Справа № 440/706/19
Суддя: А.О. Чеснокова
Дата ухвалення: 2019-05-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2019 року м. ПолтаваСправа № 440/706/19

Полтавський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Чеснокової А.О.,

за участі:

секретаря судового засідання - Безеги А.А.,

позивача - ОСОБА_1

представника позивача - ОСОБА_2 .,

представників відповідача - Яловець М.А., Кодинець Ю.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження справу за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Управління Держпраці у Полтавській області, третя особа - Карлівська районна державна адміністрація Полтавської області про скасування постанови, -

В С Т А Н О В И В:

26 лютого 2019 року позивач ФОП ОСОБА_1 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Управління Держпраці у Полтавській області, третя особа - Карлівська районна державна адміністрація Полтавської області про скасування постанови про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами № ПЛ3295/159/АВ/П/ПТ/ТД-ФС від 13 лютого 2019 року в розмірі 375570,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог вказав, що спірна постанова винесена відповідачем без достатніх на те правових підстав. Крім того, зазначив про порушення відповідачем порядку розгляду його справи, а також вказував на те, що заходи контролю Управлінням Держпраці у Полтавській області здійснені та оформленні з порушеннями чинного законодавства.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 28 лютого 2019 року позовну заяву залишено без руху через невідповідність останньої вимогам статей 160-161 Кодексу адміністративного судочинства України.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 12 березня 2019 року зазначену позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі, справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання.

25 березня 2019 року до суду надійшла заява ФОП ОСОБА_1 про доповнення до адміністративного позову, в якій позивач доповнив підстави позову та наполягав на неприпустимості подвійного притягнення до відповідальності за одне й те саме порушення /а.с. 65-66/.

28 березня 2019 року судом отримано відзив, у якому відповідач спростовує доводи позовної заяви та наполягає на обґрунтованості спірної постанови /а.с. 80-82/.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 15 квітня 2019 року, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, закрито підготовче засідання, справу призначено до розгляду по суті.

У відповіді на відзив позивач заперечував проти доводів відповідача, вказував на неналежність доказів, на яких ґрунтується спірне рішення, а також наполягав на відсутності факту допущення працівників до роботи без оформлення трудових правовідносин /а.с. 110-111/.

11 квітня 2019 року судом отримано заперечення відповідача на відзив. У вказаному документі представник відповідача пояснив правовий статус робочих груп з питань легалізації заробітної плати та зайнятості населення, зазначивши, що діяльність зазначених груп у формі здійснення спостереження не є заходом контролю; вказував на те, що подвійне притягнення позивача до адміністративної відповідальності фактично не мало місця /а.с .119-121/.

В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали, посилаючись на обставини, викладені в заявах по суті справи.

Представники відповідача заперечували проти задоволення позову, з підстав викладених у відзиві на позов та запереченнях Управління Держпраці у Полтавській області.

Третя особа, будучи завчасно та належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, явку свого уповноваженого представника в судове засідання не забезпечила, правом на подання заяви по суті справи не скористалась.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши подані суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд приходить до висновку, що адміністративний позов не підлягає задоволенню з огляду на таке.

ОСОБА_1 зареєстрований 07 липня 2016 року як фізична особа-підприємець, що підтверджується випискою з ЄДР /а.с. 42/. Згідно відомостей витягу з реєстру платників єдиного податку /а.с. 43/ свою господарську діяльність у сфері діяльності ресторанів, надання послуг мобільного харчування позивач здійснює, зокрема, в кафе "Craft", розташованому за адресою: вул. Успенська, 1а в м. Карлівка, Полтавської області.

14 грудня 2018 року та 23 січня 2019 року Карлівською районною робочою групою з питань легалізації виплати заробітної плати та зайнятості населення, проведено спостереження за місцем здійснення господарської діяльності ФОП ОСОБА_1 у кафе "Craft", розташованому за адресою: АДРЕСА_1.

За результатами вказаних спостережень складено відповідні довідки від 14 грудня 2018 року та від 23 січня 2109 року, за відомостями яких в ході спостереження виявлено факт здійснення господарської діяльності позивачем із залученням найманих працівників без оформлення з ними трудових відносин /а.с. 84, 86/.

