Справа № 400/155/19
Суддя: Коваль М.П.
Дата ухвалення: 2019-05-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 травня 2019 р.м.ОдесаСправа № 400/155/19
Головуючий в 1 інстанції: Брагар В. С.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Коваля М.П.,

суддів Димерлія О.О.,

Єщенка О.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу Миколаївської митниці ДФС на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду, яке прийнято 25 березня 2019 року у складі суду судді: Брагар В.С. в місті Миколаїв по справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Миколаївський глиноземний завод» до Миколаївської митниці ДФС про визнання протиправними та скасування рішення про коригування митної вартості товарів та картки відмови в прийнятті митної декларації, -

В С Т А Н О В И В:

21 січня 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Миколаївський глиноземний завод» (далі ТОВ «Миколаївський глиноземний завод») звернулося до Миколаївського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Миколаївської митниці ДФС про визнання протиправними та скасування рішення Миколаївської митниці ДФС про коригування митної вартості товарів №UA504010/2019/000002/2 від 10.01.2019 року та картки відмови в прийняті митної декларації, митному оформленні чи митному пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України №UA504010/2019/00007 від 10.01.2019 року.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 25 березня 2019 року адміністративний позов ТОВ «Миколаївський глиноземний завод» був задоволений. Визнано протиправними та скасовано рішення Миколаївської митниці ДФС про коригування митної вартості товарів від 10.01.2019 №UA504010/2019/000002/2 та картку відмови в прийняті митної декларації, митному оформленні чи митному пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України від 10.01.2019 №UA504010/2019/00007.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням суду першої інстанції, Миколаївська митниця ДФС подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову у задоволені заявлених вимог ТОВ «Миколаївський глиноземний завод». В обґрунтування скарги апелянт зазначив, що судом першої інстанції порушені норми матеріального права, неповно з`ясовано всі обставини, що мають значення для вирішення справи, що призвело до неправильного її вирішення.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що судом першої інстанції не було враховано, що декларантом не надані в повному обсязі додаткові документи, витребувані митницею, а надані документи не спростовували виявлені розбіжності та не містили усіх відомостей, необхідних для підтвердження числових значень складових митної вартості. У відповідності з положення статті 55 Кодексу митницею прийнято рішення про коригування митної вартості від 10.01.2019 №UA504010/2019/000002/2, яке у встановленому порядку направлено декларанту. Апелянт зазначає, що митні органи мають виключну компетенцію в питаннях перевірки та контролю обчислення декларантом митної вартості і з цією метою мають повноваження витребувати додаткові документи для перевірки правильності зазначеної митної вартості товару в разі наявності підстав для сумніву в правильності митної оцінки товару, що переміщується через митний кордон України.

Відзив (заперечення) на апеляційну скаргу позивачем не надано.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ТОВ «Миколаївський глиноземний завод» укладено зовнішньоекономічний контракт №18-345 від 31.10.2018 року (далі - Контракт) з ТОВ «Логістична транспортна компанія «Лідер», (далі ТОВ «Лідер», Продавець), в межах якого з урахуванням Додатку №1 (Специфікації №1) від 31.10.2018 року, Продавцем здійснювалась поставка товару каміння вапнякове технологічне за ціною 1392,00 російських рублів за 1 тонну.

Відповідно до п. п. 2.1, 3.1 Контракту, Продавець зобов`язаний поставити товар на умовах DAP Російсько Український кордон згідно з ІНКОТЕРМС-2010. При цьому, ціна на товар також визначається та приймається на умовах DAP Російсько Український кордон (згідно з ІНКОТЕРМС-2010), та включає в себе всі витрати по доставці товару до вказаного місця.

Пунктом 2.2. Контракту Сторони визначили, що ціна на товар вказується в специфікаціях. Зокрема, специфікацією №1 вартість товару визначена 1392,00 російських рубля за 1 тонну, який має відвантажуватись протягом листопада 2018 року січень 2019 року на адресу позивача.

