Справа № 607/6300/19
Суддя: Вийванко О. М.
Дата ухвалення: 2019-05-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14.05.2019 Справа №607/6300/19
м. Тернопіль

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого - судді Вийванка О.М.

за участю секретаря судового засідання Стрілкової М.С.

представника позивача ОСОБА_1

представник відповідача Дзюбатий А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_3 до Головного управління Національної поліції в Тернопільській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі та закриття провадження у справі, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся в суд із позовом до відповідача Головного управління Національної поліції в Тернопільській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ДПО18 №233803 від 24 лютого 2019 року та закриття провадження у справі.

Посилаючись на те, що 24 лютого 2019 року близько 18 год. 30 хв. він стояв транспортним засобом марки «ВАЗ 2101» в с. Прошова Тернопільського району. Транспортний засіб був зупинений, з заглушеним двигуном, припаркований. Підїхали працівники поліції і запитали хто власник автомобіля. Він повідомив, що він є власником автомобіля. Вони з цього зробили не вірні висновки, що він є водієм, більше того, що він керував даним транспортним засобом не пристебнутим ременем безпеки. Такі дані спростовуються рапортом поліцейської ОСОБА_5, в якому вона сама вказує, що не бачила його за кермом. Однак не вислухавши пояснень та обґрунтувань поліцейська винесла постанову про накладення адміністративного стягнення. Жодного правопорушення він не вчиняв. Він відпочивав з друзями. Автомобіль перебував у нерухомому стані. При цьому зупинку транспортного засобу поліцейський не здійснював. Самого керування ним не здійснювалося. На місці винесення постанови він дав інспектору поліції пояснення, однак в матеріалах справи немає та не зазначено жодних відомостей інспектора про мої пояснення. Факт не керування ним 24 лютого 2019 року в с. Прошова Тернопільського району з порушенням правил користування ременями безпеки можуть підтвердити свідки. Впаховуючи про суперечності його пояснень із даними записаними в постанові про адміністративне правопорушення, жодних доказів немає, а тому він вважає, що його безпідставно та неправомірно притягнуто до відповідальності. Із зазначеною постановою не згідний і вважає, що вона підлягає скасуванню, оскільки вона винесена безпідставно.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю та просить їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні надав відзив на позов в якому позовні вимоги заперечує, мотивуючи тим, що позивача правомірно притягнуто до адміністративної відповідальності та просить в задоволені позовних вимог відмовити.