За наслідками вивчення вищевказаної інформації Управлінням Держпраці у Полтавській області винесено наказ від 01 лютого 2019 року № 31-П "Про проведення заходів державного контролю", відповідно до якого наказано провести інспекційне відвідування ФОП ОСОБА_1 щодо відповідності вимогам законодавства про працю у зв`язку з надходженням листів Карлівської РДА Полтавської області № 01-29/2515 від 19 грудня 2018 року та № 01-29/249 від 29 січня 2019 року /а.с. 88/.

На підставі наказу від 01 лютого 2019 року № 31-П "Про проведення заходів державного контролю" та листів Карлівської РДА Полтавської області № 01-29/2515 від 19 грудня 2018 року та № 01-29/249 від 29 січня 2019 року відповідачем оформлено направлення від 04 лютого 2019 року на проведення заходу державного контролю на предмет додержання вимог законодавства про працю в частині оформлення трудових відносин та оплати праці /а.с. 83/.

На підставі вищевказаного направлення уповноваженою особою відповідача в період з 06 лютого 2019 року по 07 лютого 2019 року проведено інспекційне відвідування ФОП ОСОБА_1 , результати якого відображені в акті інспекційного відвідування від 07 лютого 2019 року № ПЛ/3295/159/АВ /а.с. 89-98/. Проведеним заходом державного контролю встановлено факт допущення позивачем працівників до роботи без укладення з ними трудових договорів, оформлених наказом чи розпорядженням. За вказаним фактом головним державним інспектором складено протокол про адміністративне правопорушення від 07 лютого 2019 року № ПЛ3295/159/АВ/П/ПТ та припис № ПЛ3295/159/АВ/П /а.с. 99-102/.

У подальшому начальником Управління Держпраці у Полтавській області справу про накладення штрафу призначено до розгляду на 13 лютого 2019 року в Управлінні Держпраці у Полтавській області за адресою м. Полтава, вул. Пушкіна, 119, про що позивача повідомлено листом від 07 лютого 2019 року /а.с. 106/.

За наслідками розгляду справи, відповідачем винесено постанову про накладення штрафу від 13 лютого 2019 року № ПЛ3295/159/АВ/П/ПТ/ТД-ФС в розмірі 375570,00 грн., примірник якої 13 лютого 2019 року позивачем отримано особисто /а.с. 104/.

Із зазначеною постановою позивач не погодився, вважає її незаконною, такою, що підлягає скасуванню, у зв`язку із чим звернувся до суду з цим позовом.

Дослідивши всі обставини справи в їх сукупності, проаналізувавши підстави та законодавче обґрунтування позовних вимог та заперечень відповідача, вивчивши письмові докази, залучені учасниками до матеріалів адміністративної справи, вислухавши покази свідків, суд приходить до наступних висновків.

Згідно частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Так, статтею 4 Закону України "Про охорону праці" визначено, що державна політика в галузі охорони праці визначається відповідно до Конституції України Верховною Радою України і спрямована на створення належних, безпечних і здорових умов праці, запобігання нещасним випадкам та професійним захворюванням.

Указом Президента України від 06 квітня 2011 року № 386/2011, затверджено Положення про Державну інспекцію України з питань праці (далі - Положення № 386/2011), відповідно до пункту 1 якого Державна інспекція України з питань праці (Держпраці України) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Віце-прем`єр-міністра України - Міністра соціальної політики України (далі - Міністр).

Держпраці України входить до системи органів виконавчої влади і забезпечує, зокрема, реалізацію державної політики з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення.

Одними із основних завдань Держпраці України є реалізація державної політики з питань державного нагляду та контролю за дотриманням законодавства про працю /пункт 3 Положення № 386/2011/.