З метою ввезення товару на територію України, позивачем 14.01.2019 надана відповідачу для митного оформлення електронна митна декларація. Митна вартість товару в митній декларації заявлена за основним методом оцінки - за ціною контракту щодо товарів які імпортуються.

В якості основних документів для підтвердження митної вартості товару позивачем надані: контракт №18-345 від 31.10.2018 року, специфікації №1 від 31.10.2018 року, інвойс, накладні СМГС, паспорта якості. Згідно з наданими документами підтверджувався фактичний обсяг даної поставки, вартість товару за 1 тону та загальна вартість партії товару.

Відповідач надіслав позивачу електронне повідомлення від 10.01.2019 р. №41996, зазначивши, що подані документи не містять всіх даних, що підтверджують числові значення складових митної вартості (відсутня інформація щодо витрат на страхування оцінюваного товару) та повідомив про необхідність надання додаткових документів для підтвердження митної вартості товару. Витребувавши:1) бухгалтерську документацію: щодо оплати складових митної вартості (страхування), страховий поліс, 2) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, 3) копію митної декларації країни відправлення; 4) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається.

Позивач листом від 10.01.2019 надав митниці додатково документи та інформацію, що підтверджують заявлену митну вартість товару: інформацію про якісні та вартісні характеристики товару з офіційного сайту виробника, повідомивши додатково, що якість товару підтверджена паспортом якості №5063 від 25.12.2018 року, копію митної декларації країни відправлення №10116030/311218/0008818 від 25.12.2018 року, яка підтверджує заявлену митну вартість товару. Відповідача повідомлено, що товар за контрактом не страхувався, а тому надати страховий поліс немає можливості, також, зазначено, що інших договорів із третіми особами, пов`язаних із контрактом №18-345 від 31.10.2018 року про поставку товару, не укладались, тому що ТОВ «Миколаївський глиноземний завод» є кінцевим споживачем продукту.

За результатами контролю правильності визначення митної вартості вищевказаної партії товару відповідач прийняв рішення про коригування митної вартості товарів, яким визначив митну вартість задекларованого позивачем товару за ціною 2,10356 російських рублів за кілограм. При цьому, відповідач скоригував митну вартість відносно одиниці ваги товару (за кілограм), тоді як позивач згідно з контрактом визначав митну вартість відносно одиниці ваги товару (тонна).

Митну вартість товару, що імпортується, скориговано із застосуванням другорядного методу визначення митної вартості - за резервним методом, зокрема, за ціною товару ввезеного на митну територію України згідно з митною декларацією від 22.11.2018 №UA504010/2018/002968.

У зв`язку з відмовою відповідача прийняти вищевказану митну декларацію, з метою розмитнення вищезазначеного товару, подав нову митну декларацію, у якій ціна ввезеного товару визначена відповідно до прийнятого відповідачем рішення про визначення митної вартості та сплачено усі обов`язкові платежі, на підставі яких відповідачем здійснено митне оформлення товару та товар випущено у вільний обіг.

Не погоджуючись із вказаними рішенням про коригування митної вартості товарів та карткою відмови, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.

Вирішуючи спірне питання та задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що позивачем були надані для митного оформлення товару всі документи, необхідні для визначення його митної вартості, документи містять повну інформацію про митну вартість товару та її складові частини, не містять розбіжностей, тощо, відмова відповідача у розмитненні товару за митними деклараціями є не правомірною, оскаржувана картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення та рішення про коригування митної вартості товарів є протиправними та підлягають скасуванню.

Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, та надаючи правову оцінку його висновкам і встановленим обставинам справи, виходить з наступного.

Правовідносини щодо організації та здійснення митної справи в Україні, економічні, організаційні, правові, кадрові та соціальні аспекти діяльності митної служби України врегульовані положеннями МК України.

Відповідно до ст. 49 МК України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно ч. 1 ст. 52 МК України заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.

Як встановлено ч. 2 ст. 52 МК України, декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів; подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.

