 від 24.09.2014 "Про віднесення ПАТ "Комерційний банк «Експобанк" до категорії неплатоспроможних" виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення щодо запровадження з 03.03.2015 тимчасової адміністрації в ПАТ "Комерційний банк «Експобанк" та призначення Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ "Комерційний банк «Експобанк" Бондаря Юрія Миколайовича.

На виконання постанови Правління Національного банку України № 41 від 22.01.2015 "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Комерційний банк «Експобанк» виконавча дирекція Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийняла рішення про запровадження процедури ліквідації зазначеного банку та призначення Уповноваженою особою ФГВФО на ліквідацію ПАТ "Комерційний банк «Експобанк" Волощука Ігоря Григоровича .

Повідомленням за вих. № 1401/1064 від 20.02.2015 Уповноважена особа проінформувала позивача, що його включено до переліку вкладників, яким тимчасово заблоковано та тимчасово призупинено виплату коштів. У вказаному повідомленні відповідач не конкретизував, на якій підставі позивачу заблокували виплату відшкодування.

Листом від 16.07.2015 № 1101/3996 позивача повідомлено про нікчемність договору банківського рахунку № 1772/18915/ НОМЕР_1 від 12.09.2014 з підстав, передбачених п. 2, 7 ч. 3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Вважаючи свої права порушеними, позивач звернулася до суду з адміністративним позовом.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, виходив з того, що оскільки кошти на рахунок позивача надійшли вже після введення в дію заборон щодо здійснення ПАТ «Комерційний банк «Експобанк» деяких видів банківських операцій та були перераховані в результаті дій іншого клієнта банку, який "роздробив" значну суму коштів на декілька рахунків, включаючи позивача, з метою отримання грошової компенсації за вкладом в обхід черговості задоволення вимог кредиторів, то укладений позивачем правочин є нікчемним, що позбавляє позивача права на відшкодування коштів за вкладом в ПАТ «Комерційний банк «Експобанк» за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Скасовуючи постанову суду першої інстанції та задовольняючи позов, суд апеляційної інстанції, виходив з того, що Уповноваженою особою не надано жодного належного доказу, який би свідчив про поважність причин не включення позивача до переліку вкладників банку, які мають право на відшкодування коштів за вкладами. Відповідачем не доведено наявності підстав, передбачених ч. 3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", для визнання нікчемним договору банківського рахунку від 12.09.2014 № 1772/18915/2014, укладеного між позивачем та ПАТ "КБ "Експобанк", оскільки позивачу на час укладення зазначеного договору не могло бути відомо про віднесення ПАТ "КБ "Експобанк" до проблемних в силу віднесення цієї інформації до банківської таємниці.

Колегія суддів, дослідивши спірні правовідносини, зазначає таке.

Правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами встановлені, зокрема, Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" (тут і далі - у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин; Закон № 4452-VI).

Пунктом 3 та 4 частини першої статті 2 Закону № 4452-VI визначено, що вклад - кошти в готівковій або безготівковій формі у валюті України або в іноземній валюті, які залучені банком від вкладника (або які надійшли для вкладника) на умовах договору банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або шляхом видачі іменного депозитного сертифіката, включаючи нараховані відсотки на такі кошти;

вкладник - фізична особа (крім фізичних осіб - суб`єктів підприємницької діяльності), яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або яка є власником іменного депозитного сертифіката.

Частиною 1 ст. 3 Закону № 4452-VI визначено, що Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку.

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону № 4452-VI Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами.

Виконання зобов`язань Фонду перед вкладниками здійснюється Фондом з дотриманням вимог щодо найменших витрат Фонду та збитків для вкладників у спосіб, визначений цим Законом, у тому числі шляхом передачі активів і зобов`язань банку приймаючому банку, продажу банку, створення перехідного банку протягом дії тимчасової адміністрації або виплати відшкодування вкладникам після ухвалення рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідації банку.

Згідно з ч. 1 ст. 27 Закону № 4452-VI уповноважена особа Фонду складає перелік вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду відповідно до вимог цього Закону і нормативно-правових актів Фонду станом на день отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Пунктом 6 розділу ІІІ Положення про порядок відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами, затвердженого рішенням виконавчої дирекції Фонду від 09 серпня 2012 року № 14 (далі - Положення № 14), передбачено, що протягом процедури ліквідації уповноважена особа Фонду може надавати до Фонду додаткову інформацію про вкладників стосовно: зменшення (збільшення) кількості вкладників, яким необхідно здійснити виплати відшкодування; зміни розміру належних їм сум; зміни особи вкладника; змін реквізитів вкладників.

