Справа № 160/430/19
Суддя: Ясенова Т.І.
Дата ухвалення: 2019-04-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

18 квітня 2019 року м. Дніпросправа № 160/430/19

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Ясенової Т.І. (доповідач),

суддів: Головко О.В., Суховарова А.В.,

за участю секретаря судового засідання Троянова А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04 лютого 2019 року (суддя суду 1 інстанції Ільков в.В.) в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якому просив:

- визнати протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області № 239 від 12.04.2018 року про відмову в призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 ;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити та виплачувати пенсію за віком ОСОБА_1 , як не працюючому пенсіонеру, з урахуванням всього стажу, зазначеного в трудовій книжці, в тому числі пільгового, заробітної плати для обчислення пенсії, що міститься в системі персоніфікованого обліку, підвищенням розміру пенсії за понаднормативний стаж роботи відповідно до ч.1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» починаючи з дати звернення 12.04.2018 року.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що до жовтня 2013 року проживав в АДРЕСА_1 , надалі виїхав на постійне місце проживання до Ізраїлю, де перебуває на консульському обліку посольства України в державі Ізраїль.

Позивач звернувся через свого представника до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про призначення йому пенсії за віком, надавши всі відповідні документи для призначення пенсії, однак, відповідачем було відмовлено позивачу в нарахуванні та виплаті пенсії за віком з посиланням на те, що представником позивача не було надано документів підтверджуючих постійне місце проживання (реєстрації) в Україні, для призначення та виплати пенсії, як того передбачає Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», а тому, як зазначив Пенсійний фонд, законних підстав для призначення позивачу пенсії за віком не має.

Також, представник позивача в позові зазначив про те, що страховий стаж позивача відповідно до записів трудової книжки склав 35 років 11 місяців 10 днів, з яких період з

03.08.1978 року по 22.10.1979 року (1 рік 2 місяці 20 днів) робота під землею з повним робочим днем. Загальний стаж позивача, з врахуванням пільгового стажу складає 38 років 2 місяці та відповідно до ч.1 ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» набув право на призначення пенсії за віком.

Отже, не погодившись з відмовою управління у перерахунку пенсії викладеною у рішенні №239 від 12.04.2018, представник позивача звернувся до суду.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04 лютого 2019 року адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області № 239 від 12.04.2018 року про відмову в призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 . Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 № б/н від 12.04.2018 року про призначення ОСОБА_1 пенсії за віком в порядку, передбаченому Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 року № 22-1. У задоволенні інших позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивача, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, неповне з`ясування судом обставин справи, що призвело до неправильного вирішення справи, просить змінити рішення суду першої інстанції, задовольнивши позовні вимоги у повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що оскільки загальний страховий стаж роботи позивача з врахуванняя пільгового складає 38 років 2 місяці, відповідач повинен підвищити розмір пенсії позивача за 3 роки понаднормативного стажу відповідно до частини 1 статті 28 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Вказує, що застосовуючи з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів відповідача, такий спосіб порушеного права, як зобов`язання розглянти заяву, суд першої ігстанції посилається на те. що прихначення та виплата пенсії є дискреційним повноваженням пенсійного органу, однак, відповідачем не досліджувалось питання наявності у позивача необхідного стажу.

На думку заявника апеляційної скарги, форма протиправної поведінки відповідача, зокрема, не прийняття рішення, неприйняття заяви, повернення заяви з додатками, не визнання всіх підстав для призначення або відмови впризначенні пенсії та інше, не повинна впливати на необхідність застосування такого способу захисту порушеного права, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача вказує на безпідставність та необґрунтованість доводів апеляційної скарги, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, як законне та обґрунтоване.

В обгрунтування вказує, що позивач у місті Кам`янське Дніпропетровської області як одержувач пенсії не перебував та не перебуває. Документи, передбачені п. 2.22 Порядку №22-1, щодо підтвердження місця проживання (реєстарції) на території України в м. Кам`янське до управлніння не надавались.

При цьому, в копії трудової книжки, яка додавалась позивачем до заяви про призначення пенсії від 12.04.2018, зазначено прізвище, що має розбіжності із прізвищем вказаним у паспорті, виданому 28.12.2016 серії НОМЕР_1 .

Якщо прізвище, ім`я, по батькові зазначені в документах, що підтверджують трудовий стаж, не збігається з прізвищем, ім`ям, по батькові особи за паспортом, факт належності цього документа може бути встановлено в судовому порядку. Відповідні документи до управління пенсійного фонду позивачем не надавались.

Таким чином, при розгляді питання про призначення пенсії позивачу управління немає підстав враховувати дані, зазначені у трудовій книжці.

В судове засідання суду апеляційної інстанції сторони не прибули, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини неприбуття суду не повідомлені.

