Справа № 240/5836/19
Суддя: Черноліхов Сергій Вікторович
Дата ухвалення: 2019-05-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2019 року м.Житомир справа № 240/5836/19

категорія 106030000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Черноліхова С.В.,

секретар судового засідання Рудченко К.В.,

за участю: представника позивача Шахрая М.І.,

представника відповідача Кравцова М.М.,

представника третьої особи Шепеля М.В.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Генерального штабу Збройних Сил України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету позову - військова частина НОМЕР_1 про стягнення компенсації в сумі 8273,72 грн,

встановив:

До Житомирського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_2 із позовом, в якому просить стягнути з Генерального штабу Збройних Сил України на його користь компенсацію за затримку повного розрахунку при звільненні (невиплати одноразової грошової допомоги при звільненні та премії) за період з 05.01.2019 по 18.01.2019 у сумі 8273,72 гривень.

Аргументуючи позовні вимоги вказує, що на день звільнення із Збройних Сил України, йому не проведено виплати всіх сум, які належали до виплати, а саме: одноразової грошової допомоги при звільненні та премії. Такі виплати Генеральним штабом України здійсненні із запізненням, у зв`язку із чим дії відповідача вважає протиправними та такими, що не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства. На переконання позивача за затримку розрахунку при звільненні, відповідач несе відповідальність, передбачену статтями 116, 117 Кодексу законів про працю України починаючи з дати звільнення по день фактичного розрахунку.

Ухвалою судді Житомирського окружного адміністративного суду від 22.04.2019 відкрито спрощене провадження у справі. Залучено до участі у справі, у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету позову - військову частину НОМЕР_1 . Розгляд справи призначено на 16.05.2019. Встановлено сторонам строки для подання заяв по суті справи.

13.05.2019 на електронну адресу суду надійшов відзив на позовну заяву №3/611/766 від 11.05.2019 (а.с.26-29). В обґрунтування своєї правової позиції, представником відповідача вказано щодо безпідставності застосування до спірних правовідносин норм Кодексу законів про працю України, які регулюють трудові відносини. Наголошено, що військовослужбовці не перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями усіх форм власності та господарювання, а проходять військову службу, а тому Кодексу законів про працю України на таких не поширюються. Представник відповідача, просить відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог у повному обсязі за безпідставністю.

Одночасно з поданням відзиву на позов, представником відповідача подано до суду клопотання про залишення позову без розгляду №3/6/1/773 від 11.05.2019 (а.с.22-25), з підстав пропуску строку звернення до суду. Проте, відповідно до ухвали Житомирського окружного адміністративного суду від 16.05.2019, у задоволенні поданого клопотання відмовлено.

14.05.2019 до суду надійшли пояснення представника третьої особи № 341/11/2421 від 10.05.2019 (а.с.32-33), в яких останній вказує, що військова частина НОМЕР_1 будь-яким чином не порушувала прав позивача, оскільки нарахування та виплату грошового забезпечення та інших соціальних виплат, в тому числі і одноразової грошової допомоги при звільненні та премії особовому складу проводить фінансове управління Генерального штабу Збройних Сил України, на фінансовому забезпеченні якого перебуває військова частина.

16.05.2019 під час розгляду справи представник позивача підтримав позовні вимоги, просив задовольнити в повному обсязі з підстав викладених у позовні заяві.

Представник відповідача заперечував щодо задоволення позовних вимог, вказав на їх безпідставність.

Представник третьої особи при розгляді справи поклався на розсуд суду, при цьому наголосивши, що військовою частиною жодним чином не порушувалися права позивача.

Заслухавши думки представників сторін, розглянувши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно перевіривши матеріали справи та надані учасниками судового процесу докази, суд установив такі фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин.

Встановлено, що наказом начальника Генерального штабу - Головнокомандувача Збройних Сил України № 692 (по особовому складу) від 26.12.2018 року, ОСОБА_1 , звільнено з військової служби у запас відповідно підпункту «б» пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (а.с.12). В свою чергу, 05.01.2019 року згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №4 від 05.01.2019 року позивач виключений зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та усіх видів забезпечення.

Проте, станом на 05.01.2019 день виключення зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та усіх видів забезпечення ОСОБА_1 не отримав одноразову грошову допомогу при звільненні та премію.

Вказані виплати відповідачем були із запізненням перераховані на банківський рахунок позивача 16.01.2019 (одноразова грошова допомога при звільненні) та 18.01.2019 (премія).