Відповідно до вимог ст. 53 Митного кодексу України одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів та зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення, а саме: декларацію митної вартості та документи що підтверджують числові значення складових митної вартості; зовнішньоекономічний договір (контракт); інвойс; платіжні або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; транспортні (перевізні) документи; копія імпортної ліцензії; страхові документи, тощо.

За правилами ч. 1 ст. 53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Перелік документів, які підтверджують митну вартість товарів, визначається ч. 2 ст. 53 МК України.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 53 МК України у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи, перелік яких визначений положеннями даної статті.

Декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару (ч. 6 ст. 53 МК України).

Як встановлено ч. 1 ст. 54 МК України, контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу. За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Згідно ч. 4 ст. 54 МК України орган доходів і зборів під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов`язаний здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Частиною 6 статті 54 МК України визначено, що орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; надходження до органу доходів і зборів документально підтвердженої офіційної інформації органів доходів і зборів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Відповідно до ч. 1 ст. 55 МК України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

З наведеного вбачається, що митний орган у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, може витребувати додаткові документи для підтвердження заявленої митної вартості товару.

Проте, такою імперативною умовою є наявність обґрунтованих сумнівів у правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів.

При цьому, в розумінні наведених статей МК України, сумніви митниці є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи, зазначені у ч. 2 ст. 53 МК України, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Тобто, наведені приписи зобов`язують митницю зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.

Встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митниця повинна вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові, та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.

В свою чергу, не наведення митницею в рішенні про коригування митної вартості товарів належних та допустимих доказів того, що документи, подані декларантом для митного оформлення товару, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації, витребування митницею додаткових документів без зазначення обставин, які ці документи повинні підтвердити, свідчать про протиправність рішення щодо застосування іншого, ніж основний метод, визначення митної вартості товарів.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом зокрема, у постановах від 26 червня 2018 року (справа №814/1996/15), від 22 травня 2018 року (справа №808/178/16), від 23 жовтня 2018 року (справа №820/1761/17), постановах Верховного Суду України від 31 березня 2015 року (справа № 21-127а15), від 30 червня 2015 року (справа № 21-591а15), в яких зазначено, що наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. Разом з тим витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені ст. 53 МК України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

З матеріалів справи вбачається, що під час здійснення Миколаївською митницею ДФС контролю правильності визначення митної вартості товарів, які надійшли на адресу відповідача та перевірки документів, поданих до митниці для підтвердження митної вартості товарів декларантом за вищезазначеною митною декларацією встановлено, що додані документи не містили інформації щодо складових митної вартості товару, зокрема: згідно Правил Інкотермс - 2010 умови поставки DАР не передбачають обов`язкового страхування вантажу, а відповідно до ч. 10 п. 7 ст. 58 МК України при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються витрати на страхування цих товарів (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті. Відсутня інформація щодо наявності/відсутності витрат на страхування продавцем (відправником), перевізником. Митна вартість заявлена та визначена декларантом на умовах DАР ст. Суземка-Зерново (графа 20 митної декларації №№UА504010/2019/000056 від 10.01.2019), що протирічить умовам поставки, зазначеним у графі 20 експортної декларації №10116030/251218/0008818 від 25.12.2018 - DАР ст. Суземка.

Декларанту запропоновано відповідно до п. 3 ст. 53 Митного кодексу України для підтвердження заявленої митної вартості протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: виписку з бухгалтерської документації; каталоги, специфікації виробника товару, копії МД країни відправлення, висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, найменування яких відповідає задекларованому, підготовлений спеціалізованими експертними організаціями, договір (угоди, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається, рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом), рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту).

Однак, Миколаївська митниця ДФС при витребуванні документів не вказала: які саме обставини викликали сумніви у достовірності поданих позивачем документів та відомостей (наявність ознак підробки, розбіжностей), яких саме документів, на її думку, не вистачає, які саме документи потрібно додатково надати та які саме обставини мають підтвердити вказані документи. В порушення вищенаведених норм Митниця витребувала весь перелік додаткових документів, передбачених ч.ч. 3 та 4 ст. 53 МК України.

