Справа № 0640/4370/18
Суддя: Біла Л.М.
Дата ухвалення: 2019-05-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 0640/4370/18

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Черноліхов С.В.

Суддя-доповідач - Біла Л.М.

08 травня 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Білої Л.М.

суддів: Граб Л.С. Гонтарука В. М. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Черняк А.В.,

представника позивача: Литвинчук Н.П.

представника відповідача: Кемки Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Валки-Ільменіт" на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 15 січня 2019 року (повний текст якого складено 25 січня 2019 року м. Житомирі) у справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Валки-Ільменіт" до Житомирської обласної ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет позову на стороні відповідача - Дочірнє підприємство "Коростенський ліспгосп АПК "Житомирського обласного комунального агролісогосподарського підприємства "Житомироблагроліс" Житомирської обласної ради про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В :

у вересні 2018 року позивач - ТОВ "Валки-Ільменіт" звернувся до суду із позовом до Житомирської обласної ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет позову на стороні відповідача - Дочірнє підприємство "Коростенський ліспгосп АПК "Житомирського обласного комунального агролісогосподарського підприємства "Житомироблагроліс" Житомирської обласної ради, в якому просив: визнати протиправним та скасувати рішення шістнадцятої сесії Житомирської обласної ради сьомого скликання від 31.05.2018 року №1018 про відмову ТОВ "Валки-Ільменіт" у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок, які знаходяться у постійному користуванні ДП "Коростенський лісгосп АПК" Житомирського обласного комунального агролісогосподарського підприємства "Житомироблагроліс" орієнтовними площами 2.0, 2.0, 23.5, 52.5 гектарів на території Стремигородської сільської ради та 6.0, 29.0 гектарів на території Меленівської сільської ради за межами населених пунктів Коростенського району Житомирської області для потреб, пов`язаних з користуванням надрами; зобов`язати відповідача повторно розглянути на найближчій до дня набрання рішенням суду у справі законної сили сесії клопотання ТОВ "Валки-Ільменіт", викладене в листі №212 від 17.04.2018 про надання дозволу на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок лісогосподарського призначення постійного користування ДП "Коростенський лісгосп АПК" Житомирського обласного комунального агролісогосподарського підприємства "Житомироблагроліс" орієнтовними площами 2.0, 2.0, 23.5, 52.5 гектарів на території Стремигородської сільської ради та 6.0, 29.0 гектарів на території Меленівської сільської ради за межами населених пунктів Коростенського району Житомирської області, із зміною їх цільового призначення для потреб, пов`язаних з користуванням надрами; встановити судовий контроль за виконанням рішення.

Позовні вимоги мотивовані тим, відповідачем відмовлено у наданні позивачу дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок, які знаходяться у постійному користуванні ДП "Коростенський лісгосп АПК" Житомирського обласного комунального агролісогосподарського підприємства "Житомироблагроліс" для потреб, пов`язаних з користуванням надрами без жодного обґрунтування прийняття такого рішення. Відтак, позивач вважає відмову протиправною, оскільки вона не ґрунтується на нормах ст. 123 Земельного кодексу України, а дії відповідача такими, що вчинені всупереч ст. 19 Конституції України.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 15 січня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, які мають суттєве значення для вирішення спору, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач зазначає, що законодавством передбачено вичерпні підстави для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в користування, при цьому зобов`язує орган місцевого самоврядування у випадках ухвалення рішення про відмову в наданні такого дозволу належним чином мотивувати причини такої відмови і вказані вимоги відповідачем не дотримано при винесенні оскаржуваного рішення. Крім того, апелянт вказує на те, що відповідачем допущено протиправну бездіяльність щодо виконання діючого земельного законодавства в частині порядку і строку розгляду такого клопотання.

29 березня 2019 року до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від відповідача, в якому останній вказав на безпідставність доводів апеляційної скарги та просив залишити рішення суду першої інстанції без змін.

16 квітня 2019 року до суду надійшла відповідь на відзив від позивача, в якій останній заперечив проти доводів відзиву та вказав на їх необґрунтованість, у зв`язку із чим просив задовольнити вимоги апеляційної скарги.

07 травня 2019 року надійшли письмові пояснення від третьої особи, в яких остання наголосила на відсутності добровільної згоди на відмову від земельних ділянок, на які претендує позивач, а відтак просила залишити апеляційну скаргу без задоволення.

В судовому засіданні представник позивача підтримала доводи апеляційної скарги, просила скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечила проти доводів апеляційної скарги та просила залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Третя особа, будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, повноважного представника в судове засідання не направила.

