Справа № 610/201/19
Суддя: Любчич Л.В.
Дата ухвалення: 2019-05-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2019 р. Справа № 610/201/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Любчич Л.В.

суддів: Присяжнюк О.В. , Спаскіна О.А.

за участю секретаря судового засідання Медяник А.О.

представника позивача - Капустянського В. Б.

представника відповідача - Лиски К.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Харківській області на рішення Балаклійського районного суду від 04.03.2019, головуючий суддя 1 інстанції Стригуненко В.М., повний текст рішення складено 04.03.2019, вул. Соборна 87, м. Балаклія Харківської обл., 64207, по справі № 610/201/19

за позовом ОСОБА_1

до Головного інспектора будівельного нагляду інспекційного відділу №2 Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Харківській області Марченка Сергія Ігоровича

про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення та закриття справи про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного інспектора будівельного нагляду інспекційного відділу №2 Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Харківській області Марченка Сергія Ігоровича (далі - відповідач, головний інспектор Марченко С.І.), в якому просив скасувати постанову № 724-П від 04.01.2019 про накладення адміністративного стягнення за ч. 5, 9 ст. 96 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) у вигляді штрафу в сумі 10200 гривень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Рішенням Балаклійського районного суду від 04.03.2019 задоволено позовні вимоги.

Скасовано постанову головного інспектора Марченка С. І. № 724-П від 04.01.2019 по справі про адміністративне правопорушення про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 10200 грн. за ч. 5, 9 ст. 96 КУпАП.

Справу про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за ч. 5, 9 ст. 96 КУпАП закрито.

Не погодившись з даним судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення по справі, яким відмовити у задоволенні адміністративного позову в повному обсязі.

В обгрунтування вимог апеляційної скарги відповідач зазначив, що за результатом огляду земельної ділянки встановлено факт виконання будівельних робіт з будівництва двох громадських будівель торговельного призначення. Жодного документу, що надає право на виконання будівельних робіт з будівництва власником не надано. Клас наслідків об`єктів будівництва визначений контролюючим органом та віднесений до об`єктів з середніми наслідками (СС2). Також встановлено факт експлуатації позивачем об`єкту, що за класом наслідків (відповідальності) належить до об`єктів з середніми наслідками (СС2), який не прийнятий в експлуатацію у встановленому законодавством порядку. Наданий позивачем паспорт прив`язки передбачає розміщення 5-ти зблокованих тимчасових споруд для підприємницької діяльності. Під час перевірки вищезазначених споруд не виявлено.Таким чином відповідачем, на підставі проведеної перевірки, був складений акт, протокол та наданий відповідний припис. Посилання суду першої інстанції на Порядок № 244 відповідач вважає помилковими, оскільки зазначеною постановою передбачено встановлення споруд тимчасово та без улаштування фундаменту, проте під час перевірки виявлено, що будівля побудована з влаштуванням фундаменту з цегли та бетону, конструкції будівель є цільними та не мають розривів або відокремлених конструкцій. Вважає помилковим посилання суду першої інстанції на висновки експертного дослідження, оскільки експертом зазначено про відсутність у технічній літературі пояснень ознак капітальності будівельних об`єктів. Після таких висновків якимось чином експерт у своєму звіті визначив, що спірна будівля не відноситься до капітальних споруд (об`єктів). Посилаючись на порушення норм матеріального права та процесуального законодавства, апелянт вважає, що наявні підстави для скасування оскаржуваної постанови суду першої інстанції.

28.03.2019 ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду залишено без руху апеляційну скаргу відповідача у зв`язку з несплатою судового збору.

17.04.2019 ухвалами Другого апеляційного адміністративного суду відкрито провадження по справі № 610/201/19 з усуненням недоліків апеляційної скарги, закінчено підготовку справи до розгляду та призначено у відкритому судовому засіданні.

Представником позивача 25.04.2019 надано відзив на апеляційну скаргу, в якому просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення від 04.03.2019 без змін. Зазначив, що судом першої інстанції було повно та всебічно досліджені всі обставини по справі, надано належну правову оцінку доказам сторін по справі, з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача та представника відповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які відповідач посилається в апеляційній скарзі, прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судовим розглядом були встановлені наступні обставини, які не оспорені сторонами.

04.01.2019 головним інспектором Марченком С.І. винесено постанову №724-П по справі якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушеня передбаченого частинами 5 та 9 статті 96 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 10 200,00 грн.

