Справа № 243/7032/17
Суддя: Гриців М.І.
Дата ухвалення: 2019-05-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

16 травня 2019 року

Київ

справа №243/7032/17

адміністративне провадження №К/9901/38645/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого Гриціва М.І.,

суддів: Берназюка Я.О., Коваленко Н.В., -

розглянув у порядку письмового провадження касаційну скаргу Слов`янського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (далі - управління ПФУ) на постанову Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 01 вересня 2017 року (суддя Мірошниченко Л.Є.) та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 03 жовтня 2017 року (судді Компанієць І.Д., Васильєва І.А., Гаврищук Т.Г.) у справі № 243/7032/17 за позовом ОСОБА_1 до управління ПФУ про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

встановив:

В серпні 2017 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому просила визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо невиплати її пенсії з 01 березня 2016 року, скасувати рішення про припинення виплати пенсії, зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити її пенсію з 01 березня 2016 року негайно, після проголошення судового рішення, а також утриматись від вчинення певних дій.

На обґрунтування зазначила, що перебуває на обліку у відповідача з червня 2015 року. Відповідач протиправно відмовився поновити виплату пенсії, зазначивши, що виплату пенсії призупинено на підставі рішення комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам про не підтвердження пенсіонером місця фактичного проживання.

Вважаючи права та законні інтереси порушеними, позивачка звернулася до суду з адміністративним позовом.

Суди встановили, що ОСОБА_1 , паспорт серії НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є пенсіонером, отримує пенсію за віком, що підтверджується копією паспорта та пенсійного посвідчення позивача, та перебуває на обліку у відповідача з червня 2015 року.

Як убачається з довідки від 17 лютого 2015 року № позивачка є внутрішньо переміщеною особою, яка перемістилася з м. Горлівки Донецької області (територія тимчасово непідконтрольна українській владі, зареєстроване місце проживання), до АДРЕСА_1 (фактичне місце проживання).

Як установили суди, за заявою позивачки пенсійна справа взята на облік в управлінні ПФУ та останній виплачувалась пенсія щомісяця, проте з березня 2016 року відповідач припинив виплачувати пенсію позивачці до з`ясування органами соціального захисту населення фактичного місця проживання пенсіонера, вказаного у довідці внутрішньо переміщеної особи. Такі підстави припинення виплати обґрунтовував посиланням на постанову Кабінету Міністрів України від 08 червня 2016 року № 365, якою затверджено Порядок призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам. Про своє рішення управління ПФУ повідомило позивачку листом від 20 червня 2017 року № 22181/02.

Слов`янський міськрайонний суд Донецької області постановою від 01 вересня 2017 позов задовольнив частково: визнав неправомірним та скасував рішення відповідача про припинення виплати пенсії позивачу; зобов`язав останнього поновити нарахування та виплату пенсії з 01 березня 2016 року. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовив.

Донецький апеляційний адміністративний суд ухвалою від 03 жовтня 2017 року це рішення залишив без змін.

Управління ПФУ не погодилося із рішеннями судів попередніх інстанцій і подало касаційну скаргу про їх скасування та прийняття нового рішення про відмову у задоволенні позову. У скарзі посилається на неправильне застосування судами матеріальних норм права. Указує на те, що визначений статтею 49 Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-VІ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин; далі - Закон № 1058-IV) перелік підстав припинення виплати пенсії не є вичерпним та може врегульовуватись іншими нормативно-правовими актами.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду перевірив зібрані у справі докази, на підставі яких були прийняті оскаржені рішення судів першої та апеляційної інстанцій, обговорив доводи касаційної скарги і дійшов висновку про таке.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною першою статті 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Отже, право особи на отримання пенсії, як складова права на соціальний захист, є її конституційним правом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг визначає Закон № 1058-IV.

Частиною третьою статті 4 Закону № 1058-IV визначено, що виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Статтею 5 Закону № 1058-IV передбачено, що дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом, зокрема, визначаються порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням; порядок використання коштів Пенсійного фонду та накопичувальної системи пенсійного страхування.

Отже, нормативно-правовим актом, яким, зокрема, визначено підстави припинення пенсійних виплат, є Закон № 1058-IV. Інші нормативно-правові акти, у сфері правовідносин врегульованих Законом № 1058-IV, можуть застосовуватися за умови, якщо вони не суперечать цьому Закону.

Питання виплати пенсій врегульовані статтею 47 Закону № 1058-IV, за якою пенсія виплачується щомісяця організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України або перераховується на визначений цією особою банківський рахунок у порядку, передбаченому законодавством.

Відповідно до частини першої статті 49 Закону № 1058-IV виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється: 1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; 2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України; (положення пункту 2 частини першої статті 49 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 07 жовтня 2009 року № 25-рп/2009) 3) у разі смерті пенсіонера; 4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; 5) в інших випадках, передбачених законом.

Зазначений перелік підстав для припинення виплати пенсії розширеному тлумаченню не підлягає.

Встановивши те, що виплата пенсії позивачці припинена не з підстав, передбачених Законом № 1058-IV, суди попередніх інстанцій обґрунтовано вказали на неправомірність таких дій відповідача.

Крім того, відповідно до частини другої статті 2 Закону України від 11 грудня 2003 року № 1382-ІV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Доводи касаційної скарги відповідача з посиланням як на підставу припинення пенсійних виплат на постанови Кабінету Міністрів України, колегія суддів вважає безпідставним, оскільки Закон № 1058-IV має вищу юридичну силу.

Аналогічний правовий висновок щодо застосування норм матеріального права у спорах цієї категорії у подібних правовідносинах Верховний Суд сформулював раніше, зокрема, у постанові від 13 березня 2018 року (справа № 235/4162/17).

За наведених обставин колегія суддів визнає, що суди першої й апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень, тому касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення судів попередніх інстанцій - без змін.

З огляду на викладене, керуючись статтями 341, 342, 345, пунктом 1 частини першої статті 349, статтями 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, -

постановив:

Касаційну скаргу Слов`янського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області залишити без задоволення, а постанову Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 01 вересня 2017 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 03 жовтня 2017 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М.І. Гриців

Судді : Я.О. Берназюк

Н.В. Коваленко