Згідно з ч. 2 ст. 313 КАС України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено під час апеляційного розгляду справи, відповідно до спеціального дозволу на користування надрами № 3590 від 29.12.2004 ТОВ "Валки-Ільменіт" надано право на видобування апатит-ільменітових руд для отримання апатитових та ільменітових концентратів для забезпечення сировиною хіміко-металургійної промисловості та супутніх корисних копалин для цементної та будівельної промисловості в межах Стремигородського родовища площею 114 га, яке знаходиться на території Коростенського району Житомирської області (т. 1 а.с.13-14).

Право на користування надрами засвідчено актом про надання гірничого відводу від 30.12.2013 № 2737 (т. 1 а.с.181).

17.04.2018 ТОВ "Валки-Ільменіт" звернулось до відповідача із клопотанням № 212 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок лісогосподарського призначення постійного користування ДП "Коростенський лісгосп АПК" Житомирського обласного комунального агролісогосподарського підприємства "Житомироблагроліс" орієнтовними площами 2.0, 2.0, 23.5, 52.5 гектарів на території Стремигородської сільської ради та 6.0, 29.0 гектарів на території Меленівської сільської ради за межами населених пунктів Коростенського району Житомирської області, із зміною їх цільового призначення для потреб, пов`язаних з користуванням надрами (т. 1 а.с.10). До клопотання товариством додано наступні документи: копію листа ДП "Коростенський лісгосп АПК" від 14.03.2016 № 86; копію спецдозволу на користування надрами № 3590; копію гірничого відводу № 2737; графічні матеріали.

Рішенням шістнадцятої сесії Житомирської обласної ради сьомого скликання від 31.05.2018 №1018 позивачу відмовлено у наданні такого дозволу на підставі: ст.123 Земельного кодексу України; Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", Положення про порядок управління об`єктами спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст області від 21.12.2017 № 900; рекомендацій постійних комісій обласної ради з питань екології, охорони навколишнього середовища та використання природних ресурсів від 24.05.2018 та з питань бюджету і комунальної власності від 25.05.2018 (т. 1 а.с.29).

Не погоджуючись з таким рішенням відповідача, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки згода ДП "Коростенський лісгосп АПК" Житомирського обласного комунального агролісогосподарського підприємства "Житомироблагроліс" як постійного землекористувача земельних ділянок, на які претендує позивач до клопотання № 212 від 17.04.2018 додана не була, то відповідачем правомірно відмовлено товариству на підставі ст. 123 Земельного кодексу України у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянок, які знаходяться у постійному користуванні третьої особи орієнтовними площами 2.0, 2.0, 23.5, 52.5 гектарів на території Стремигородської сільської ради та 6.0, 29.0 гектарів на території Меленівської сільської ради за межами населених пунктів Коростенського району Житомирської області для потреб, пов`язаних з користуванням надрами. Крім того, доводи позивача щодо невмотивованості оскаржуваного рішення спростовуються матеріалами справи, з яких, зокрема, вбачається, що рішення обласної ради від 31.05.2018 № 1018 було прийнято з урахуванням рекомендацій постійних комісій, які в свою чергу під час голосування на засіданні керувались, в тому числі, інформацією, наданою виконавчим апаратом ради щодо обов`язковості письмової згоди землекористувача для відведення товариству у користування земельних ділянок лісгоспу.

Колегія суддів, переглядаючи судове рішення в межах доводів і вимог апеляційної скарги, вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ст. 5 Лісового кодексу України (далі ЛК України) до земель лісогосподарського призначення належать лісові землі, на яких розташовані лісові ділянки, та нелісові землі, зайняті сільськогосподарськими угіддями, водами й болотами, спорудами, комунікаціями, малопродуктивними землями тощо, які надані в установленому порядку та використовуються для потреб лісового господарства. До земель лісогосподарського призначення не належать землі, на яких розташовані полезахисні лісові смуги.

Положеннями ст. 17 ЛК України передбачено, що у постійне користування ліси на землях комунальної власності для ведення лісового господарства без встановлення строку надаються спеціалізованим комунальним лісогосподарським підприємствам, іншим комунальним підприємствам, установам та організаціям, у яких створені спеціалізовані лісогосподарські підрозділи.