ТОВ «Миколаївський глиноземний завод» надано відповідачу усі необхідні та наявні у нього документи для підтвердження заявленої ним митної вартості товару.

Щодо доводів апелянта про те, що подані документи товариством не містили інформації щодо складових митної вартості товару, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки такими даними відповідач вважає дані щодо страхування оцінюваного товару та відомості щодо надання знижки.

З наданих позивачем Митниці документів, чітко вбачається факт правильності розрахунку митної вартості товару. Зокрема, в наданому контракті №18-345 від 31.10.2018 року зазначено базис поставки (DАР), що не передбачає обов`язку страхування. Також позивачем надано митниці інформацію щодо страхування оцінюваного товару.

Зокрема, у листі (а.с. 25) роз`яснено, що згідно умов контракту товар, що є предметом контракту, не страхувався. Враховуючи, що згідно базису поставки DАР (Інкотермс 2010) жодна із сторін зовнішньоекономічної операції (ТОВ «Миколаївський глиноземний завод» та ТОВ «Лідер») не мають зобов`язань з обов`язкового страхування, ТОВ «Миколаївський глиноземний завод» та ТОВ «Лідер» страхування не проводили.

Таким чином, якщо товар фактично не страхувався, про що декларантом надана письмова інформація, то твердження апелянта про відсутність інформації щодо страхування оцінюваного товару, за таких умов, є безпідставним.

Також колегія суддів зазначає, що апелянт необґрунтовано послався на те, що подані позивачем документи нібито не містять даних про витрати на доставку оцінюваного товару, виходячи з наступного.

Згідно з п. 2.1. Контракту, ціна на товар визначається та приймається на умовах DАР Російсько-український кордоні згідно з Інкотермс-2010, та включає в себе всі витрати по доставці товару до вказаного місця.

За офіційними правилами тлумачення торгівельних правил Інкотермс в редакції 2010 року термін DАР «поставка в місце призначення» означає, що продавець здійснює поставку покупцю у вказане місце призначення та за власний рахунок поніс всі витрати щодо доставки товару до узгодженого місця.

Умови поставки DАР покладають на продавця обов`язок нести всі витрати і ризики, пов`язані з транспортуванням товару до місця призначення, зобов`язання щодо страхування товару відсутні.

Таким чином, відповідно до умов DАР Інкотермс-2010 страхування товару здійснюється за власним бажанням. При цьому страхування може бути здійснено продавцем, покупцем, ними двома, або зовсім не здійснюватись. Отже, термін DАР передбачає можливість, а не обов`язок страхування товару. Цей же термін означає, що витрати по доставці товару включаються до його ціни.

Згідно з п. 8 ч. 2 ст. 53 МК України вимоги щодо надання страхових документів, а також документи, що містять відомості про вартість страхування, передбачені лише для випадків, якщо страхування здійснювалося.

Таким чином, якщо товар за контрактом не страхувався, про що позивач надав Митниці відповідну інформацію, твердження відповідача про відсутність інформації щодо страхування оцінюваного товару є безпідставним. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 27 березня 2018 року (справа №814/1213/16).

Відповідно до положень ст. 57 МК України основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Таким чином, основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (контракту) щодо товарів. Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього кодексу.

Позивач та його контрагент встановили у контракті, що ціна договору зазначається у специфікаціях.

Колегія суддів зазначає, як вбачається з матеріалів справи, декларант надав всі необхідні документи, які давали змогу митному органу визначити митну вартість товару.

Так декларантом надано документи до митних органів, які були у нього в наявності: зовнішньоекономічний Контракт, інвойс; згідно з якими, визначена ціна товару за Контрактом відповідає фактично сплаченій сумі покупцем на користь продавця, і будь-яких розбіжностей документи не містять. Вартість імпортованого товару співпадає з даними платіжного доручення, отже заявлена ТОВ «Миколаївський глиноземний завод» митна вартість товару відповідає ціні господарської операції та є сплаченою у повному обсязі.

