Справа № 462/7914/18
Суддя: Качмар Володимир Ярославович
Дата ухвалення: 2019-05-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2019 року № 857/2488/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді - Качмара В.Я.,

суддів - Курильця А.Р., Мікули О.І.

розглянувши у порядку письмового провадження в м.Львові апеляційну скаргу Залізничного відділу соціального захисту управління соціального захисту департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 29 січня 2019 року у справі №462/7914/18 (суддя Брильовський Р.М., м.Львів) за позовом ОСОБА_1 до Залізничного відділу соціального захисту управління соціального захисту департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради та ОСОБА_2 про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Залізничного відділу соціального захисту управління соціального захисту департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради (далі - ЗВСЗ) та ОСОБА_2 в якому просила:

визнати протиправною дії/бездіяльність начальника ЗВСЗ ОСОБА_2 з позбавлення позивача державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям;

зобов`язати начальника ЗВСЗ ОСОБА_2 призначити державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям представнику сім`ї ОСОБА_1 ;

стягнути з начальника ЗВСЗ ОСОБА_2 моральну шкоду у розмірі 510 мінімальних заробітних плат.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 29 січня 2019 року позов задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність ЗВСЗ щодо розгляду заяви ОСОБА_1 від 05.10.2018 про призначення державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям. Зобов`язано відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 05.10.2018 про призначення державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям. В решті позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із ухваленим судовим рішення, його оскаржив відповідач, який із покликанням на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

В доводах апеляційної скарги вказує на те, що позивач не зверталась до відповідача із заявою про призначення державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям. Наявна в матеріалах справи заява подавалась разом із скаргою чоловіка позивачки ОСОБА_3 до міністра соціальної політики України, що розглядалася відповідно до Закону України «Про звернення громадян». Таким чином, відповідач не міг розглядати заяву зазначену у цьому судовому рішення, оскільки її не було.

Позивач відзиву на апеляційну скаргу не подала.

У відповідності до пункту 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства (далі - КАС), суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, оскільки апеляційна скарга подана на рішення суду першої інстанції, яке ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень не довів правомірність його бездіяльності щодо не розгляду заяви ОСОБА_1 від 05.10.2018, яка була зареєстрована у ЗВСЗ за вх.№, що підтверджується відтиском штампу.

Щодо решти позовних вимог, цей суд вказав, що позивач не надав суду жодних переконливих доказів на підтвердження причинного зв`язку між діями відповідача та завданням моральної шкоди (у вигляді душевних страждань, психологічних переживань, тощо).

Такі висновки суду першої інстанції відповідають встановленим обставинам справи, зроблені з додержанням норм матеріального та процесуального права з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 є законним представником (опікуном) дитини з інвалідністю, що підтверджується посвідченням від 06.11.2016 серії НОМЕР_1 (а.с.2 зворот).

Як вбачається із наявної в матеріалах справи копії довідки про надання державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям, ОСОБА_3 було призначено соціальну допомогу з 01.03.2018 по 31.08.2018 (а.с.4).

27.09.2018 ОСОБА_3 наручно вручено витяг з протоколу №20 від 27.09.2018, відповідно до якого йому відмовлено у призначенні державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям.

У зв`язку із припиненням виплати державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям, сім`ї позивача, 05.10.2018 ОСОБА_1 звернулася до відповідача із заявою встановленого зразка про призначення державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям. Така заява днем її подання зареєстрована відповідачем за № (а.с.3).

Оскільки жодного рішення по вказаній заяві відповідачем протягом тривалого часу не приймалось позивач звернулась до суду із цим позовом.

Конституційні гарантії прав громадян на соціальний захист - забезпечення рівня життя не нижчого від прожиткового мінімуму шляхом надання грошової допомоги найменш соціально захищеним сім`ям визначений Законом України «Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям» (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин; далі - Закон №1768-III).

Умови призначення і виплати малозабезпеченим сім`ям державної соціальної допомоги визначено «Порядком призначення і виплати державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям» затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24.02.2003 №250 (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин; далі - Порядок № 250).

Статтею 1 Закону №1768-III визначено, що державна соціальна допомога малозабезпеченим сім`ям (далі - державна соціальна допомога) це - щомісячна допомога, яка надається малозабезпеченим сім`ям у грошовій формі в розмірі, що залежить від величини середньомісячного сукупного доходу сім`ї.

Відповідно до статті 4 Закону №1768-III заява про надання державної соціальної допомоги подається уповноваженим представником сім`ї до місцевої державної адміністрації або до виконавчого комітету сільської, селищної ради. Виконавчий комітет сільської, селищної ради передає заяву про надання державної соціальної допомоги до місцевої державної адміністрації.

У заяві дається згода сім`ї на збір інформації про неї, про її власність, доходи та майно, що необхідна для мети цього Закону.