У зв`язку із невчасним розрахунком позивач звернувся до військової частини НОМЕР_1 із заявою про виплату належного грошового забезпечення, проте позивача повідомлено, що військова частина знаходиться на фінансовому забезпеченні у фінансовому управлінні Генерального штабу Збройних Сил України та не здійснює нарахування та виплату передбачених законодавством виплат.

Позивач вважаючи свої права на своєчасне отримання виплат при звільненні із Збройних Сил України порушеними звернувся до суду за їх захистом, одночасно вказавши, що до спірних правовідносин мають застосовуватися приписи Кодексу законів про працю України, оскільки нормами спеціального законодавства не врегульовано порядок виплати військовослужбовцям грошового забезпечення за час затримки розрахунку.

В свою чергу відповідач такі доводи вважає безпідставними, посилаючись на те, що порядок проходження служби у Збройних Силах України та інших військових формуваннях урегульовано спеціальними нормативно-правовими актами, якими не передбачено виплату середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам та вирішуючи спір між сторонами, суд виходить з такого нормативно-правового обґрунтування.

Статтею 21 Конституції України визначено, що усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах. Права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними.

В свою чергу, статтею 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб.

Відповідно до статті 3 Кодексу законів про працю України (далі -КЗпП України) законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

За правилами встановленими частиною першою статті 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Згідно зі статтею 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Разом з тим, правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби здійснюється Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року за № 2232-XII (далі Закон № 2232-XII).

При цьому, відповідно до цього Закону, який здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби, указом Президента України від 10 грудня 2008 року за № 1153/2008 затверджено Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (далі - Положення).

Приписами пункту 242 вказаного Положення передбачено, що особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.

При цьому, Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» № 2011-XII від 20 грудня 1991 року (далі Закон № 2011-XII) відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Відповідно до абз. 1 п. 10 постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року № 393 "Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей" (далі - Порядок № 393) військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, поліцейським, особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби: які звільняються із служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Аналіз вищевказаних норм, дає підстави вважати, що Закон № 2011-XII та Порядок №393 визначають, що одноразова допомога при звільненні виплачується особам, які звільняються зі служби та має бути виплачена не пізніше дня звільнення з військової служби.

Відтак, відповідно до грошового атестату (форми №2, серії ЗУ №408505) позивачу фінансовим управлінням Генерального штабу Збройних Сил України нараховано, серед іншого премію у 30% та одноразову грошову допомогу в розмірі 426225 гривень, проте на день виключення із списків, вказані кошти не були виплачені, що в свою чергу і слугувало підставою для звернення із даним позовом до суду.

Згідно частини 2 статті 24 Закону № 2232-ХІІ закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Проте, аналіз вищевказаних норм, дає підстави вважати, що порядок відшкодування за час затримки розрахунку при звільнення військовослужбовця з військової служби не врегульовано, а ні Законом № 2232-ХІІ , а ні вищезгаданим Положенням.

Таким чином, за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовані спірні правовідносин.

Відповідно, з огляду на неврегульованість спеціальним законодавством питання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні військовослужбовця, до спірних правовідносин підлягають застосуванню приписи КЗпП України, зокрема, його стаття 117, яка передбачає, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Слід одночасно зазначити, що одноразова грошова допомога при звільненні не входить до складу грошового забезпечення. Проте, передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність за затримку розрахунку при звільненні настає у випадку невиплати в день звільнення всіх сум, що належать працівнику від підприємства, установи, організації.

Так, матеріалами справи підтверджено та учасниками справи не оспорюється, що ОСОБА_2 , 26.12.2018 був звільнений з військової служби у Збройних Силах України та 05.01.2019, відповідно до наказу, виключений зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 , яка перебуває на фінансовому забезпечення Генерального штабу Збройних Сил України. Однак, згідно банківської виписки (за період з 01.01.2019 по 04.02.2019), яка міститься в матеріалах справи, повний розрахунок одноразової грошової допомоги при звільненні у розмірі 424345,95 грн був здійснений лише 16.01.2019, а премії у сумі 18795,77 грн 18.01.2019.

Слід зауважити, що непоширення норм КЗпП України на військовослужбовців Збройних Сил України стосується саме порядку та умов визначення норм оплати праці (грошового забезпечення) та порядку вирішення спорів щодо оплати праці.