У відзиві на позовну заяву відповідач вказує, що 24.02.2019 року близько 18.30 год. в с. Прошова Тернопільського району Тернопільської області працівниками поліції було виявлено автомобіль ВАЗ 2101 д.н.з. НОМЕР_2, водій якого, керуючи транспортним засобом, не користувався ременями пасивної безпеки, чим порушив вимоги п. 2.3 (в) ПДР України, в якому вказано, що для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобовязаний на автомобілях, обладнаними ременями пасивної безпеки (підголівники, ремені безпеки), користуватися ними і не перевозити пасажирів, не пристебнутих ременями безпеки. Дозволяється не пристібатися особі, яка навчає водінню, якщо за кермом учень, а в населених пунктах, крім того, водіям і пасажирам з інвалідністю, фізіологічні особливості яких заважають користуватися ременями безпеки, водіям і пасажирам оперативних та спеціальних транспортних засобів і таксі. Факт того, що позивач не пристебнувся ременем пасивної безпеки, він не заперечує. На своє виправдання вказує лише те, що він являвся власником автомобіля, а не водієм, хоча в момент перевірки саме він знаходився на водійському місці. Відповідно до норм ч. 5 ст. 121 КУпАП, порушення правил користування ременями безпеки або мотошоломами тягне за собою накладення штрафу в розмірі трьох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Факт порушення позивачем ст. 121 КУпАП зафіксовано співробітниками поліції на камеру. Проте одночасно із скоєнням правопорушення передбаченого ч. 5 ст. 121 КУпАП поліцейськими складено на позивача протокол про скоєння ним адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП, та матеріали відео фіксації обох адміністративних правопорушень знаходяться в матеріалах адмінсправи за ст. 130 КУпАП, а тому надати їх в даній справі не представляється можливим. Згідно ст. 283 КУпАП постанова про адміністративне правопорушення повинна містити: найменування органу (прізвище, імя та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, імя та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення. Стосовно позовної вимоги про відшкодування позивачеві витрат на правову допомогу в орієнтовній сумі 12000 грн. то необхідно зазначити наступне. Як вбачається з доданого до позовної заяви акту прийому-передачі наданих послуг, позивачем були отримані послуги з надання правової допомоги на суму 7000 грн. Згідно з ст. 1 Закону України «Про безоплатну правову допомогу», правова допомога - надання правових послуг, спрямованих на забезпечення реалізації прав і свобод людини і громадянина, захисту цих прав і свобод, їх відновлення у разі порушення. Надання даних послуг відбувається на основі договору на котрий розповсюджується всі вимоги та норми договірного права. Отже оскільки договір свідчить про намір виконання дій (операцій) в майбутньому то його вартість є обовязковою. В матеріалах справи відсутній такий договір. Відповідно до наведеного прослідковується фактична не співмірність між сумою штрафу (51 грн.) за оскаржуваною постановою та витратами на правову допомогу (12000 грн.). Отже зазначені позивачем витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволені вимог про відшкодування таких витрат. Відсутність договору про надання правової допомоги, доказів проведення господарської операції та інших документів унеможливлює задоволення вимог позивача. Відповідач не погоджується з позицією позивача щодо винесення оскаржуваної постанови, а тому просить відмовити позивачу у задоволенні позову в повному обсязі.

Згідно ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Положеннями ч. 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як вбачається із постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДПО18 №233803 громадянин ОСОБА_3 24 лютого 2019 року о 18 год. 35 хв. водій керуючи транспортним засобом марки «ВАЗ 2101», номерний знак НОМЕР_2 у с. Прошова, Тернопільського району, водій керуючи транспортним засобом не користувався ременем пасивної безпеки, чим порушив п. 2.3(в) ПДР та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 51 грн.

На підставі ст. 14 ЗУ «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов'язані: знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху; створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам; виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Згідно ч. 2 ст. 41 ЗУ «Про дорожній рух» порядок початку руху, зміни руху за напрямком, розташування транспортних засобів і пішоходів, вибору швидкості руху та дистанції, обгону та стоянки, проїзду перехресть, пішохідних переходів і залізничних переїздів, зупинок транспортних засобів загального користування, користування зовнішніми світловими приладами, правила пересування пішоходів, проїзд велосипедистів, а також питання організації руху та його безпеки регулюються Правилами дорожнього руху.

Відповідно до п. 2.3(в) ПДР України для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобовязаний на автомобілях, обладнаними ременями пасивної безпеки (підголівники, ремені безпеки), користуватися ними і не перевозити пасажирів, не пристебнутих ременями безпеки. Дозволяється не пристібатися особі, яка навчає водінню, якщо за кермом учень, а в населених пунктах, крім того, водіям і пасажирам з інвалідністю, фізіологічні особливості яких заважають користуватися ременями безпеки, водіям і пасажирам оперативних та спеціальних транспортних засобів і таксі.

Згідно із ч. 5 ст. 121 КУпАП, порушення правил користування ременями безпеки або мотошоломами тягне за собою накладення штрафу від трьох до пяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до ст. 23 Закону України "Про Національну поліцію"» поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням ПДР його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

За змістом пункту 22 частини першої статті 92 Конституції України виключно законами України визначаються, зокрема, діяння, які є адміністративними правопорушеннями.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення у відповідності до ст. 251 КУпАП, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягується до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі, що використовуються особою, яка притягується до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Докази мають бути належними та допустимими. Допустимими є ті докази, які зібрані у відповідності до закону, а належними якщо вони містять інформацію щодо предмету доказування.

