Справа № 442/1418/19
Суддя: Нос Степан Петрович
Дата ухвалення: 2019-05-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2019 рокуЛьвів№ 857/4006/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Носа С. П.,

суддів Попка Я. С., Сеника Р. П.;

за участю секретаря судового засідання Джули В. М.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 19 березня 2019 року в справі № 442/1418/19 (головуючий суддя Крамар О.В., м.Дрогобич) за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Львівській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до Управління патрульної поліції у Львівській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення від 16.02.2019 серії ЕАВ № 923476.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 16 лютого 2019 року інспектором поліції, який діяв від імені Управління патрульної поліції у Львівській області, було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху серія ЕАВ № 923476, якою на нього накладено штраф у розмірі 255,00 грн. Постанова мотивована тим, що він вчинив адміністративне правопорушення передбачене ч.1 ст.122 КУпАП (порушення вимог дорожньої розмітки 1.1).

Вважає, що притягнення його до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого частиною 1 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення є незаконним, не обґрунтованим та недоведеним, а постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАВ № 923476 від 16.02.2019 року підлягає скасуванню.

Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 19 березня 2019 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій висловлено прохання скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким задовольнити адміністративний позов в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказано, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваної постанови було порушено норми матеріального та процесуального права. Також особливу увагу звернуто на те, що приймаючи рішення у даній справі судом першої інстанції не було враховано те, що у матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б підтверджували факт вчинення ним правопорушення та спростовували твердження про відсутність в його діях складу правопорушення, а сама постанова про накладення адміністративного стягнення не може вважатися самостійним доказом, який підтверджує вину позивача.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи відповідно до ч. 2 ст. 313 КАС України, тому відповідно до ч.4 ст. 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав.

Встановлено, що постановою серії ЕАВ № 923476 від 16 лютого 2019 року позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 122 КУпАП у виді штрафу в poзмірі 255 грн. за те, що він цього ж числа о 14-01 год. на 601 км. автодороги М06 Київ-Чоп, керуючи транспортним засобом перетнув суцільну лінію дорожньої розмітки 1.1, яка поділяє транспортні потоки протилежних напрямків, чим порушив п.34 ПДР України.

Відмовляючи в повному обсязі в задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції вказав, що в нього не виникає жодних сумнівів в достовірності та істинності викладених поліцейським обставин в оскаржуваній Шийович Р.Я. постанові, а відтак, даючи оцінку доказам, які містяться в матеріалах справи, прийшов до переконання, що позовні вимоги є безпідставні та не підлягають до задоволення.

Судом апеляційної інстанції здійснено перевірку висновків суду першої інстанції щодо відповідності дій відповідача вимогам ч. 2 ст. 2 КАС України, внаслідок чого суд апеляційної інстанції не погоджується з такими та вважає за необхідне зазначити наступне.

Порядок дорожнього руху на території України відповідно до Закону України "Про дорожній рух" від 30.06.1993 № 3353-XII (далі - Закон № 3353-XII) встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року №1306 (зі змінами та доповненнями) (далі - Правила дорожнього руху). Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Згідно з ч. 5 ст. 14 Закону № 3353-XII учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Пунктом 8.1 Правил дорожнього руху визначено, що регулювання дорожнього руху здійснюється за допомогою дорожніх знаків, дорожньої розмітки, дорожнього обладнання, світлофорів, а також регулювальниками.

Відповідно до п. 8.5.1 Правил дорожнього руху горизонтальна дорожня розмітка встановлює певний режим і порядок руху. Наноситься на проїзній частині або по верху бордюру у вигляді ліній, стрілок, написів, символів тощо фарбою чи іншими матеріалами відповідного кольору згідно з пунктом 1 розділу 34 цих Правил.

Згідно з п.1.1 Розділу 34 Правил дорожнього руху вузька суцільна лінія - поділяє транспортні потоки протилежних напрямків і позначає межі смуг руху на дорогах; позначає межі проїзної частини, на які в`їзд заборонено; позначає межі місць стоянки транспортних засобів, майданчиків для паркування і край проїзної частини доріг, не віднесених за умовами руху до автомагістралей.

Як виняток, за умови забезпечення безпеки дорожнього руху, дозволяється перетинати лінію 1.1 для об`їзду нерухомої перешкоди, розміри якої не дають змоги здійснити її безпечний об`їзд, не перетинаючи цю лінію, а також обгону поодиноких транспортних засобів, що рухаються із швидкістю менше 30 км/год. (ч.5 п.1 розділу 34 "Дорожня розмітка" Правил дорожнього руху).

Відповідно до статті 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Статтею 280 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відеозапис події в матеріалах справи відсутній, до суду першої та апеляційної інстанції відповідачем не надавався.

У позовній заяві та апеляційній скарзі ОСОБА_1 факт вчинення порушення ПДР не визнає.

Тобто доказ на підставі якого прийнята постанова, який підтверджує скоєння позивачем правопорушення є відсутнім.

В матеріалах справи відсутні докази які б беззаперечно свідчили про те, що позивач здійснив рух з порушенням вимоги ч. 1 ст. 122 КупАП, а саме перетнув суцільну лінію дорожньої розмітки 1.1, яка поділяє транспортні потоки протилежних напрямків, чим порушив п. 34 ПДР України.

Так, колегія суддів вважає, що візуальне спостереження за дотриманням правил дорожнього руху працівниками Національної поліції може бути доказом у справі лише у тому випадку, коли воно зафіксовано у встановленому законом порядку.

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 26.04.2018 року у справі №338/1/17.

Колегія суддів звертає увагу на те, що статтею 77 Кодексу адміністративного судочинства України у справах про оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У даному випадку для підтвердження порушення позивачем п. 34 ПДР України відповідач, відповідно до статті 251 КУпАП, мав би надати, зокрема, відеозапис події, або інші належні докази вчинення адміністративного правопорушення.

Проте, будь-яких належних доказів, що свідчили б про вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 ст. 122 КУпАП. крім оскаржуваної постанови, відповідачем не надано.

З урахуванням встановлених у справі обставин та доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що відповідач при винесенні постанови від 16.02.2019 року, серії ЕАВ №923476, про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст.122 КУпАП та накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 255 грн, діяв не правомірно, не на підставі та у спосіб, що передбачені чинним законодавством.

Відтак, оскаржувана постанова від 16.02.2019 року серія ЕАВ №923476 є такою, що не відповідає встановленим у ч. 2 ст. 2 КАС України критеріям обґрунтованості, добросовісності та пропорційності, тому її слід скасувати, а справу про адміністративне правопорушення закрити у зв`язку з відсутністю в діях апелянта складу адміністративного порушення.

За пунктами 3, 4 ч.1 ст.317 КАС підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

В підсумку, такі обставини є безсумнівною підставою для скасування рішення суду першої інстанції та прийняття нового рішення про задоволення позову з наведених вище підстав.

Керуючись ст. ст. 272, 286, 308, 310, п. 2 ч. 1 ст. 315, ст. ст. 317, 321, 322, ч. 1 ст. 325 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 19 березня 2019 року в справі № 442/1418/19 скасувати та прийняти нову постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Львівській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення задовольнити.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, від 16 лютого 2019 року серія ЕАВ № 923476.

Справу про адміністративне правопорушення закрити у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного порушення

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя С. П. Нос
судді Р. П. Сеник
Я. С. Попко
Повне судове рішення складено 17 травня 2019 року.