За приписами підпункту 1 пункту 4 цього ж Положення Держпраці України відповідно до покладених на неї завдань здійснює державний нагляд та контроль за додержанням підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами, які використовують найману працю та працю фізичних осіб, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування (далі - роботодавці) законодавства про працю з питань трудових відносин, робочого часу та часу відпочинку, нормування праці, оплати праці, надання гарантій і компенсацій, пільг для працівників, які поєднують роботу з навчанням, дотримання трудової дисципліни, умов праці жінок, молоді, інвалідів, надання пільг і компенсацій за важкі та шкідливі умови праці, забезпечення спеціальним одягом і спеціальним взуттям, засобами індивідуального захисту, мийними та знешкоджувальними засобами, молоком і лікувально-профілактичним харчуванням; проведення обов`язкових медичних оглядів працівників певних категорій; дотримання режимів праці та інших норм законодавства.

У відповідності до вимог пункту 6 Положення № 386/2011 Держпраці України для виконання покладених на неї завдань має право, зокрема, видавати в установленому порядку роботодавцям, суб`єктам господарювання, які надають послуги з посередництва у працевлаштуванні в Україні, здійснюють наймання працівників для подальшого виконання ними роботи в Україні в іншого роботодавця, а також фондам загальнообов`язкового державного страхування, обов`язкові до виконання приписи щодо усунення порушень законодавства про працю, законодавства про зайнятість населення, законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування щодо призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб; складати у випадках, передбачених законом, протоколи про адміністративні правопорушення, розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення.

За змістом пункту 7 Положення № 386/2011 Держпраці України здійснює свої повноваження безпосередньо та через свої територіальні органи в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі.

Крім того, правові та організаційні засади, основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб і права, обов`язки та відповідальність суб`єктів господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю) визначені Законом України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" (далі - Закон № 877).

Статтею 1 вказаного Закону передбачено, що заходи державного нагляду (контролю) - планові та позапланові заходи, які здійснюються шляхом проведення перевірок, ревізій, оглядів, обстежень та інших дій.

Відтак, визначений у статті 1 Закону № 877 перелік не є вичерпним.

З аналізу наведеного вбачається, що встановлення законодавцем такої форми перевірки як інспекційне відвідування обумовлене необхідністю реалізації статті 259 КЗпП України та статті 34 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні".

Державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами-підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, що встановлено статтею 259 Кодексу законів про працю України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 26 квітня 2017 року № 295 "Деякі питання реалізації статті 259 Кодексу законів про працю України та статті 34 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", затверджено Порядок здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю (далі - Порядок № 295), який визначає процедуру здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю юридичними особами (включаючи їх структурні та відокремлені підрозділи, які не є юридичними особами) та фізичними особами, які використовують найману працю (далі - об`єкт відвідування).

Відповідно до положень пунктів 2-3 Порядку № 295 державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснюється у формі проведення інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань інспекторами праці Держпраці та її територіальних органів; виконавчих органів міських рад міст обласного значення та сільських, селищних, міських рад об`єднаних територіальних громад (з питань своєчасної та у повному обсязі оплати праці, додержання мінімальних гарантій в оплаті праці, оформлення трудових відносин) (далі - виконавчі органи рад).

Інспекторами праці є посадові особи Держпраці та її територіальних органів, виконавчих органів рад (далі - органи контролю), посадовими обов`язками яких передбачено повноваження щодо здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю (далі - контрольні повноваження).

Таким чином, відповідач, як територіальний орган Держпраці, наділений правом проводити позапланові заходи державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності позивача з питань, віднесених до його компетенції, зокрема, у формі інспекційних відвідувань.

З метою відповідального та результативного виконання органами виконавчої влади положень Генеральної та Територіальної угоди про регулювання основних принципів і норм реалізації соціально-економічної політики і трудових відносин у напрямку створення умов для легалізації трудових відносин та збільшення економічної активності населення, сталого скорочення нелегальної (тіньової) зайнятості населення та на виконання рекомендацій, даних на розширеному засідання колегії облдержадміністрації від 24 січня 2017 року надано доручення щодо забезпечення здійснення повноважень у сфері контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення шляхом проведення перевірок та залученням робочих груп з питань легалізації заробітної плати та зайнятості населення.