До заяви про надання державної соціальної допомоги додаються:

документ, що посвідчує особу;

довідка про склад сім`ї. До складу сім`ї включаються чоловік, дружина; рідні, усиновлені та діти цих осіб віком до вісімнадцяти років, а також діти, які навчаються за денною формою навчання у загальноосвітніх, професійно-технічних, вищих навчальних закладах I-IV рівнів акредитації до досягнення двадцяти трьох років і які не мають власних сімей; неодружені повнолітні діти, які визнані особами з інвалідністю з дитинства I та II груп або особами з інвалідністю I групи і проживають разом з батьками; непрацездатні батьки чоловіка та дружини, які проживають разом з ними і перебувають на їх утриманні у зв`язку з відсутністю власних доходів; особа, яка проживає разом з одинокою особою з інвалідністю I групи і здійснює догляд за нею; жінка та чоловік, які проживають однією сім`єю, не перебувають у шлюбі, але мають спільних дітей. При цьому до складу сім`ї включаються незалежно від місця проживання (перебування) або реєстрації діти, які навчаються за денною формою навчання у загальноосвітніх, професійно-технічних, вищих навчальних закладах I-IV рівнів акредитації до досягнення двадцяти трьох років і не мають власних сімей. До складу сім`ї не включаються особи, які перебувають на повному державному утриманні;

декларація про доходи та майно осіб, які входять до складу сім`ї (в декларацію не включаються державна соціальна допомога, призначена відповідно до цього Закону; нарахована субсидія за спожиті житлово-комунальні послуги; сплачені членами сім`ї аліменти; грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, які беруть безпосередню участь в антитерористичній операції, на час її проведення, безпосередню участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, на час здійснення зазначених заходів);

довідка про наявність та розмір земельної частки (паю);

довідка встановленої форми про безпосередню участь особи в антитерористичній операції, про безпосередню участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях.

Згідно зі статтею 6 Закону №1768-III державна соціальна допомога призначається на шість місяців.

Статтею 7 Закону №1768-III визначено вичерпний перелік підстав з яких державна соціальна допомога не призначається.

Згідно з пунктом 9 Порядку №250 рішення про призначення соціальної допомоги або про відмову в її наданні приймається органом соціального захисту населення протягом десяти календарних днів. У разі прийняття рішення про відмову в наданні соціальної допомоги орган соціального захисту населення письмово повідомляє про це уповноваженого представника сім`ї із зазначенням підстав відмови та порядку оскарження рішення.

З матеріалів справи видно, що 27.09.2018 ОСОБА_3 наручно вручено витяг з протоколу №20 від 27.09.2018, відповідно до якого йому було відмовлено у призначенні державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям. Вказані обставини зумовили звернення ОСОБА_1 05.10.2018 до ЗВСЗ із заявою встановленого зразка про призначення державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям.

Проте, станом на час звернення до суду з розглядуваним позовом, відповідач, як суб`єкт владних повноважень не довів правомірність його бездіяльності щодо не розгляду заяви позивача від 05.10.2018 про призначення державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям, як і не спростував факту реєстрації такої заяви, що підтверджується штампом ЗВСЗ.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що необхідним та достатнім способом захисту порушеного права позивача є визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо розгляду заяви від 05.10.2018 по суті (що полягає у ненадані позивачу даного виду допомоги чи вмотивовану відмову у наданні даного виду допомоги) та зобов`язання останнього повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про надання державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям.

Щодо вимоги позивача про стягнення з начальника ЗВСЗ ОСОБА_2 моральної шкоди у розмірі 510 мінімальних заробітних плат на користь позивача, то необхідно зазначити наступне.

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно з статтею 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Пунктом 5 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 №4 визначено, що при вирішенні питання про відшкодування моральної шкоди з`ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправними діяннями, вини останнього в її заподіянні. Суд зокрема, повинен з`ясувати, чи підтверджується факт заподіяння позивачеві моральної шкоди чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення справи.

Разом з тим, позивач не навела причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідача та моральними стражданнями, не вказала, з яких міркувань вона виходила визначаючи розмір шкоди, розрахунку моральної шкоди та, якими доказами це підтверджується.

Таким чином, розглядувані вимоги про стягнення моральної шкоди у розмірі 510 мінімальних заробітних плат не підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підсумовуючи, враховуючи вимоги перелічених вище правових норм, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що при ухваленні оскаржуваного судового рішення суд першої інстанцій, правильно встановив обставини справи, не допустив порушень норм процесуального права, які могли б бути підставою для його скасування, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Залізничного відділу соціального захисту управління соціального захисту департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 29 січня 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС.

Головуючий суддя В. Я. Качмар
судді А. Р. Курилець
О. І. Мікула
Повне судове рішення складено 16 травня 2019 року.