Як вбачається з зовнішньоекономічного Контракту та додатку до нього; інвойс, згідно з якими, визначена ціна товару за Контрактом - 1392,00 рос.руб., відповідає фактично сплаченій сумі покупцем на користь продавця, і будь-яких розбіжностей ці документи не містять.

Сума оплати перерахована продавцю згідно з платіжним дорученнями №121 від 09.01.2019 р. (а.с. 34), співпадає з даними інвойсу, зокрема, 1392,00 рос.руб. х 341.20 тн = 474 950,40 рос. руб.

Отже, заявлена ТОВ «Миколаївський глиноземний завод» митна вартість товару відповідає ціні господарської операції та є сплаченою у повному обсязі.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що ТОВ «Миколаївський глиноземний завод» надано для митного оформлення імпортованого товару документи, передбачені ч. 2 ст. 53 МК України, які чітко ідентифікували оцінюваний товар та містили об`єктивні і достовірні дані, що піддавалися обчисленню, які чітко підтверджували ціну товару, що підлягала сплаті покупцем на користь продавця, тобто підтверджували митну вартість товару за ціною договору згідно з вимогами ч. ч. 4, 5 ст. 58 МК України.

При цьому, згідно висновків щодо застосування норм права, викладених зокрема у постанові Верховного Суду від 04 вересня 2018 року (справа №814/2659/16), однієї лише вказівки на наявність розбіжностей та недоліків у поданих документах, без роз`яснення, який їхній вплив на митну вартість оцінюваного товару і чому без їх усунення заявлена митна вартість не може бути визнана, недостатньо для висновку про неможливість застосування основного методу визначення митної вартості. Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, колегія суддів вважає, що відповідачем, як суб`єктом владних повноважень не доведено суду, що надані позивачем документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Також, не обґрунтував своє рішення щодо неможливості застосування основного методу визначення митної вартості - за ціною договору. Відтак, виходячи з привила, встановленого ч. 3 ст. 57 МК України, застосування відповідачем другорядного методу (за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів) визначення митної вартості товару є протиправним.

Відповідно до ст. 8 МК України державна митна служба здійснюється на основі принципів, в тому числі, законності та презумпції невинуватості, єдиного порядку переміщення товарів, транспортних засобів через митний кордон України, спрощення законної торгівлі, заохочення доброчесності, тощо.

Згідно з ч. 3 ст. 318 МК України митний контроль має передбачати виконання органами доходів і зборів мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.

Відповідно до ч. 7 ст. 54 МК України у разі якщо під час проведення митного контролю орган доходів і зборів не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично.

Доводи апеляційної скарги в частині правомірності спірних рішень зводяться виключно до непогодження з оцінкою обставин справи, наданою судом першої інстанції. Обґрунтувань неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права касаційна скарга відповідача не містить. Наявність у митного органу обґрунтованих сумнівів щодо правильності визначеної декларантом митної вартості товару у цій справі відповідачем не доведена.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів виходить з того, що судом першої інстанції було надано належну правову оцінку доводам, викладеним у позовній заяві, а також наведеним сторонами під час судового розгляду справи. Жодних нових доводів, які б доводили порушення норм матеріального або процесуального права при винесенні оскаржуваних судових рішень, в апеляційній скарзі не зазначено.

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність підстав для задоволення позову ТОВ «Миколаївський глиноземний завод».

Враховуючи викладені обставини та з огляду на наведені положення законодавства, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 292, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Миколаївської митниці ДФС на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 25 березня 2019 року залишити без задоволення.

Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 25 березня 2019 року по справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Миколаївський глиноземний завод» до Миколаївської митниці ДФС про визнання протиправними та скасування рішення про коригування митної вартості товарів та картки відмови в прийнятті митної декларації залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Головуючий суддя: М.П.Коваль

Суддя: О.О.Димерлій

Суддя: О.В.Єщенко