Розпорядженням Голови ОДА від 08 лютого 2017 року Управлінню Держпраці у Полтавській області наказано продовжити системну роботу у складі обласної та місцевих груп з питань легалізації заробітної плати та зайнятості населення, забезпечити ефективний контроль за дотриманням суб`єктами господарювання діяльності законодавства про працю, зайнятість та податкового законодавства, співпрацю з органами місцевого самоврядування в питаннях легалізації заробітної плати, трудових відносин та зайнятості населення.

Створеною на підставі розпорядження Карлівської РДА № 445 від 16 серпня 2011 року робочою групою з питань легалізації виплати заробітної плати та зайнятості населення проведено спостереження за діяльністю кафе "Craft" (ФОП ОСОБА_1 ), за результатами яких складено відповідні довідки від 14 грудня 2018 року та від 23 січня 2019 року, які у подальшому були надіслані до Управління Держпраці у Полтавській області для вжиття заходів реагування.

З аналізу довідки, складеної робочою групою з питань легалізації виплати заробітної плати та зайнятості населення від 23 січня 2019 року, встановлено, що позивач здійснює свою діяльність із залученням найманих працівників ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 без оформлення трудових відносин із ними. З усних пояснень зазначених осіб, відібраних під час проведення спостереження, випливає, що:

гр. ОСОБА_3 працює барменом з липня 2018 року з 11:00 до 23:00 згідно графіка, отримує заробітну плату в готівковій формі, трудовий договір з нею не укладався;

гр. ОСОБА_4 працює офіціантом в кафе "Craft" з з липня 2018 року з 11:00 до 23:00 згідно графіка, отримує заробітну плату в готівковій формі, трудовий договір з нею не укладався

гр. ОСОБА_5 у закладі позивача працює прибиральницею тимчасово з 20 січня 2019 року з 11:00 до 23:00 згідно графіка, заробітну плату ще не отримувала, трудовий договір з нею не укладався.

Слід зауважити, що спостереження не є формою державного контролю за дотриманням вимог трудового законодавства, однак, результати такого спостереження, оформлені відповідною довідкою, є належною підставою для здійснення уповноваженим органом заходів контролю за додержанням законодавства про працю.

Окремо належить звернути увагу на те, що імперативні норми щодо вичерпного переліку контрольних заходів, які може здійснювати суб`єкт владних повноважень, - відсутні, а відтак, інспектори у своїй діяльності можуть використовувати інші (не заборонені законодавством) форми контролю додержання суб`єктами господарювання вимог трудового законодавства, зокрема у формі інспекційного відвідування, що унормовано приписами 259 КЗпП України та нормами Порядку № 295.

Пунктом 3 Порядку № 295 встановлено, що контрольні повноваження інспектора праці підтверджується службовим посвідченням встановленої Мінсоцполітики форми, що видається Держпраці.

Суб`єкти господарювання мають право не допускати посадових осіб органу державного нагляду (контролю) до здійснення заходів державного нагляду (контролю), якщо вони не пред`явили документи, передбачені цим абзацом. Під час проведення позапланового заходу з`ясовуються лише ті питання, необхідність перевірки яких стала підставою для здійснення цього заходу, з обов`язковим зазначенням цих питань у посвідченні (направленні) на проведення заходу державного нагляду (контролю).

Таким чином, інспектори з праці, які є посадовими особами Держпраці та її територіальних органів, наділені контрольними повноваженнями на проведення інспекційних відвідувань, що підтверджується наявними службовим посвідченням встановленої Мінсоцполітики форми, що видається Держпраці.

У відповідності до вимог частин 1-4 статті 7 Закону № 877, для здійснення планового або позапланового заходу орган державного нагляду (контролю) видає наказ (рішення, розпорядження), який має містити найменування суб`єкта господарювання, щодо якого буде здійснюватися захід, та предмет перевірки.