Фактичною підставою притягнення до адміністративної відповідальності стало виконання ОСОБА_1 будівельних робіт з будівництва двох будівель по АДРЕСА_1 . без отримання права на їх виконання. Згідно акту перевірки, відповідно до наявної на момент перевірки інформації, об`єкт будівництва за вище вказаною адресою можливо було віднести до об`єктів з середніми наслідками (СС2), однак враховуючи додані матеріали до справи (заперечення до акту перевірки та пояснення) вище зазначений об`єкт будівництва був віднесений до об`єктів з незначними насліками (СС1). Тобто, ОСОБА_1 виконуються будівельні роботи на об`єкті з класом наслідків (відповідальності) СС1 (незначні наслідки) без подання повідомлення про початок виконання будівельних робіт щодо об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1) та експлуатує його частину, яка не прйнята в експлуатацію у встаноленому законодавством порядку, чим порушив вимоги ч. 1 ст. 34, ч. 8 ст. 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» від 17.02.2011 №3038-УІ ( далі - Закон №3038), п.5 Порядку виконання підготовчих робіт, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.04.2011 №466 (далі - Порядок №466) та п.12 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.04.2011 №461 (далі - Порядок №461).

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що споруди за зазначеною в оскаржуваній постанові адресою, розміщені на земельній ділянці відповідно до паспортів прив`язки , отриманих в утановленому порядку та не відносяться до об`єктів будівництва у розумінні містобудівного законодавства, а є тимчасовими спорудами, а тому не потребують подання повідомленя про початок виконаня будівельних робіт або прийняття їх в експлуатацію.

Колегія суддів з даними висновками суду першої інстанції погоджується та зазначає наступне.

Відповідно до ч.5 та 9 ст. 96 КУпАП виконання будівельних робіт без подання повідомлення про початок виконання зазначених робіт, а також наведення недостовірних даних у такому повідомленні, вчинені щодо об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1), крім порушень, передбачених частиною четвертою цієї статті, -

тягнуть за собою накладення штрафу від п`ятисот до шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Експлуатація об`єктів будівництва, не прийнятих в експлуатацію, а також наведення недостовірних даних у декларації про готовність об`єкта до експлуатації, вчинені щодо об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1), крім порушень, передбачених частиною восьмою цієї статті, - тягнуть за собою накладення штрафу від п`ятисот до шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно із ст. 41 Закону № 3038 державний архітектурно-будівельний контроль - це сукупність заходів, спрямованих на дотримання замовниками, проектувальниками, підрядниками та експертними організаціями вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил під час виконання підготовчих та будівельних робіт.

Державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється органами державного архітектурно-будівельного контролю в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Орган державного архітектурно-будівельного контролю розглядає відповідно до закону справи про правопорушення у сфері містобудівної діяльності. Посадові особи органів державного архітектурно-будівельного контролю під час перевірки мають право, серед іншого, безперешкодного доступу до місць будівництва об`єктів та до об`єктів, що підлягають обов`язковому обстеженню; складати протоколи про вчинення правопорушень, акти перевірок та накладати штрафи відповідно до закону; видавати обов`язкові для виконання приписи щодо усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил; проводити перевірку відповідності виконання підготовчих та будівельних робіт вимогам будівельних норм, державних стандартів і правил, затвердженим проектним вимогам, рішенням, технічним умовам, своєчасності та якості проведення передбачених нормативно-технічною і проектною документацією зйомки, замірів, випробувань, а також ведення журналів робіт, наявності у передбачених законодавством випадках паспортів, актів та протоколів випробувань, сертифікатів та іншої документації.

У відповідності до ч. 1 ст. 4 Закону № 3038 об`єктами будівництва є будинки, будівлі, споруди будь-якого призначення, їх комплекси та частини, лінійні об`єкти інженерно-транспортної інфраструктури.

Згідно абз. 2 ч. 2 ст. 34 вище зазначеного Закону перелік будівельних робіт, які не потребують документів, що дають право на їх виконання, та після закінчення яких об`єкт не підлягає прийняттю в експлуатацію, затверджується Кабінетом Міністрів України.

Постановою КМУ № 406 від 07.07.2017 затверджено перелік будівельних робіт, які не потребують документів, що дають право на їх виконання, та після закінчення яких об`єкт не підлягає прийняттю в експлуатацію, не потребує дозволів.