Ліси надаються в постійне користування на підставі рішення органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, прийнятого в межах їх повноважень за погодженням з органами виконавчої влади з питань лісового господарства та з питань охорони навколишнього природного середовища Автономної Республіки Крим, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері лісового господарства, обласними, Київською, Севастопольською міськими державними адміністраціями, органом виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань охорони навколишнього природного середовища. У разі прийняття рішення про надання лісів у постійне користування обласними, Київською, Севастопольською міськими державними адміністраціями таке рішення погоджується центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони навколишнього природного середовища. Прийняття рішень Кабінетом Міністрів України не потребує погоджень з іншими органами.

Право постійного користування лісами посвідчується державним актом на право постійного користування земельною ділянкою.

Згідно з ст. 62 ЛК України використання земельних лісових ділянок для видобування корисних копалин (крім видобування корисних копалин місцевого значення для власних потреб), прокладання кабельних ліній, трубопроводів та інших комунікацій, здійснення бурових, підривних та інших робіт, не пов`язаних із веденням лісового господарства, здійснюється після надання таких ділянок для зазначених цілей у порядку, встановленому Земельним кодексом України

Відповідно до ст. 18 Кодексу України про надра надання земельних ділянок для потреб, пов`язаних з користуванням надрами, провадиться в порядку, встановленому земельним законодавством України.

Земельні ділянки для користування надрами, крім випадків, передбачених статтею 23 цього Кодексу, надаються користувачам надр після одержання ними спеціальних дозволів на користування надрами чи гірничих відводів.

За приписами ст. 57 ЛК України зміна цільового призначення земельних лісових ділянок з метою їх використання в цілях, не пов`язаних з веденням лісового господарства, провадиться органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про передачу цих земельних ділянок у власність або надання у постійне користування відповідно до Земельного кодексу України.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 20 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень.

Зміна цільового призначення земельних ділянок здійснюється за проектами землеустрою щодо їх відведення.

Зміна цільового призначення земельних ділянок державної або комунальної власності провадиться Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та передачу цих ділянок у власність або надання у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

Порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування передбачений ст.123 ЗК України.

Надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування.

Рішення зазначених органів приймається на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у разі: надання земельної ділянки із зміною її цільового призначення; формування нової земельної ділянки (крім поділу та об`єднання).

З аналізу ст. 66 ЗК України слідує, що земельні ділянки для потреб надрокористування належать до категорії земель промисловості.

Тобто, надання позивачу дозволів на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельних ділянок можливе лише із зміною цільового призначення земельних ділянок із земель лісогосподарського призначення на землі промисловості.

Відповідно до ч. 2 ст. 123 ЗК України особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки.

У клопотанні зазначаються орієнтовний розмір земельної ділянки та її цільове призначення. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування та розмір земельної ділянки, письмова згода землекористувача, засвідчена нотаріально (у разі вилучення земельної ділянки). Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Аналіз вищевказаних вимог дає підстави для висновку, що діючим законодавством чітко визначено, що у випадку вилучення земельної ділянки комунальної власності у землекористувача з метою надання її у користування із зміною її цільового призначення іншій особі, до клопотання такої зацікавленої особи додається письмова згода землекористувача, засвідчена нотаріально.

Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" від 21.05.1997 № 280/97-ВР (далі - Закон № 280/97-ВР) сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Повноваження відповідних органів місцевого самоврядування щодо передачі земельних ділянок у власність або користування та порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування встановлені статтями 118, 122, 123 Земельного кодексу України, визначено статтями 26, 33, 59 Закону № 280/97-ВР.

Даючи правову оцінку доводам апеляційної скарги позивача щодо невмотивованості оскаржуваного рішення, що, на переконання апелянта, є підставою для визнання його протиправним та скасування, суд апеляційної інстанції враховує наступне.

Сторонами по справі визнається та обставина, що бажані земельні ділянки, які товариство просило у своєму клопотанні відвести для потреб, пов`язаних з користуванням надрами (орієнтовними площами 2.0, 2.0, 23.5, 52.5 гектарів на території Стремигородської сільської ради та 6.0, 29.0 гектарів на території Меленівської сільської ради за межами населених пунктів Коростенського району Житомирської області), перебувають у постійному користуванні ДП "Коростенський лісгосп АПК" Житомирського обласного комунального агролісогосподарського підприємства "Житомироблагроліс".

Як вбачається зі змісту рішення шістнадцятої сесії Житомирської обласної ради сьомого скликання від 31.05.2018 №1018, останнє прийнято на підставі: ст.123 Земельного кодексу України; Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", Положення про порядок управління об`єктами спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст області від 21.12.2017 № 900; рекомендацій постійних комісій обласної ради з питань екології, охорони навколишнього середовища та використання природних ресурсів від 24.05.2018 та з питань бюджету і комунальної власності від 25.05.2018.