На підставі наказу (рішення, розпорядження) оформляється посвідчення (направлення) на проведення заходу державного нагляду (контролю), яке підписується керівником органу державного нагляду (контролю) (головою державного колегіального органу) або його заступником (членом державного колегіального органу) із зазначенням прізвища, ім`я та по батькові і засвідчується печаткою. У посвідченні (направленні) на проведення заходу зазначаються: найменування органу державного нагляду (контролю), що здійснює захід; найменування суб`єкта господарювання та/або його відокремленого підрозділу або прізвище, ім`я та по батькові фізичної особи - підприємця, щодо діяльності яких здійснюється захід; місцезнаходження суб`єкта господарювання та/або його відокремленого підрозділу, щодо діяльності яких здійснюється захід; номер і дата наказу (рішення, розпорядження), на виконання якого здійснюється захід; перелік посадових осіб, які беруть участь у здійсненні заходу, із зазначенням їх посади, прізвища, ім`я та по батькові; дата початку та дата закінчення заходу; тип заходу (плановий або позаплановий); форма заходу (перевірка, ревізія, обстеження, огляд, інспектування тощо); підстави для здійснення заходу; предмет здійснення заходу; інформація про здійснення попереднього заходу (тип заходу і строк його здійснення).

Посвідчення (направлення) є чинним лише протягом зазначеного в ньому строку здійснення заходу.

Таким чином, наявність належним чином оформлених наказу, направлення та посвідчення на проведення перевірки є достатньою правовою підставою для здійснення інспекторами відповідного заходу державного нагляду (контролю) відповідно до вимог Закону № 877.

З матеріалів справи встановлено, що на виконання вищезазначених норм права та з урахуванням інформації, отриманої від Карлівської РДА, про виявленні робочою групою з питань легалізації виплати заробітної плати та зайнятості населення факти щодо здійснення господарської діяльності позивачем із залученням працівників без оформлення трудових відносин, відповідачем оформлено наказ від 01 лютого 2019 року № 31-П про проведення заходів державного контролю /а.с. 88/.

04 лютого 2019 року сформовано направлення № 237 на проведення заходу державного контролю у формі інспекційного відвідування на предмет додержання вимог законодавства про працю в частині оформлення трудових відносин та оплати праці в діяльності ФОП ОСОБА_1 /а.с. 83/.

В ході проведення інспекційного відвідування відповідачем підтверджено факти, виявлені в ході проведення спостереження від 23 січня 2019 року, та встановлено відсутність документів, які б підтверджували оформлення позивачем трудових відносин із найманими працівниками ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , ОСОБА_5

Так, актом інспекційного відвідування підтверджено, що гр. ОСОБА_3 під час здійснення зазначеного заходу контролю знаходилась за стійкою бару та займалась приготуванням напоїв, гр. ОСОБА_4 у формі офіціанта здійснювала обслуговування клієнтів, а гр. ОСОБА_5 виконувала прибирання приміщення, що відображено в акті від 07 лютого 2019 року № ПЛ3295/159/АВ.

Факт наявності трудових відносин з вищевказаними особами позивач заперечував, посилаючись на те, що найманих працівників взагалі не має, в кафе "Craft" здійснює діяльність самостійно, періодично вдаючись до допомоги матері та компаньйона ФОП ОСОБА_7 також пояснив, що ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , ОСОБА_5 є відвідувачами його закладу, які напередодні відпочивали в кафе "Craft" та просили надати можливість затриматись після 23:00 за умови здійснення ними прибирання приміщення закладу.

За доводами ФОП ОСОБА_1 , 23 січня 2019 року кафе не працювало у зв`язку з відсутністю позивача, а тому наявність клієнтів у цей день виключена. ОСОБА_8 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , ОСОБА_5 прибули до закладу з метою здійснення прибирання згідно попередньої домовленості з ФОП ОСОБА_1 . При цьому зазначені особи винагороди за прибирання не отримували, статусу найманих працівників закладу не мали.

Суд відхиляє такі доводи позивача з огляду на таке.

В ході судового розгляду справи ні позивачем, ні свідками не надано однозначних пояснень з приводу того, чому три з чотирьох осіб, які прибули нібито для прибирання, займались в приміщенні кафе справами, відмінними від такої мети: ОСОБА_8 - пила каву, ОСОБА_3 за стійкою бару готувала напої, а гр. ОСОБА_6 обслуговувала ОСОБА_8 Без однозначних пояснень також залишилось питання суду про зовнішній вигляд гр. ОСОБА_6 , яка знаходилась в приміщенні закладу в формі офіціанта.