Згідно вимог ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до вимог ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною другою статті 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Ухвалою суду поновлено процесуальний строк на оскарження постанови про адміністративне правопорушення серії ДПО18 №233803 від 24.02.2019 року.

У судовому засіданні зясовано, що позивач 24.02.2019 р. сидів у своєму автомобілі та відпочивав з друзями, на той момент його автомобіль перебував у нерухомому стані та двигун у автомобілі був заглушений. До нього підійшли працівники патрульної поліції, які зясувавши, що він є власником автомобіля винесли щодо нього постанову про адміністративне правопорушення за ч. 5 ст. 121 КУпАП України, стверджуючи, що позивач порушив п. 2.3(в) Правил дорожнього руху України. Самого керування позивачем транспортного засобу не здійснювалося.

Водночас, встановлені у судовому засіданні обставини, які підтверджуються матеріалами справи, а також наданими у судовому засіданні поясненнями учасників, свідчать про відсутність порушення позивачем ПДР України, а відтак і відсутність складу адміністративного правопорушення та підстав для притягнення його до адміністративної відповідальності.

З постанови відповідача від 24.02.2019 року вбачається, що в постанові не був зазначений технічний засіб, яким здійснено відеозапис та відповідно в судове засідання цей відеозапис не надавався.

За таких обставин, на відповідача, як на суб'єкта владних повноважень покладається обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, в основу якого було покладено, доведений на його думку факт, що позивач здійснював керування автомобілем та був не пристебнутий ременем безпеки.

В судовому засіданні представник позивача заперечував той факт, що 24.02.2019 року в с. Прошова Тернопільського району Тернопільської області позивач керував автомобілем ВАЗ 2101, номерний знак НОМЕР_2 був не пристебнутий ременем безпеки.

Одна тільки постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не є беззаперечним доказом вчинення ним правопорушення, оскільки саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб'єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.

Також відповідно до ст. 33 КУпАП, при накладенні стягнення мають враховуватися характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини що помякшують та обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі.

За правилами пункту 3 частини 3 статті 268 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: скасувати рішення субєкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Відповідно до ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно зясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким чином враховуючи вищевикладене, суд не може прийняти до уваги заперечення відповідача, оскільки ці твердження є непослідовні, суперечливі і не відповідають встановленим обставинам по справі, а тому аналізуючи наведені факти, приймаючи до уваги, те що дотримання правил дорожнього руху є невідємною частиною організації процесу дорожнього руху з метою створення безпеки для інших учасників дорожнього руху, суд приходить до переконання про відсутність в діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 121 КУпАП.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що постанова в справі про адміністративне правопорушення є необґрунтованою та такою, що не відповідає нормам КУпАП. При розгляді справи не були з'ясовані і доведені обставини, які б свідчили, що в діях позивача наявні ознаки проступку, за який законом встановлено адміністративну відповідальність, а тому суд приходить до висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню, постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДПО18 № 233803 від 24.02.2019 року скасуванню.

На підставі ст. 55 Конституції України, ст. 9, 22, 121, 251, 258, 289, 293 КУпАП, та керуючись ст.ст. 9, 72-77, 242, 244-246, 257, 271, 286 КАС України, суд,-

У Х В А Л И В :

Адміністративний позов ОСОБА_3 до Головного управління Національної поліції в Тернопільській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ДПО18 № 233803 від 24.02.2019 року - задовольнити.

Постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДПО18 № 233803 від 24.02.2019 року про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 121 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 51 гривень скасувати, а провадження у справі закрити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Тернопільський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Позивач: ОСОБА_3, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3, місце проживання: АДРЕСА_1.

Відповідач: Головне управління Національної поліції в Тернопільській області, місцезнаходження: вул. Валова, 11, м. Тернопіль.

Рішення суду складено та підписано 14 травня 2019 року.

Головуючий суддяО. М. Вийванко