В матеріалах справи міститься лист, підготовлений начальником управління майном виконавчого апарату Житомирської обласної ради для постійної комісії з питань екології, охорони навколишнього середовища та використання природних ресурсів щодо розгляду клопотання ТОВ "Валки-Ільменіт" № 212, яким зафіксовано, що на час надходження клопотання відсутня нотаріально засвідчена згода землекористувача земельних ділянок, які просив відвести позивач, у відповідності із ст. 123 Земельного кодексу України. Запропоновано постійній комісії розглянути клопотання після надходження письмової згоди до обласної ради (т. 1 а.с.48).

Як вбачається із протоколу № 16 засідання постійної комісії обласної ради з питань екології, охорони навколишнього середовища та використання природних ресурсів від 24.05.2018, присутні депутати Житомирської обласної ради Мелашенко А.В., ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 . розглядали питання надання дозволу за клопотанням товариства від 17.04.2018 та за результатами голосування ("за" -12 чол., не голосували - 1) прийняли рішення про відмову у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок комунальної власності для видобування корисних копалин загальнодержавного значення (т. 1 а.с.111-124).

Відповідно до витягу із протоколу № 40 засідання постійної комісії обласної ради з питань бюджету і комунальної власності від 25.05.2018, за результатами розгляду клопотання товариства також прийнято рішення про відмову у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок комунальної власності для видобування корисних копалин загальнодержавного значення (т. 1 а.с.50).

Тобто, в оскаржуваному рішенні чітко зазначено, на підставі яких нормативно-правових актів, а також з урахуванням змісту яких документів прийнято таке рішення.

При цьому, апелянт посилається на те, що жодним законодавчим актом, який регулює порядок роботи обласної ради, не передбачено можливості прийняття рішення на підставі листів посадових осіб виконавчого апарату, що вказує на те, що зазначений документ не міг бути розцінений як належний доказ по справі.

З даного приводу колегія суддів зауважує, що відповідно до ч. 2 ст. 58 Закону № 280/97-ВР виконавчий апарат ради здійснює організаційне, правове, інформаційне, аналітичне, матеріально-технічне забезпечення діяльності ради, її органів, депутатів, сприяє здійсненню відповідною радою взаємодії і зв`язків з територіальними громадами, місцевими органами виконавчої влади, органами та посадовими особами місцевого самоврядування. Виконавчий апарат ради забезпечує виконання заходів з відстеження результативності регуляторних актів, прийнятих відповідною радою, якщо рішенням цієї ради повноваження щодо забезпечення виконання заходів з відстеження результативності цих регуляторних актів не делеговано відповідним місцевим державним адміністраціям.

Як зазначалося вище, листом, підготовленим начальником управління майном виконавчого апарату Житомирської обласної ради для постійної комісії з питань екології, охорони навколишнього середовища та використання природних ресурсів щодо розгляду клопотання ТОВ "Валки-Ільменіт" № 212, зафіксовано ту обставину, що на час надходження клопотання відсутня нотаріально засвідчена згода землекористувача земельних ділянок, які просив відвести позивач, у відповідності із ст. 123 Земельного кодексу України та запропоновано постійній комісії розглянути клопотання після надходження письмової згоди до обласної ради (т. 1 а.с.48).

Таким чином, вказаним листом лише наголошено на відсутності документа, обов`язковість подання якого разом з відповідним клопотанням прямо передбачена ст. 123 ЗК України та запропоновано здійснити розгляд такого клопотання після надходження письмової згоди, що вказує на реалізацію саме функції організаційного та правового забезпечення діяльності ради та її органів, що узгоджується з вимогами ч. 2 ст. 58 Закону № 280/97-ВР.

Водночас, в рішенні шістнадцятої сесії Житомирської обласної ради сьомого скликання від 31.05.2018 №1018 відсутнє посилання на лист, підготовленим начальником управління майном виконавчого апарату Житомирської обласної ради, оскільки оскаржуване рішення прийнято на підставі рекомендацій постійної комісії, а відтак доводи апеляційної скарги щодо прийняття оскаржуваного рішення на підставі листів посадових осіб виконавчого апарату є безпідставними.