Посилання позивача на відеоматеріали з камери внутрішнього спостереження кафе "Craft", які на переконання ініціатора звернення свідчать про належне виконання ОСОБА_8 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , ОСОБА_5 обумовленого прибирання, а також порушення відповідачем порядку проведення перевірки (в частині непред`явлення свого посвідчення), відхиляються судом, оскільки зазначені матеріали не містять звуку, мають ознаки монтажу, кадри підібрані вибірковим чином, що свідчить про упередженість мети виготовлення та залучення до матеріалів справи таких відеоматеріалів. Слід зауважити, що ФОП ОСОБА_1 відхилив пропозицію суду щодо надання відео з вищевказаної камери спостереження для підтвердження перебування осіб ОСОБА_8 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , ОСОБА_5 22 січня 2019 року в закладі позивача після 23:00 з тих мотивів, що записи камери спостереження зберігаються упродовж доби, а тому такі не збереглись. Суд звертає увагу на той факт, що ініціатор звернення забезпечив збереження відеоматеріалів від 23 січня 2019 року, які ним були приєднані до позовної заяви від 26 лютого 2019 року, однак обставин незбереження відеоматеріалів від 22 січня 2019 року суду пояснити не зміг.

Крім того, суд не визнає доводи позивача про те, що він самостійно здійснює діяльність в кафе "Craft" (м. Карлівка), час від часу вдаючись до допомоги матері та компаньйона, оскільки з наданих в судовому засіданні пояснень випливає, що гр. ОСОБА_1 фактично проживає в м. Києві. При цьому суд зважає на те, що позивач з приводу адреси свого проживання в ході розгляду справи надавав суперечливі та неоднозначні відповіді, зокрема, під час встановлення особи судом зазначив місце проживання м. Київ .

Таким чином, суд розцінює трудову діяльність ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , ОСОБА_5 в закладі громадського харчування позивача як таку, що здійснюється без оформлення трудових відносин з найманими працівниками; а твердження позивача про те, що вказані особи не мають статусу найманих працівників та фактично є відвідувачами закладу - суд визнає недостовірними та такими, що мають на меті уникнення відповідальності роботодавця за порушення законодавства у сфері трудових правовідносин.

За змістом статті 21 Кодексу законів про працю України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

У відповідності до вимог статті 24 Кодексу законів про працю України працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Суд зважає на те, що Верховний Суд України у пункті 7 постанови Пленуму від 06 листопада 1992 року № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" роз`яснив, що фактичний допуск до роботи вважається укладенням трудового договору незалежно від того, чи було прийняття на роботу належним чином оформлене, якщо робота провадилась за розпорядженням чи з відома роботодавця.

Відповідно до абзацу другого частини другої статті 265 КЗпП юридичні та фізичні особи-підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.

Cудовим розглядом встановлено та підтверджено матеріалами справи порушення позивачем вимог статті 24 Кодексу законів про працю України відтак, штрафі санкції, застосовані до ФОП ОСОБА_1 розраховані правомірно.

Суд відхиляє посилання позивача на допущення порушення процедури проведення заходу контролю, зокрема, щодо непред`явлення інспектором свого посвідчення перед проведенням перевірки з урахуванням такого.

У відповідності до пунктів 19-21 Порядку № 295, за результатами інспекційного відвідування або невиїзного інспектування складаються акт і у разі виявлення порушень законодавства про працю - припис про їх усунення. Акт складається в останній день інспекційного відвідування або невиїзного інспектування у двох примірниках, які підписуються інспектором праці, що його проводив, та керівником об`єкта відвідування або його уповноваженим представником. Один примірник акта залишається в об`єкта відвідування.

Якщо об`єкт відвідування не погоджується з викладеною в акті інформацією, акт підписується із зауваженнями, які є його невід`ємною частиною.

Зауваження можуть бути подані об`єктом відвідування не пізніше трьох робочих днів з дати підписання акта. Письмова вмотивована відповідь на зауваження надається інспектором праці не пізніше ніж через три робочих дні з дати їх надходження.

