Справа № 810/1973/18
Суддя: Пилипенко Олена Євгеніївна
Дата ухвалення: 2019-05-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 810/1973/18 Суддя першої інстанції: Кушнова А.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Пилипенко О.Є.

суддів - Бужак Н.П. та Костюк Л.О.,

секретаря - Грабовської Т.О.,

за участю:

представника відповідача: - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державної фіскальної служби України на рішення Київського окружного адміністративного суду від 11 січня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Державної фіскальної служби України, треті особи – Міністерство доходів і зборів України, Генічеська об’єднана державна податкова інспекція Головного управління Державної фіскальної служби у Херсонській області про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И Л А :

У березні 2018 року позивач - ОСОБА_3 звернувся до Київського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Державної фіскальної служби України, треті особи – Міністерство доходів і зборів України, Генічеська об’єднана державна податкова інспекція Головного управління Державної фіскальної служби у Херсонській області про стягнення заборгованості, у якому просив:

- стягнути з Державної фіскальної служби України на користь ОСОБА_2 заборгованість невиплаченої заробітної плати за період з 12.03.2014 року по 24.07.2014 року;

- стягнути з Державної фіскальної служби України на користь ОСОБА_2 середній заробіток за весь час затримки виплати належних коштів з 25.07.2014 року по день фактичного розрахунку.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 19.04.2018 року у справі №810/1340/18 роз’єднано позовні вимоги, виділивши позовну вимогу ОСОБА_2 до Державної фіскальної служби України про стягнення з Державної фіскальної служби України на користь позивача середнього заробітку за весь час затримки виплати належних коштів з 25.07.2014 року по день фактичного розрахунку у самостійне провадження.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 27.06.2018 року (набрало законної сили 25.09.2018 року) у справі №810/1340/18 позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено: стягнуто з Державної фіскальної служби України на користь ОСОБА_2 суму заборгованості із заробітної плати за період роботи в Державній податковій інспекції у м.Сімферополі Головного управління Міндоходів в Автономній Республіці Крим з 12 березня 2014 року по 24 липня 2014 року у розмірі 13655,46 грн. без урахування обов'язкових податків та зборів.

З урахуванням уточнених позовних вимог, позивач просив стягнути з Державної фіскальної служби України на його користь середній заробіток за весь час затримки виплати належних коштів з 25.07.2014 року по 09.11.2018 року (день фактичного розрахунку) у розмірі 161 614, 62 грн. (сто шістдесят одна тисяча шістсот чотирнадцять грн. 62 коп.).

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 11 січня 2019 року у вказаній справі позовні вимоги задоволені у повному обсязі, а саме: стягнуто з Державної фіскальної служби України на користь ОСОБА_2 середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 25.07.2014 року по 09.11.2018 року у сумі 161614,62 грн. (сто шістдесят одна тисяча шістсот чотирнадцять грн. 62 коп.).

Не погоджуючись із судовим рішенням, відповідач – Державна фіскальна служба України звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким у задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що судом першої інстанції при постановленні оскаржуваного рішення було неповно з’ясовано обставини, що мають значення для справи, порушено норми матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч.ч.1, 2, 3 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Приймаючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що рішенням Київського окружного адміністративного суду від 27 червня 2018 року у справі № 810/1340/18, яке набрало законної сили, встановлено факт наявності заборгованості із заробітної плати відповідача перед позивачем за період з 12 березня 2014 року до 24 липня 2014 року у розмірі 13655,465 грн. без урахування обов’язкових податків і зборів, при цьому, вказана вище заборгованість із заробітної плати перерахована Державною казначейською службою України на рахунок позивача на підставі виконавчого документа 09 листопада 2018 року. У зв’язку з цим, відповідно до висновків суду першої інстанції, період затримки, за який підлягає стягненню сума середнього заробітку, є період з 25 липня 2014 року до 09 листопада 2018 року, з урахуванням вимог Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р. № 100 (далі – Порядок № 100), а також того, що рішенням Київського окружного адміністративного суду від 27 червня 2018 року у справі № 810/1340/18 визначено розмір середньоденної заробітної плати – 150,06 грн., суд першої інстанції дійшов висновку про стягнення із відповідача на користь позивача середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні у сумі 161 614,62 грн.