Питання ж відповідальності за затримку розрахунку при звільненні військовослужбовців та осіб рядового і начальницького складу (зокрема, затримку виплати як грошового забезпечення, так і затримку виплати коштів за період вимушеного прогулу на виконання рішення суду, одноразової грошової допомоги при звільненні, компенсації за невикористану відпустку, які не є складовими заробітної плати (грошового забезпечення) - не врегульовані положеннями спеціального законодавства, що регулює порядок, умови, склад, розміри виплати грошового забезпечення. В той же час такі питання врегульовані КЗпП України.

З огляду на викладене, враховуючи зміст статті 117 КЗпП України, яка передбачає відповідальність власника за затримку розрахунку при звільненні, підставою для якої є факт порушення власником строків розрахунку при звільненні та вина власника, суд дійшов висновку про необхідність стягнення на користь позивача компенсації за час затримки розрахунку при звільненні.

Аналогічна правова позиція щодо застосування норм загального та спеціального права висловлена в постанові Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 30.01.2019 у справі № 805/4523/16-а.

Щодо розміру стягнення компенсації за затримку повного розрахунку при звільненні, суд вважає за необхідне вказати наступне.

Відтак, обов`язок роботодавця провести виплату працівнику всіх належних йому сум при звільненні, передбачений у статті 117 КЗпП України.

При цьому, розрахунок розміру суми відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України необхідно розраховувати відповідно до норм Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100 (Порядок №100).

Вищевказана позиція викладена у постанові Верховного Суду України у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 18.12.2019 у справі №820/4619/16.

У відповідності до п. 2 Порядку № 100 обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки.

У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата (абз.3 п.2 Порядку №100).

Відповідно до п. 5 Порядку № 100 нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Згідно з п.8 Порядку № 100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Зі змісту наведених норм вбачається, що на користь особи, щодо якого мало місце несвоєчасність розрахунку при звільненні, підлягає стягненню сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні виходячи з кількості робочих днів протягом періоду такої затримки.

Як вбачається зі змісту наявної в матеріалах справи довідки Генерального штабу Збройних Сил України №305/106 від 18.02.2019 про суми нарахованого (виплаченого) грошового забезпечення позивача, за 2 останні місця перед звільненням останньому було нараховане грошове забезпечення в розмірі, зокрема: за листопад 2018 року 19740,55 грн та за грудень 2018 року 19082 грн. В цьому випадку, середньоденне грошове забезпечення становить 636,44 грн (19740,55 грн +19082 грн=38822,55 грн / 61 день).

В свою чергу, позивача було виключено зі списків 05.01.2019, а одноразова грошова допомога остаточно йому виплачена 16.01.2019 та 18.01.2019 - премія, а тому кількість днів затримки розрахунку при звільненні - 13 днів, відповідно компенсація за затримку повного розрахунку при звільненні становить 8273,72 грн (13 днів x 636,44 грн).

При цьому, слід наголосити, що сума компенсації за затримку повного розрахунку відповідачем не оспорювалась, представник Генерального штабу Збройних Сил України посилався лише на те, що порядок проходження служби у Збройних Силах України та інших військових формуваннях урегульовано спеціальними нормативно-правовими актами, якими не передбачено виплату середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, а норми КЗпП на військовослужбовців не поширюється.

Вказана позиція представника відповідача спростована наведеними судом твердження та висновками Верховного Суду, які суд у відповідності до ч.5 ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України враховує при вирішенні спірних правовідносин.

Частиною 1 та 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Отже, Генеральним штабом Збройних Сил України, в порушення ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України не спростовано, а позивачем та наявною у матеріалах справи сукупністю належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів доведено протиправність бездіяльності відповідача щодо затримки повного розрахунку при звільненні.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню.

Розподіл судових витрат у відповідності до вимог ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України не здійснюється.

Керуючись статтями 9, 77, 90, 242-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України,

вирішив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код РНОКПП НОМЕР_2 ) до Генерального штабу Збройних Сил України (Повітрофлотський проспект, 6, м.Київ 168,03168, ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету позову - військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про стягнення компенсації в сумі 8273,72 грн задовольнити.

Стягнути з Генерального штабу Збройних Сил України () на користь ОСОБА_1 (код РНОКПП НОМЕР_2 ) компенсацію за затримку повного розрахунку при звільненні (невиплати одноразової грошової допомоги при звільненні та премії) за період з 05.01.2019 по 18.01.2019 у сумі 8273,72 гривень.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України, з урахуванням приписів пп. 15.5 п. 15 Розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя С.В. Черноліхов

Повне судове рішення складене 20 травня 2019 року