Справа № 822/2518/17
Суддя: Гімон М.М.
Дата ухвалення: 2019-05-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

16 травня 2019 року

Київ

справа №822/2518/17

адміністративне провадження №К/9901/4181/17

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого судді - Гімона М.М. (суддя-доповідач),

суддів: Мороз Л.Л., Бучик А.Ю.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Міністерства внутрішніх справ України на постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 12 жовтня 2017 року (головуючий суддя Блонський В.К., судді: Шевчук О.П., Майстер П.М.) та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 30 листопада 2017 року (головуючий суддя Смілянець Е.С., судді: Сушко О.О., Залімський І.Г.) у справі №822/2518/17 за позовом ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України, третя особа: Ліквідаційна комісія Управління Міністерства внутрішніх справ України у Хмельницькій області, про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Міністерства внутрішніх справ України, в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність Міністерства внутрішніх справ України щодо неприйняття у встановлений законодавством строк рішення про призначення грошової допомоги по матеріалах ОСОБА_1 , яке передбачене Порядком та умовами призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 року №850, у зв`язку із встановленням інвалідності;

- зобов`язати Міністерство внутрішніх справ України розглянути матеріали (висновок) про призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 , у зв`язку із встановленням ІІ групи інвалідності, відповідно до статті 23 Закону України "Про міліцію" від 20.12.1990 року №565-ХІІ (далі - Закон №565-ХІІ), а також Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 року №850 (далі - Порядок №850), та прийняти відповідне рішення, передбачене Порядком №850.

В обґрунтування своїх вимог посилався на те, що відповідно до Закону №565-ХІІ він має право на отримання одноразової грошової допомоги як інвалід ІІ групи у зв`язку із захворюванням, яке пов`язане з проходженням служби в органах внутрішніх справ. Ліквідаційною комісією УМВС України в Хмельницькій області було направлено документи із заявою (рапортом) ОСОБА_1 про призначення одноразової грошової допомоги до Міністерства внутрішніх справ України для прийняття рішення. Проте, листом від 14.06.2017 року № 15/2-2040 Міністерство внутрішніх справ України повернув вказані матеріали як такі, що не відповідають вимогам чинного законодавства та повідомило, що з часу первинного встановлення втрати працездатності позивачем пройшло більше двох років, що за умовами пункту 4 Порядку №850, не дає йому права на отримання грошової допомоги у більшому розмірі.

Постановою Хмельницького окружного адміністративного суду від 12 жовтня 2017 року, залишеною без змін ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 30 листопада 2017 року, позов задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Міністерства внутрішніх справ України щодо неприйняття у встановлений строк рішення по матеріалах про призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 , згідно Порядку №850. Зобов`язано Міністерство внутрішніх справ України розглянути матеріали про призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 у зв`язку з встановленням йому ІІ групи інвалідності відповідно до статті 23 Закону №565-ХІІ та пункту 9 Порядку №850 та прийняти відповідне рішення.

Вирішуючи спір між сторонами, суди встановили, що ОСОБА_1 проходив службу в ОВС з 01.07.1998 року по 06.11.2015 року.

Наказом УМВС в Хмельницькій області від 06.11.2015 року №310 позивач звільнений в запас на підставі пункту 63 "з" (через скорочення) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України з 06.11.2015 року.

Позивачу у 2003 році під час огляду МСЕК було встановлено 25 % втрати працездатності від захворювання, пов`язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ, у зв`язку з чим НАСК "Оранта" йому 08.07.2004 року було виплачено страхову суму в розмірі 2000 грн.

18.12.2015 року ОСОБА_1 встановлено ІІІ групу інвалідності (захворювання пов`язане з проходженням служби в органах внутрішніх справ), у зв`язку з чим 15.12.2016 року йому виплачено одноразову грошову допомогу в розмірі 206 700 грн.

24.03.2017 року в результаті повторного медичного огляду, Хмельницька обласна МСЕК встановила позивачу ІІ групу інвалідності, що підтверджується довідкою МСЕК серії АГ № 0017930 від 24.03.2017 року.