В апеляційній скарзі позивач також посилається на те, що ч. 3 ст. 123 ЗК України визначений перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за результатами розгляду клопотання та додатків до нього, який є вичерпним і відповідач не наділений повноваженнями відступати від вимог вказаної норми та розширювати вказаний перелік.

Так, положеннями ч. 3 ст. 123 ЗК України визначений перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за результатами розгляду клопотання та додатків до нього, а саме:

- невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів;

- невідповідність місця розташування об`єкта вимогам прийнятих відповідно до цих законів нормативно-правових актів;

- невідповідність місця розташування об`єкта вимогам генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Аналіз цієї норми дає підстави для висновку, що ЗК України визначено вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. З іншого боку, подання зацікавленою особою документів, необхідних для розгляду клопотання, не в повному обсязі або виявлення у документах, поданих замовником, недостовірних відомостей об`єктивно перешкоджають розгляду та винесенню законного рішення про надання дозволу/вмотивованої відмови на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

У разі надання особою пакету документів, необхідних для отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, з недоліками щодо комплектності, форми чи змісту, відповідний орган має право звернутися до заявника з пропозицією усунути виявлені недоліки. Зазначена пропозиція щодо усунення недоліків не може вважатися "відмовою у наданні дозволу" у розумінні вимог ЗК України. Проте, звернення з такою пропозицією не звільняє відповідний орган від обов`язку прийняти рішення щодо надання дозволу (або відмову) в межах встановленого законом місячного строку.

Колегія суддів враховує ту обставину, що в судовому засіданні представник позивача визнавала той факт, що ТОВ "Валки-Ільменіт" до клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок не долучало письмову згоду ДП "Коростенський лісгосп АПК "Житомирського обласного комунального агролісогосподарського підприємства "Житомироблагроліс", засвідчену нотаріально як постійного землекористувача.

З урахуванням наведеного, а також враховуючи положення ч. 2 ст. 123 ЗК України, яка містить імперативні вимоги щодо обов`язковості додавання до клопотання зацікавленої особи, зокрема, письмової згоди землекористувача, засвідченої нотаріально (у разі вилучення земельної ділянки), то в контексті спірних правовідносин суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що недодержання вимог щодо надання належним чином оформленого погодження землекористувача, якщо бажана земельна ділянка не є вільною, може бути самостійною підставою для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 17 грудня 2018 року по справі №509/4156/15-а.

При цьому, посилання апелянта на те, що про відсутність письмової згоди постійного землекористувача як на підставу для відмови у наданні дозволу, позивач дізнався лише з відзиву на позову заяву, колегія суддів не приймає до уваги його за безпідставністю, з огляду на таке.

Як вбачається з пояснень, наданих представником відповідача в судовому засіданні, на засіданнях постійної комісії обласної ради з питань екології, охорони навколишнього середовища та використання природних ресурсів від 24.05.2018 обговорювалось питання відсутності підстав для надання вказаного дозволу через ненадання письмової згоди ДП "Коростенський лісгосп АПК "Житомирського обласного комунального агролісогосподарського підприємства "Житомироблагроліс", засвідченої нотаріально, оскільки начальником управління майном виконавчого апарату Житомирської обласної ради було подану відповідну інформацію до голови постійної комісії (т. 1 а.с. 48).

Крім того, представник відповідача наголосила на тому, що пленарне засідання, на якому приймалося оскаржуване рішення, було відкритим та транслювалося в мережу Інтернет і відсутність письмової згоди постійного землекористувача земельних ділянок, з приводу яких звернувся позивач, обговорювалась депутатами.

Більше того, проект рішення про відмову ТОВ "Валки-Ільменіт" у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок, які знаходяться у постійному користуванні ДП "Коростенський лісгосп АПК" Житомирського обласного комунального агролісогосподарського підприємства "Житомироблагроліс" орієнтовними площами 2.0, 2.0, 23.5, 52.5 гектарів на території Стремигородської сільської ради та 6.0, 29.0 гектарів на території Меленівської сільської ради за межами населених пунктів Коростенського району Житомирської області для потреб, пов`язаних з користуванням надрами був належним чином оприлюднений у відповідності до вимог ч. 3 ст. 15 Закону України "Про доступ до публічної інформації"".

Так, положеннями п. 34 ч. 1 ст. 26 Закону № 280/97-ВР передбачено, що виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання, як вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.

Відповідно до ст. 59 Закону № 280/97-ВР рішення місцевої ради приймаються у формі відповідних рішень, прийнятих на сесії місцевої ради та рішень виконавчого комітету.