Відповідно до п. 7 зазначеного переліку, розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності відповідно до ст. 28 Закону № 3038 не потребують документів, що дають право на їх виконання, та після закінчення яких об`єкт не підлягає прийняттю в експлуатацію, не потребує дозволів.

Приписами ст. 28 Закону № 3038 визначено, що тимчасова споруда торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності - одноповерхова споруда, що виготовляється з полегшених конструкцій з урахуванням основних вимог до споруд, визначених технічним регламентом будівельних виробів, будівель і споруд, і встановлюється тимчасово, без улаштування фундаменту.

Тимчасова споруда для здійснення підприємницької діяльності може мати закрите приміщення для тимчасового перебування людей (павільйон площею не більше 30 квадратних метрів по зовнішньому контуру) або не мати такого приміщення.

Розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності здійснюється в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування.

Згідно положень Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна затвердженого наказом Держбуду України від 24.05.2001 № 127 будівлі тимчасового характеру (навіси, палатки, кіоски, накриття, літні душі, теплиці, покриті поліетиленовою плівкою тощо) обміряються та включаються до матеріалів інвентаризації. Це будівлі - збірнорозбірні, без фундаменту, з недовговічного матеріалу, сезонного використання (без утеплення основних огороджувальних конструкцій).

Відповідно до Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна фундамент - це підземна частина будинку, через яку передається навантаження від його надземної частини на грунт.

З огляду на зазначене, головним елементом тимчасової споруди є її тимчасовість, що не є ознакою нерухомого майна.

Механізм розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності визначено Порядком № 244.

Відповідно до п. 1.3 Порядку № 244 тимчасова споруда торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності - це одноповерхова споруда, що виготовляється з полегшених конструкцій з урахуванням основних вимог до споруд, визначених технічним регламентом будівельних виробів, будівель і споруд, і встановлюється тимчасово, без улаштування фундаменту..

Відповідно до п. 2.1 Порядку № 244 підставою для розміщення тимчасової споруди є паспорт прив`язки тимчасової споруди.

Відповідно до п. 2.20 Порядку № 244, розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності, встановлення тимчасової споруди здійснюється відповідно до паспорта прив`язки.

Як встановлено під час судового розгляду рішенням Балаклійської міської ради Харківської області від від 23.04.2015 № 139-VI попередньо погоджено ФО-П ОСОБА_1 місце розташування групи тимчасових споруд торгового призначення (павільйонів та кіосків з продажу змішаної групи товарів) по АДРЕСА_1 ., площею до 30,0 кв.м. кожний, загальна площа розміщення 480,0 кв.м на земельній ділянці площею 0,1693 га за вказаною адресою, кадастровий номер НОМЕР_1 . Дана земельна ділянка належить ОСОБА_1 на праві приватної власності.

08 листопада 2016 року , 01 серпня2017 року та 16 жовтня2018 року ОСОБА_1 було видано паспорти прив`язки групи стаціонарних тимчасових споруд торгового призначення за вказаною адресою.

Тобто, на земельній ділянці за вказаною адресою запроектовано улаштування стаціонарних тимчасових споруд торгівельного призначення, а саме групи споруд односмугового ряду з чотирьох павільйонів, групи споруд односмугового ряду з п`яти павільйонів та групи споруд односмугового ряду з чотирьох павільйонів, які примикають до цих п`яти павільйонів.

Даний факт підтверджується Актом ДДАБІ №254-А складеного за результатами проведення позапланового заходу, щодо дотримання суб`єктами містобудування вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил під час виконання підготовчих та будівельних робіт ( а.с.184-202).

Згідно даного Акту під час проведення перевірки за адресою: АДРЕСА_1 встановлено факт виконання робіт з розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності. За результатами розгляду наданих документів та огляду об`єкта встановлено, що розміщення відповідає представленому паспорту прив`язки.

Крім того, улаштування стаціонарних тимчасовох споруд по АДРЕСА_1., підтверджується висновком експертного будівельно-технічного дослідження № 324 від 18.01.2019, виконаного Харківським НДІ судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса на замовлення позивача, яким встановлено, що споруди, розташовані на земельній ділянці по за вище зазначеною адресою відносяться до стаціонарних тимчасових споруд торгівельного призначення для провадження підприємницької діяльності та не відносяться до капітальних будівель (об`єктів).

Враховуючи вище зазначені правові норми та обставини справи, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що тимчасові споруди , розміщені по АДРЕСА_1., не відносяться до об*єктів будівництва у розумінні містобудівного законодавства у зв`язку з чим не потребують подання повідомлення про початок виконання будівельних робіт або прийняття їх в експлуатацію.