Колегія суддів вважає вказаний висновок суду першої інстанції обґрунтованим, з огляду на наступне.

Як встановлено судом та вбачається з наявних матеріалів справи, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, з 24.09.2013 року, відповідно до наказу Державної податкової інспекції у м. Сімферополі ГУ Міндоходів в АР Крим від 24.09.2013 року №299-о прийнятий на посаду старшого державного інспектора у відділ адміністрування єдиного соціального внеску управління доходів і зборів фізичних осіб Державної податкової інспекції у м. Сімферополі Головного управління Міндоходів в Автономній Республіці Крим (а.с.43-44).

Наказом ДПІ у м. Сімферополі ГУ Міндоходів в АР Крим від 07.10.2013 року №324-о позивач переведений на посаду головного державного ревізора-інспектора відділу контрольно-перевірочної роботи юридичних осіб ДПІ у м. Сімферополі ГУ Міндоходів в АР Крим, що підтверджується відомостями трудової книжки позивача (а.с.44).

Наказом ДПІ у м. Сімферополі ГУ Міндоходів в АР Крим від 24.07.2014 року №195-о позивача звільнено з посади головного державного ревізора-інспектора відділу контрольно-перевірочної роботи юридичних осіб ДПІ у м. Сімферополі ГУ Міндоходів в АР Крим в порядку переведення для подальшої роботи в реєстраційній службі Головного управління юстиції у м. Києві.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 27.06.2018 року (набрало законної сили 25.09.2018 року) у справі №810/1340/18 позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено: стягнуто з Державної фіскальної служби України на користь ОСОБА_2 суму заборгованості із заробітної плати за період роботи в Державній податковій інспекції у м.Сімферополі Головного управління Міндоходів в Автономній Республіці Крим з 12 березня 2014 року по 24 липня 2014 року у розмірі 13655,46 грн. без урахування обов'язкових податків та зборів.

Зі змісту наявного у матеріалах справи листа Державної казначейської служби України від 19.11.2018 року №5-08/3126-19034 «Про надання інформації» вбачається, що 09.11.2018 року казначейством здійснено безспірне списання коштів у сумі 10 804, 33 грн. - заборгованості із заробітної плати за період з 12 березня 2014 року по 24 липня 2014 року на виконання рішення Київського окружного адміністративного суду у справі №810/1340/18, тобто з урахуванням сплачених податків та зборів (а.с.111).

Крім того, матеріали справи містять копію виконавчого листа у справі №810/1340/18 з відміткою Державної казначейської служби України про виконання «Оплачено 09 листопада 2018» та підпис посадової особи ДКС України (а.с.112).

Вважаючи дії відповідача щодо невиплати середнього заробітку за увесь час затримки виплати належних позивачу коштів, останній звернувся із вказаним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, висновкам суду першої інстанції та доводам апелянта, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В силу вимог ст.47 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Статтею 116 КЗпП України встановлено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Статтею 117 Кодексу законів про працю України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Таким чином, установивши під час розгляду справи про стягнення середнього заробітку у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, суд на підставі статті 117 Кодексу законів про працю України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а в разі не проведення його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини.

З огляду на вказане, суд апеляційної інстанції погоджується із висновками суду першої інстанції про те, що спір щодо стягнення заборгованості з заробітної плати за період з 12 березня 2014 року по 24 липня 2014 року вирішений на користь позивача, а тому нього, відповідно до статті 117 Кодексу законів про працю України виникає право на отримання відшкодування у вигляді середнього заробітку за весь час затримки у виплаті належних позивачу коштів по день фактичного розрахунку, а у відповідача - відповідний обов’язок щодо його сплати.

