Справа № 520/3222/19
Суддя: Рубан В.В.
Дата ухвалення: 2019-05-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 травня 2019 р. № 520/3222/19

Суддя Харківського окружного адміністративного суду Рубан В.В., розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративний позов та додані до нього документи ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Ізюмського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області (64309, Харківська область, м. Ізюм пр-т Незалежності,2, ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Ізюмського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області, в якому просить суд :

- визнати протиправними дії Ізюмського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області щодо припинення виплати пенсії з 01.03.2016 року;

- зобов`язати Ізюмське об`єднане управління Пенсійного фонду України Харківської області поновити виплату пенсії з 01.03.2016 року та виплатити виниклу заборгованість;

- допустити до негайного виконання рішення суду у межах суми стягнення за один місяць.

В обґрунтування позову зазначено, що ОСОБА_1 є пенсіонером та отримує пенсію за віком. Позивач є внутрішньо переміщеною особою, перебуває на обліку в Ізюмському об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України Харківської області. Позивачем зазначено, що відповідачем безпідставно припинено виплату пенсії з 01.03.2016, вважає такі дії незаконними, оскільки вони порушують його право на пенсійне забезпечення.

Представник відповідача через канцелярію суду надав відзив, у якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на приписи Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб".

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

Позивач є пенсіонером, який здобув право на отримання пенсії відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", що підтверджується пенсійним посвідченням серії НОМЕР_1 .

У зв`язку з проведенням бойових дій та антитерористичної операції у Донецькій області, позивач був вимушений покинути своє постійне місце проживання та переїхати до м. Ізюм Харківської області, де став на облік, як внутрішньо переміщена особа, про що видано довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 09.07.2018 №.

Як встановлено судом, позивач перебуває на пенсійному обліку в Ізюмському об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України Харківської області та отримує пенсію за віком відповідно до умов Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Позивачу з 01 березня 2016 року припинено виплату пенсії, у зв`язку із чим ОСОБА_1 звернувся до відповідача із заявою.

Листом від 27.02.2019 №71/ф-14 відповідач повідомив позивачу, що в поновленні виплати пенсії йому відмовлено на підставі рішення комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам виконавчого комітету Ізюмської міської ради від 16.11.2018 №39, в зв`язку з тим, що за результатами перевірки позивач не знаходився за адресою, зазначеною в довідці внутрішньо переміщеної особи.

Вважаючи незаконною несплату заборгованості зі сплати пенсії, позивач звернувся до суду для захисту своїх порушених прав та інтересів.

Дана справа відповідає ознакам, викладеним у рішенні Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи № 805/402/18 (Пз/9901/20/18).

Статті 19, 22,46 Конституції України передбачають, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права та свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат для догляду, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Отже, право особи на отримання пенсії, як складова права на соціальний захист, є її конституційним правом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг визначає Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (надалі по тексту - Закон № 1058-IV).

Відповідно до положень ч.3 ст.4 Закону № 1058-IV визначено, що виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Статтею 5 Закону № 1058-IV передбачено, що дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом, зокрема, визначаються порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням; порядок використання коштів Пенсійного фонду та накопичувальної системи пенсійного страхування.

Питання виплати пенсій врегульовані положеннями ст.47 Закону №1058-IV, якою визначено, що пенсія виплачується щомісяця, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, або через установи банків у порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до частини першої статті 49 Закону № 1058-IV виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється: 1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; 2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України; 3) у разі смерті пенсіонера; 4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; 5) в інших випадках, передбачених законом. Вищезазначений перелік підстав для припинення виплати пенсії розширеному тлумаченню не підлягає.

З матеріалів справи вбачається, що в поновлені виплати пенсії позивачу відмовлено на підставі рішення комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам виконавчого комітету Ізюмської міської ради від 16.11.2018 року № 39 у зв`язку з тим, що за результатами проведеної перевірки не підтвердилось проживання ОСОБА_3 за адресою, що зазначена в довідці внутрішньо переміщеної особи.

Суд приходить до висновку, що позивачу безпідставно управлінням Пенсійного фонду зупинено виплату пенсії починаючи з 01.03.2016 року.

Нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів. (ст. 46 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування").

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Тобто, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов`язок (тягар) доказування в спорі покладається на відповідача - орган публічної влади, який повинен надати докази, що свідчать про правомірність його дій, законність прийнятих рішень.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що призупинення виплати пенсії позивачу здійснено не у спосіб, передбачений Законом № 1058-IV, а з точки зору положень ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод мало місце втручання у право власності, і таке втручання не було законним, а тому, позовні вимоги підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. 19 Конституції України, ст.ст. 246, 257-263, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

Керуючись статтями 14, 243-246, 293, 295-296 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Ізюмського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області (64309, Харківська область, м. Ізюм пр-т Незалежності,2, ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати протиправними дії Ізюмського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області щодо припинення виплати пенсії ОСОБА_4 з 01.03.2016 року.

Зобов`язати Ізюмське об`єднане управління Пенсійного фонду України Харківської області поновити виплату пенсії ОСОБА_4 з 01.03.2016 року та виплатити виниклу заборгованість.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Рубан В.В.