27.03.2017 року позивач звернувся до голови ліквідаційної комісії УМВС України в Хмельницькій області із заявою про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням ІІ групи інвалідності.

Управління МВС України в Хмельницькій області 30.03.2017 року сформувало висновок про призначення одноразової грошової допомоги відповідно до Закону №565-ХІІ та направило його разом з поданими позивачем документами до МВС України для прийняття рішення.

Супровідним листом від 14.06.2017 року № 15/2-2040 МВС України повернуло вказані документи ліквідаційній комісії УМВС України в Хмельницькій області як такі що не відповідають вимогам законодавства. Посилаючись на пункт 4 Порядку № 850, МВС України вказало на відсутність у позивача права на отримання грошової допомоги, оскільки з дати первинного огляду МСЕК пройшло більше 2 років.

Частково задовольняючи позов, суди виходили з того, що після надходження передбачених Порядком №850 документів МВС України зобов`язане прийняти одне з двох рішень: про призначення або про відмову в призначенні вказаної грошової допомоги. Проте, відповідного рішення відповідач не приймав, чим порушив пункт 9 Порядку №850. Також суд першої інстанції визнав безпідставними доводи МВС України з посиланням на п.4 Порядку №850 про відсутність у позивача права на отримання одноразової грошової допомоги, оскільки вказаний пункт Порядку №850 не позбавляє позивача права на отримання одноразової грошової допомоги, а лише встановлює обмеження щодо визначення розміру такої допомоги в залежності від часу повторного медичного огляду, в результаті якого встановлена вища група чи іншу причина інвалідності або більший відсоток втрати працездатності.

Не погодившись з рішеннями судів попередніх інстанцій, Міністерство внутрішніх справ України подало касаційну скаргу, в якій, посилаючись на необгрунтованість судових рішень, просить їх скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в позові.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що позивач, відповідно до п.4 Порядку №850 втратив право на нарахування одноразової грошової допомоги, оскільки після первинного огляду у 2003 році і повторним у 2017 році сплинуло більше двох років, і Порядком №850 не передбачено проведення виплат у такому випадку.

Відзиву на касаційну скаргу не надходило.

Ліквідаційна комісія УМВС в Хмельницькій області направила пояснення, в яких просить скасувати судові рішення і ухвалити нове про відмову в позові.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права і дотримання ними норм процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

До набрання чинності Законом України "Про Національну поліцію", тобто до 07 листопада 2015 року, порядок виплати одноразової грошової допомоги було врегульовано нормами ст. 23 Закону № 565-ХІІ та Порядком № 850.

За правилами частини шостої ст. 23 Закону № 565-XII у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного працівнику міліції під час виконання ним службових обов`язків, яке призвело до встановлення йому інвалідності, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі, зокрема, 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності II групи, в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України. Визначення ступеня втрати працездатності працівником міліції у період проходження служби в органах внутрішніх справ у кожному випадку ушкодження здоров`я здійснюється в індивідуальному порядку відповідно до законодавства.

В подальшому, Кабінет Міністрів України постановою № 850 від 21 жовтня 2015 року затвердив "Порядок та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції". Дана постанова набрала законної сили 31 жовтня 2015 року.

Відповідно до п. 2 Порядку № 850 днем виникнення права на отримання грошової допомоги у разі встановлення працівнику міліції інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності є дата встановлення втрати працездатності, що зазначена в довідці медико-соціальної експертної комісії.

Підпунктом 2 п. 3 Порядку № 850 також визначено, що грошова допомога призначається і виплачується у разі установлення працівникові міліції інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов`язків, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, у розмірі: 250-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності I групи; 200-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності II групи; 150-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності III групи.