Суд звертає увагу на те, що акт інспекційного відвідування окрім особистого підпису позивача не містить жодних зауважень, застережень або заперечень.

Відтак, позивач, за наявності можливості висловлення своїх зауважень чи заперечень щодо порядку проведення перевірки таким правом не скористався.

Таким чином, з матеріалів справи вбачається факт допуску суб`єктом господарювання до інспекційного відвідування фахівців контролюючого органа, проведення вказаної перевірки з відома та у присутності позивача.

В ході розгляду справи судом порушень процедури проведення заходу державного нагляду у формі інспекційного відвідування з питань дотримання вимог законодавства про працю суб`єктом владних повноважень не встановлено.

Щодо посилань позивача на неприпустимість притягнення особи до відповідальності за одне і те саме порушення та на системний зв`язок порушення, яке йому у вину ставить відповідач, з правовою оцінкою такого порушення Карлвіським районним судом, що викладена в постанові суду від 06 березня 2019 року у справі № 531/264/19, якою встановлено відсутність в діях позивача складу адміністративного правопорушення, суд зазначає наступне.

Ключовим правовим питанням, щодо якого виник спір, є можливість одночасного притягнення підприємця до відповідальності за ч. 2 ст. 265 Кодексу законів про працю України та ч. 3 ст. 41 Кодексу України по адміністративні правопорушення за фактичний допуск працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту).

Частиною 1 статті 265 КЗпП України передбачено, що посадові особи органів державної

влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, винні у порушенні законодавства про працю, несуть відповідальність згідно з чинним законодавством.

Абзацом 2 частини 2 статті 265 КЗпП України встановлено, що юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі: фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту) - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.

За змістом частин 3, 4 статті 265 КЗпП України штрафи, накладення яких передбачено частиною другою цієї статті, є фінансовими санкціями і не належать до адміністративно-господарських санкцій, визначених главою 27 Господарського кодексу України.

Штрафи, зазначені у частині другій цієї статті, накладаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Водночас, відповідальність за фактичний допуск працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту) передбачено також Кодексом України про адміністративні правопорушення. Відповідно до частини 3 статті 41 Кодексу України про адміністративні правопорушення фактичний допуск працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), допуск до роботи іноземця або особи без громадянства та осіб, стосовно яких прийнято рішення про оформлення документів для вирішення питання щодо надання статусу біженця, на умовах трудового договору (контракту) без дозволу на застосування праці іноземця або особи без громадянства - тягнуть за собою накладення штрафу на посадових осіб підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності, фізичних осіб - підприємців, які використовують найману працю, від п`ятисот до однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Отже, частиною 2 статті 265 Кодексу законів про працю України і частиною 3 статті 41 Кодексу про адміністративні правопорушення України передбачено відповідальність для фізичних осіб - підприємців, які використовують найману працю, у вигляді штрафу, за фактичний допуск працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту).

Штраф за частиною 2 статті 265 КЗпП України є фінансовою санкцією, яка накладається постановою уповноваженої посадової особи Держпраці, що може бути оскаржена в судовому порядку, а штраф за частиною 3 статті 41 Кодексу України про адміністративні правопорушення є адміністративною відповідальністю і накладається згідно із рішенням суду за результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Як свідчать матеріали справи, протокол про адміністративне правопорушення від 07 лютого 2019 року № ПЛ3295/159/АВ/П/ПТ винесений Управлінням в порядку, визначеному Кодексом України про адміністративні правопорушення та застосовано санкції, передбачені зазначеним Кодексом.

Проте, спірною постановою відповідача ФОП ОСОБА_1 притягнуто до фінансової відповідальності на підставі положень Кодексу законів про працю України.

Суд звертає увагу, що і стаття 265 КЗпП, і стаття 41 КУпАП були викладені в такій редакції Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо реформування загальнообов`язкового державного соціального страхування та легалізації фонду оплати праці» від 28.12.2014.