При цьому, оскільки відповідач є саме органом місцевого самоврядування і розгляд питань з регулювання земельних відносин має узгоджуватись не лише з вимогами ЗК України, але й дотриманням положень Закону № 280/97-ВР та відповідного Регламенту роботи обласної ради, то суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що рішення шістнадцятої сесії Житомирської обласної ради сьомого скликання від 31.05.2018 року №1018 про відмову ТОВ "Валки-Ільменіт" у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок, які знаходяться у постійному користуванні ДП "Коростенський лісгосп АПК" Житомирського обласного комунального агролісогосподарського підприємства "Житомироблагроліс" орієнтовними площами 2.0, 2.0, 23.5, 52.5 гектарів на території Стремигородської сільської ради та 6.0, 29.0 гектарів на території Меленівської сільської ради за межами населених пунктів Коростенського району Житомирської області для потреб, пов`язаних з користуванням надрами є прийнятим у передбаченій законом формі (належним чином оформленим) та органом, до повноважень якого законом віднесено вирішення цього питання.

Між тим, колегія суддів враховує, що в ході апеляційного розгляду справи представник позивача не заперечувала необхідності надання письмової згоди ДП "Коростенський лісгосп АПК "Житомирського обласного комунального агролісогосподарського підприємства "Житомироблагроліс" як постійного землекористувача до клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок, на які претендував позивач, однак обґрунтовувала ненадання такої згоди відсутністю порядку отримання такої згоди.

З матеріалів справи слідує, що позивач у березні 2016 року звертався до третьої особи з проханням надати письмову згоду на вилучення земельних ділянок на користь ТОВ "Валки-Ільменіт".

Однак, листом від 14.03.2016 № 86 ДП "Коростенський лісгосп АПК "Житомирського обласного комунального агролісогосподарського підприємства "Житомироблагроліс" повідомив позивача про те, що являється об`єктом комунальної власності, управління яким здійснюється Житомирською обласною радою, у зв`язку із чим для отримання вказаної згоди вказав на необхідність звернення саме до Житомирської обласної ради.

В контексті спірних правовідносин, судом першої інстанції вірно враховано, що землекористувачем земельних ділянок, з приводу яких звернувся позивач, є саме ДП "Коростенський лісгосп АПК "Житомирського обласного комунального агролісогосподарського підприємства "Житомироблагроліс", а не Житомирська обласна рада, оскільки остання як розпорядник комунальної власності у відповідності із ст.17 ЛК України та норм Земельного кодексу України передає землі лісогосподарського призначення у постійне користування.

При цьому, колегія суддів зважає на те, що доводи апеляційної скарги фактично зводяться до того, що в ході розгляду клопотання від 17.04.2018 №212 відповідач міг надати згоду на вилучення спірних земельних ділянок з користування третьої особою.

Колегія суддів критично ставиться до вказаної позиції апелянта, оскільки матеріалами взагалі не підтверджується та обставина, що позивач звертався до Житомирської обласної ради з заявою про надання згоди на вилучення спірних земельних ділянок з користування третьої особи, обмежившись лише наданням копії листа від 14.03.2016 № 86 до клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок

За таких обставин, суд апеляційної інстанції погоджується з позицією суду першої інстанції, що передання земельних ділянок лісогосподарського призначення ДП "Коростенський лісгосп АПК "Житомирського обласного комунального агролісогосподарського підприємства Житомироблагроліс" у користування ТОВ "Валки-Ільменіт" для потреб надрокористування передбачає їх вилучення із постійного користування лісгоспу лише за наявності письмової згоди останнього, засвідченої нотаріально, а тому за відсутності такої згоди відповідачем правомірно прийнято рішення про відмову у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянок на території Стремигородської та Меленівської сільської ради за межами населених пунктів Коростенського району Житомирської області.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення або неправильного застосування норм матеріального права, про що зазначено в апеляційній скарзі, у ході апеляційного розгляду справи встановлено не було.

Разом з тим, згідно з ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

ЄСПЛ у п.36 по справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), № 37801/97 від 1 липня 2003 року зазначив, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя (див. п.30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 року).

Судова колегія зазначає, що згідно з практикою ЄСПЛ, зокрема, в рішенні по справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, п. 29).

Оскільки доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на вимогах законодавства та не спростовують висновків суду першої інстанції, то колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 315, ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Валки-Ільменіт" залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 15 січня 2019 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 15 травня 2019 року.

Головуючий Біла Л.М.

Судді Граб Л.С. Гонтарук В. М.