Згідно з п. 4 Порядку № 850, якщо протягом двох років працівникові міліції після первинного встановлення інвалідності із втратою працездатності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії вищу групу чи іншу причину інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає йому право на отримання грошової допомоги в більшому розмірі, виплата проводиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

Пунктом 7 Порядку № 850 встановлено, що працівник міліції, якому призначається грошова допомога у разі встановлення інвалідності чи часткової втрати працездатності без установлення інвалідності, подає за місцем служби такі документи: заяву (рапорт) про виплату грошової допомоги у зв`язку з установленням інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності за формою згідно з додатком до цих Порядку та умов; довідку медико-соціальної експертної комісії про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності (у відсотках).

Керівник органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, подає МВС в 15-денний строк з дня реєстрації документи, зазначені в п. 6 або 7 Порядку № 850, висновок щодо виплати грошової допомоги (п. 8 Порядку № 850).

Міністерство внутрішніх справ України в місячний строк після надходження зазначених у п. 8 Порядку № 850 документів приймає рішення про призначення або, у випадках передбачених п. 14 Порядку № 850, про відмову в призначенні грошової допомоги і надсилає його разом із зазначеними документами керівникові органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, для видання наказу про виплату такої допомоги, або у разі відмови - для письмового повідомлення осіб із зазначенням мотивів відмови (п. 9 Порядку № 850).

Пунктом 5 розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про Національну поліцію" Закон № 565-XII визнано таким, що втратив чинність. Однак, за змістом п. 15 розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" вказаного Закону право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом № 565-XII, зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності Законом України "Про Національну поліцію".

Отже, за позивачем зберігається право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом № 565-XII відповідно до Порядку № 850, який діяв до набрання чинності Законом України "Про Національну поліцію" й, виходячи з положень якого обов`язок з прийняття рішення про призначення чи відмову в призначенні грошової допомоги покладено саме на Міністерство внутрішніх справ України.

Однак, як правильно було встановлено судами попередніх інстанцій, відповідач не прийнявши за результатом розгляду документів про виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги жодного з зазначених вище рішень, всупереч п. 9 Порядку № 850, листом від 14 червня 2017 року №15/2-2040 повернув матеріали на призначення одноразової грошової допомоги позивачеві без розгляду.

Відтак, Верховний Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанції, що спосіб, у який Міністерство внутрішніх справ України розглянуло заяву та документи про виплату позивачу одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням ІІ групи інвалідності, Законом № 565-ХІІ та Порядком № 850 не передбачені, а тому позов підлягає задоволенню шляхом зобов`язання відповідача розглянути матеріали щодо призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги відповідно до ст. 23 Законом № 565-XII та в порядку, визначеному п. 9 Порядку № 850 з прийняттям відповідного рішення.

Аналогічний підхід до застосування вказаних норм права висловлений Верховним Судом у постанові від 3 жовтня 2018 року у справі №361/7249/17 .

Водночас, враховуючи те, що відповідачем рішення про призначення позивачу чи відмову у призначенні одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням ІІ групи інвалідності не приймалося, а спір у цій справі виник між сторонами щодо незаконного повернення відповідачем документів позивача, висновок суду першої інстанції про те, що позивач має право на отримання одноразової грошової допомоги відповідно до частини шостої ст. 23 Закону № 565-ХІІ, є передчасним.

Відповідно до частини першої статті 350 КАС суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанції не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що судами першої та апеляційної інстанції не допущено неправильного застосування норм матеріального права, у зв`язку з чим касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Вимоги, викладені третьою особою у поясненнях по справі, не можуть бути розглянуті судом касаційної інстанції, оскільки підставою для перегляду судових рішень з підстав правильності застосування ними норм матеріального і процесуального права є належним чином оформлена і подана касаційна скарга, за якою відкрито касаційне провадження. За змістом ст.338 Кодексу адміністративного судочинства України не передбачено зазначення у поясненнях вимог щодо перегляду рішень судів попередніх інстанцій.

Керуючись статтями 345, 350, 355, 356 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Міністерства внутрішніх справ України залишити без задоволення.

Постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 12 жовтня 2017 року та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 30 листопада 2017 року у справі №822/2518/17 залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною та оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

М.М. Гімон

Л.Л. Мороз

А.Ю. Бучик ,

Судді Верховного Суду