Вищезазначений закон передбачав введення статтею 265 КЗпП фінансових санкції для роботодавців - юридичних та фізичних осіб-підприємців, у вигляді штрафу у розмірі від 1 до 30 мінімальних заробітних плат за допуск працівника до роботи без оформлення трудових відносин, оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, виплати заробітної плати без нарахування та сплати єдиного внеску та податків, порушення термінів виплати заробітної плати більш ніж за один місяць, виплати не в повному обсязі, недотримання мінімальних державних гарантій в оплаті праці та порушення інших вимог трудового законодавства.

Натомість стаття 41 КУпАП мала на меті запровадити штрафи для посадових осіб підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності, фізичних осіб - підприємців, які використовують найману працю за фактичний допуск працівника до роботи без оформлення трудових відносин; за незаконне звільнення працівника з роботи з особистих мотивів чи у зв`язку з повідомленням ним про порушення вимог Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції» іншою особою, а також інше грубе порушення законодавства про працю.

Тобто ключової відмінністю цих двох статей є суб`єктний склад правопорушення. Завдяки цьому одночасно до відповідальності може бути притягнено юридичну особу як роботодавця (за ст. 265 КЗпП України) та посадову особу цієї юридичної особи (за ст. 41 КУпАП) за фактичний допуск працівника до роботи без оформлення трудових відносин

Однак, у разі притягнення до відповідальності фізичної особи-підприємця на підставі абзацу другого ч. 2 ст. 265 КЗпП і частини 3 ст. 41 КУпАП, повністю збігаються суб`єкт відповідальності і вид порушення (допуск працівника до роботи без оформлення трудового договору).

Дана позиція викладена в постанові Верховного Суду від 21 грудня 2018 року № 814/2156/16.

Позивач вважає, що притягнення його до відповідальності за одне й те саме порушення двічі суперечить ст. 61 Конституції України, відповідно до якої ніхто не може двічі притягатися до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Проте суд не може погодитися з такою позицією позивача, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, а саме зі змісту постанови Карлівського районного суду від 06 березня 2019 року в справі про адміністративне правопорушення № 531/264/19 встановлено, що фактично позивач не притягувався до адміністративної відповідальності, оскільки вищевказаним судовим актом провадження у справі про адміністративне правопорушення було закрито за відсутністю складу адміністративного правопорушення. .

Таким чином, постановою Карлівського районного суду від 06 березня 2019 року позивача не було визнано винним у скоєнні правопорушення, передбачене ч.1 ст. 41 КУпАП та не було накладено стягнення у вигляді штрафу, в зв`язку з чим доводи позивача та представника позивача щодо подвійного притягнення до відповідальності є необґрунтованими.

Відповідно до положень частин першої - третьої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин. Докази суду надають учасники справи. Суд може пропонувати сторонам надати докази та збирати докази з власної ініціативи, крім випадків, визначених цим Кодексом.

З огляду на наявні в матеріалах справи докази, зміст письмових документів, долучених сторонами до письмових заяв по суті позову, показів свідків, суд встановив, що відповідачем доведено законність та обґрунтованість спірної постанови про накладення штрафу № ПЛ3295/159/АВ/П/ПТ/ТД-ФС від 13 лютого 2019 року, натомість позивачем правомірність даної постанови належними, достовірними, допустимими та достатніми доказами не спростовано.

Таким чином, з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Згідно із статтею 139 Кодексу адміністративного судочинства України підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 241-245, 263 Кодексу адміністративного судочинства України,

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 (юридична адреса: АДРЕСА_2 ; поштова адреса: АДРЕСА_3 , рнокпп НОМЕР_1 ) до Управління Держпраці у Полтавській області (вул. Пушкіна, 119, м. Полтава, Полтавська область, 36014, ), третя особа - Карлівська районна державна адміністрація Полтавської області (вул. Полтавський шлях, 85, м. Карлівка, Полтавська область, 39500, ) про визнання протиправною та скасування постанови - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду з урахуванням особливостей подання апеляційних скарг, встановлених пунктом 15.5 частини 1 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України в редакції від 03.10.2017 року.

Апеляційна скарга на дане рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 20 травня 2019 року.

Головуючий суддя А.О. Чеснокова