Відповідність намірів, щодо місця розташування тимчасових споруд комплексній схемі розміщення тимчасових споруд, будівельним нормам, відповідно до положень п.2.4 Порядку №244, визначає відповідний орган з питань містобудування та архітектури, який утворено у складі виконавчого органу відповідної сільської, селищної, міської ради, районної державної адміністрації.

Як наслідок, колегія суддів вважає правомірними висновки суду першої інстанції стосовно того, що оскаржувана постанова №724-П від 04.01.2019 по справі про адміністративне правопорушення про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді штрафу за ч.5,9 ст. 96 КУпАП є незаконною та такою, що підлягає скасуванню.

Посилання апелянта на помилковість застосування судом першої існтанції приписів Порядку № 244, оскільки під час перевірки виявлено, що будівля позивача побудована з влаштуванням фундаменту з цегли та бетону, а зазначеною постановою передбачено встановлення споруд тимчасово та без улаштування фундаменту, колегія суддів вважає необґрунтованими та зазначає наступне.

Як слідує із положень ст. 28 Закону № 3038 тимчасова споруда це одноповерхова споруда, виготовлена із полегшених конструкцій та встановлена тимчасово без улаштування фундаменту.

У 2018 році інспекційні відвідування об`єкту по АДРЕСА_1. відповідачем здійснені згідно направлення №254-Н від 01.06.2018 ( Акт №254-А) та направлення №724-Н від 26.11.2018 ( Акт №724-А).

Згідно Акту №254-А встановлено факт виконання робіт з розміщення тимчасових споруд і будь-яких зауважень, щодо виявлення перевіряючим розташування позивачем споруд на фундаменті із цегли та бетону , зазначено не було.

Відсутність фундаменту на об`єкті по АДРЕСА_1 . Балаклеї підтверджується і висноками експертного будівельно-технічного дослідження №324, виконаного Харківським НДІ судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса на замовлення позивача. Згідно даного висновку досліджувані споруди двох відокрелених груп односмугових рядів, які розташовані на земельні ділянці по АДРЕСА_1 виконані з полегшених конструкцій без улаштуванню фундаменту і відносяться до стаціонарних тимчасових споруд.

Тобто, факт будування об`єкту позивачем з влаштуванням фундаменту не доведена відповідачем належними доказами, а судом під час розгляду не встановлено.

Доводи апелянта про необгрунтованість висновків вищезазначеного експертного дослідження, оскільки у своєму висновку експерт посилається на відсутність пояснень ознак капітальності будівельних об`єктів, колегія суддів вважає необгрунтованими, оскільки з даного експертного дослідження слідує, що прийшовши до висновку про те, що об`єкт дослідження не відносяться до капітальних будівель (об`єктів), експерт виходив з того, що з цим терміном пов`язують міцність, функціональність і термін експлуатації будівлі чи споруди. Отже, вказаний висновок було зроблено експертом, виходячи з наведених ознак капітальності будівельних об`єктів.

Будь-яких інших доказів, які б спростували зазначені висновки експертного дослідження № 324 від 18.01.2019, відповідачем до суду не надано.

Посилання відповідача на Акт перевірки ДДАБІ у Харківській обл. № 724-А та ілюстрацій до нього, як на доказ зведення позивачем будівлі з улаштування фундаменту, колегія суддів вважає необгрунтованими, оскільки з даних доказів не вбачається, що контролюючим органом виконувалось шурфування з метою перевірки наявності конструкцій фундаментів, заглиблених угрунт. Дана перевірка проведена поверхнево та неповно, лише візуально та не може бути належним доказом улаштування позивачем фундаменту на зведеній будівлі.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правомірності висновків суду першої інстанції.

Ухвалюючи дане судове рішення колегія суддів керується ст.322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення «Серявін та інші проти України») та Висновком № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини по справі «Северянін та інші проти України»(п.58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору по даній справі, колегія суддів прийшла до висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші зазначені в апеляційній скарзі аргументи відповідача, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів вважає, що відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 245, 246, 250, 315, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Харківській області - залишити без задоволення.

Рішення Балаклійського районного суду від 04 березня 2019 року по справі № 610/201/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя (підпис)Л.В. Любчич
Судді(підпис) (підпис) О.В. Присяжнюк О.А. Спаскін