Системний аналіз наведених правових норм дає підстави дійти висновку про те, що держава гарантує фізичним особам, які на момент прийняття рішення Національним банком України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних, мали у такому банку вклад (до вкладів відносяться і кошти, розміщені на банківських рахунках), відшкодування суми коштів, розміщених на цьому вкладі, включаючи нараховані відсотки, за рахунок коштів ФГВФО у межах суми, встановленої адміністративною радою Фонду, яка не може бути меншою 200000 грн. Фактична виплата гарантованої суми відшкодування здійснюється ФГВФО відповідно до затверджених виконавчою дирекцією Фонду реєстрів вкладників, сформованих на підставі переліку вкладників з визначенням суми відшкодування для кожного з них, що складаються уповноваженою особою Фонду.

Отже, відшкодування Фондом коштів відбувається лише вкладникам за наявними у банку вкладами в межах граничної суми відшкодування. При цьому обов`язковими умовами, за яких відповідні кошти вважаються вкладом, а особа - вкладником, є залучення банком таких коштів від особи чи для неї на підставі договору банківського вкладу, банківського рахунку або на підставі іменного депозитного сертифіката.

Суд касаційної інстанції зауважує, що підставою для поширення на особу гарантій, передбачених Законом №4452-VI щодо відшкодування вкладу, є наявність у такої особи залишку коштів на банківському рахунку, що відкритий на її ім`я, тобто наявність вкладу та статусу вкладника у особи. При цьому положення чинного законодавства не пов`язують визначення статусу вкладника банку та виникнення у нього права на отримання гарантованої суми відшкодування вкладу із походженням на відповідному вкладному (депозитному, поточному) рахунку коштів.

Як встановлено судами попередніх інстанцій та підтверджено матеріалами справи, на дату прийняття постанови Правління НБУ № 597 від 24.09.2014 «Про віднесення ПАТ «КБ «Експобанк» до категорії неплатоспроможних» на банківському рахунку позивача № НОМЕР_2 , відкритому відповідно до договору банківського вкладу №1772/18915/2014 від 12.09.2014 року, перебувала сума у розмірі 200000 грн. Кошти на рахунок позивача було зараховано 12.09.2014 відповідно до виписки по рахунку з рахунку, належного ОСОБА_2 (а.с. 9).

Відповідно до ч. 2 ст. 34 Закону № 4452-VI не пізніше наступного робочого дня після початку тимчасової адміністрації Фонд розміщує інформацію про запровадження тимчасової адміністрації в банку на своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет і не пізніше ніж через 10 днів публікує її в газетах "Урядовий кур`єр" або "Голос України".

Частинами 3 і 5 цієї статті також передбачено, що виконавча дирекція Фонду не пізніше наступного робочого дня після офіційного отримання рішення Національного банку України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних призначає з числа працівників Фонду уповноважену особу Фонду. Уповноважена особа Фонду повинна відповідати вимогам, встановленим Фондом. Рішення про призначення уповноваженої особи Фонду доводиться Фондом до головного офісу банку та до кожного відокремленого підрозділу банку негайно.

Під час тимчасової адміністрації Фонд має повне і виняткове право управляти банком відповідно до цього Закону, нормативно-правових актів Фонду та вживати дії, передбачені планом врегулювання.

Відповідно до ч. 1 ст. 36 Закону №4452-VI з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Фонд набуває всі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення.

Згідно з ч. 3 цієї ж статті правочини, вчинені органами управління та керівниками банку після початку процедури виведення Фондом банку з ринку, є нікчемними.

З огляду на вищенаведене, приписи Закону №4452-VI пов`язують виникнення права у особи на відшкодування суми коштів за вкладом разом з нарахованими на дату віднесення банку до категорії неплатоспроможних відсотками з наявністю у особи статусу вкладника та наявності такого вкладу станом на дату віднесення банку до категорії неплатоспроможних.