Суд не бере до уваги доводи апеляційної скарги відповідача щодо перебування позивача у трудових відносинах з ДПІ у м. Сімферополі ГУ Міндоходів в АР Крим та неможливості стягнення коштів з ДФС України, оскільки виходячи з положень статті 117 Кодексу законів про працю України стягнення середнього заробітку за час затримки у розрахунку є похідною вимогою, передумовою стягнення якого є вирішення основного спору про виплату належних коштів при звільненні на користь позивача.

Крім того, вірним є висновок суду першої інстанції про те, що визначальним для виникнення у позивача права на стягнення суми середнього заробітку за час затримки у розрахунку є підтвердження факту невиплати коштів при звільненні та задоволення вимог щодо їх стягнення на користь працівника. У разі настання таких обставин право працівника на стягнення середнього заробітку є безумовним.

Вказані обставини повністю досліджені в процесі розгляду справи №810/1340/18 щодо стягнення заборгованості із заробітної плати на користь позивача та встановлені у наведеному судовому рішенні, яке набрало законної сили та виконано уповноваженим органом.

Аналізуючи зазначені вище матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що вони містять докази того, що днем фактичного розрахунку є день виконання рішення суду Державною казначейською службою України шляхом безспірного списання коштів на користь позивача, тобто 09 листопада 2018 року.

Погоджуючись із розрахунком суми середнього заробітку за час затримки розрахунку, зробленої судом першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до пункту 21 постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» при визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівниками підприємств, установ, організацій, це слід робити відповідно до Порядку №100. Цей нормативний акт не застосовується лише тоді, коли середня заробітна плата визначається для відшкодування шкоди, заподіяної ушкодженням здоров'я, та призначення пенсії.

Згідно з пунктом 2 Порядку №100 середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього Порядку.

За приписами абзацу 3 пункту 3 Порядку № 100 усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі.

Як вбачається з матеріалів справи, наказом начальника ДПІ у м. Сімферополі Трифонова С. М. від 24.07.2014 року №195-о позивача звільнено з посади головного державного ревізора-інспектора відділу контрольно-перевірочної роботи юридичних осіб ДПІ у м. Сімферополі ГУ Міндоходів в АР Крим в порядку переведення для подальшої роботи в реєстраційній службі Головного управління юстиції у м. Києві. Отже, днем звільнення позивача є 24.07.2014 року.

Як було зазначено вище, згідно з відомостями, наданими Державною казначейською службою України, днем фактичного розрахунку з позивачем є 09.11.2018 року, а тому період затримки, за який підлягає стягненню сума середнього заробітку, є період з 25.07.2014 року по 09.11.2018 року, тривалістю у 1077 робочих днів.

Нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати (пункт 5 Порядку №100).

Пунктом 8 Порядку №100 встановлено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

У рішенні Київського окружного адміністративного суду від 27.06.2018 року у справі №810/1340/18 судом зазначено, що середньоденна заробітна плата позивача становить 150,06 грн.

Беручи до уваги преюдиційність встановлених судом у справі №810/1340/18 обставин, колегія суддів дійшла висновку, що відповідач затримав розрахунок по заробітній платі з позивачем на 1077 робочих днів, а тому середній заробіток за час затримки розрахунку, що підлягає стягненню на користь позивача, становить 161 614, 62 грн. (150,06 х 1077).

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції було правильно встановлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку дослідженим доказам, правильно застосовано норми матеріального та процесуального права. У зв’язку з цим суд вважає необхідним апеляційну скаргу Державної фіскальної служби України – залишити без задоволення, рішення Київського окружного адміністративного суду від 11 січня 2019 року – без змін.

Керуючись ст.ст. 241, 242, 310, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Державної фіскальної служби України – залишити без задоволення.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 11 січня 2019 року – без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя: О.Є.Пилипенко

Суддя: Н.П.Бужак

Л.О.Костюк

Повний текст рішення виготовлений 14 травня 2019 року.