При цьому з аналізу вищенаведених правових норм слідує, що процедура початку виведення банку з ринку пов`язується не тільки із призначенням Уповноваженої особи в банку, а з датою початку тимчасової адміністрації в банку, яка визначається виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у відповідному рішенні та не завжди співпадає з датою призначення Уповноваженої особи. Саме з дати, якою запроваджено тимчасову адміністрацію у банку, і припиняються повноважень органів управління і керівництва банку щодо укладення будь-яких правочинів.

Щодо посилань Уповноваженої особи на наявність підстав для віднесення правочину до нікчемних з огляду на підстави, визначені пунктами 2 та 7 ч. 3 ст. 38 Закону №4452-VI, суд касаційної інстанції зазначає таке.

Відповідно до пунктів 2 та 7 ч. 3 статті 38 Закону №4452-VI правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав, зокрема: 2) банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобов`язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов`язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим; 7) банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку.

Викладені Уповноваженою особою посилання на визнання спірного правочину нікчемним з огляду на підстави, визначені п. 2 ч. 3 ст. 38 Закону № 4452-VI, визнаються колегією суддів безпідставними, оскільки Уповноваженою особою всупереч приписів ч. 2 ст. 71 КАС України (в редакції, чинній на час розгляду справи судами попередніх інстанцій) не було доведено належними та допустимими доказами, що саме внаслідок укладення спірного правочину банк став неплатоспроможним, на що правильно вказав суд апеляційної інстанції.

Пункт 7 ч. 3 ст. 38 Закону № 4452-VI також не може бути застосованим до договору, укладеного між ОСОБА_1 та ПАТ «КБ «Експобанк», оскільки на підставі цього договору у позивача не виникло переваг (пільг) стосовно інших кредиторів банку, а також умови цього договору не передбачають обов`язків банку перерахувати кошти або передати майно позивачу. Уповноважена особа, в свою чергу, не довела належними та допустимими доказами те, що у момент укладення договору банківського рахунку та здійснення транзакції ПАТ «КБ «Експобанк» щодо зарахування суми коштів на банківський рахунок, позивач отримав перевагу стосовно інших вкладників банку та не обґрунтував, у чому така перевага полягала.

Посилання Уповноваженої особи на те, що метою укладення даного правочину було отримання гарантованої суми відшкодування за вкладом, колегія суддів касаційного суду сприймає критично, оскільки доказів такого умислу суду не надано.

Відповідно до частин 1 та 3 ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

Отже, законодавство не передбачає обмежень для визнання особи вкладником банку у випадках перерахування коштів на її користь іншим клієнтом за договором банківського рахунку. При цьому і положення ст. 2 Закону №4452-VI визначають, що вкладом вважаються кошти, які надійшли до банку як безпосередньо від вкладника, так і для нього. Вказане свідчить про помилковість висновків суду першої інстанції, що залучення коштів на рахунок від іншої особи свідчить про відсутність підстав вважати останні вкладом.

Таким чином, з матеріалів справи вбачається, що позивач є вкладником у розумінні приписів ст. 2 Закону №4452-VI, вклад розміщено на рахунку в ПАТ «КБ «Експобанк» до запровадження тимчасової адміністрації, а тому позивач підпадає під дію гарантій відшкодування коштів за вкладом на підставі ст. 26 Закону №4452-VI. При цьому Уповноваженою особою не наведено правових підстав для невключення позивача до переліку вкладників ПАТ «КБ «Експобанк», які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду відповідно до приписів Закону №4452-VI.

Отже, позивач є особою, яка набула право на гарантоване державою відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, і неподання інформації про позивача, як вкладника банку, до переліку після отримання рішення про відкликання банківської ліцензії дає підстави для зобов`язання Уповноваженої особи для подання до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткової інформації щодо позивача як вкладника, який має право на відшкодування коштів за вкладом в ПАТ «КБ «Експобанк» за рахунок Фонду, на що правильно вказав суд апеляційної інстанції.

Аналогічна правова позиція викладена і в постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 802/351/16-а.

Доводи касаційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди з висновками суду апеляційної інстанції, а тому правового значення не мають та правильності висновків суду апеляційної інстанції не спростовують.

Відповідно до ч. 1 ст. 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись ст.ст. 345, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Експобанк" Кашути Дмитра Євгеновича залишити без задоволення.

Постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 06 вересня 2017 року залишити без змін.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

А.Ю. Бучик

М.М. Гімон

Л.Л. Мороз

Судді Верховного Суду