Відповідно до частини 2 статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України.

Позивач до жовтня 2013 року проживав в АДРЕСА_1 , надалі виїхав на постійне місце проживання до Ізраїлю, де був прийнятий на консульський облік в консульському відділі посольства України в Державі Ізраїль.

12.04.2018 року позивач звернувся через свого представника до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про призначення йому пенсії за віком, при цьому надавши всі відповідні документи для призначення пенсії.

На час звернення за призначенням пенсії вік позивача склав 60 років.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області № 239 від 12.04.2018 позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком. (а.с. 10)

В обґрунтуванні прийнятого рішення Управлінням Пенсійного фонду зазначено, що відповідно до п.1.1 Порядку № 22-1 заява про призначення пенсії подається за місцем проживання (реєстрації). Наданими документами не підтверджено місце проживання (реєстрації) ОСОБА_1 , на території України, а тому, законних підстав для призначення позивачу пенсії за віком не має.

Також, в оскаржуваному рішенні Пенсійного фонду № 239 від 12.04.2018 року зазначено про те, що Пенсійний фонд не має можливості зарахувати стаж для призначення пенсії по трудовій книжці, оскільки копія трудової книжки, додана до заяви, підтверджує належність її ОСОБА_2 , а копія паспорта та копія картки платника податків належить ОСОБА_1 Згідно даних персоніфікованого обліку загальний стаж заявника складає 10 років 5 місяців 6 днів.

Отже, оскаржуваним рішення № 239 від 12.04.2018 року позивачу було відмовлено у призначенні пенсії за віком, оскільки, останнім не було підтверджено місце проживання (реєстрації) ОСОБА_1 на території України.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Законами України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-IV), «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон № 1788-XII), «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.92 р. № 2262-XII (далі - Закон № 2262-XII), «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" (далі - Закон № 1382-IV), «Про громадянство України» (далі - Закон № 2235-III), Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженим Постановою Правління ПФУ від 25.11.2005 р. № 22-1 (далі - Порядок № 22-1).

Згідно зі ст. 1 Закону № 1788-XII, громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом. Іноземні громадяни та особи без громадянства, які проживають в Україні, мають право на пенсію на рівні з громадянами України на умовах, передбачених законодавством або міжнародними угодами.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 8 Закону № 1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають: громадяни України, які застраховані згідно з цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.

Згідно зі ст. 62 Закону № 2262-XII пенсії звільненим зі служби особам, зазначеним у статті 1-2 цього Закону, які виїхали на постійне місце проживання за кордон, не призначаються, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Пенсії, призначені зазначеним особам в Україні до виїзду на постійне місце проживання за кордон, виплачується в порядку, встановленому Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

У ст. 51 Закону № 1058-IV визначено, що в разі виїзду пенсіонера на постійне місце проживання за кордон пенсія, призначена в Україні, за заявою пенсіонера може бути виплачена йому за шість місяців наперед перед від`їздом, рахуючи з місяця, що настає за місяцем зняття з обліку за місцем постійного проживання. Під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

У рішенні від 07.10.2009 року № 25-рп/2009 Конституційним Судом України було встановлено, що громадяни України, які виїхали на постійне місце проживання до інших держав, мають рівні права з іншими громадянами України на пенсійне забезпечення. Право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов`язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов`язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, - в Україні чи за її межами.

Згідно зі ст. 2 Закону № 1382-IV реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Тобто, кожен громадянин України має право на вибір місця свого проживання із збереженням всіх конституційних прав.

Відповідно до ст. 5 Закону № 2235-III документами, що підтверджують громадянство України, є: паспорт громадянина України; паспорт громадянина України для виїзду за кордон; тимчасове посвідчення громадянина України; дипломатичний паспорт; службовий паспорт; посвідчення особи моряка; посвідчення члена екіпажу; посвідчення особи на повернення в Україну.

У ст. 44 Закону № 1058-IV визначено, що заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Заява про призначення пенсії за віком може бути подана застрахованою особою не раніше, ніж за місяць до досягнення пенсійного віку.

Органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.

У п.п. 1.1 Порядку № 22-1 передбачено, що заява про призначення пенсії непрацюючим особам, а також членам сім`ї у зв`язку з втратою годувальника подається заявником особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально, безпосередньо до управління Пенсійного фонду України у районі, місті, районі у місті, а також у місті та районі (далі - орган, що призначає пенсію) за місцем проживання (реєстрації).

Згідно з п. 1.7 даного Порядку днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, відповідної заяви.

Якщо заява пересилається поштою (крім випадків призначення (поновлення) пенсій), днем звернення за пенсією вважається дата, що зазначена на поштовому штемпелі місця відправлення заяви.

У разі якщо до заяви про призначення пенсії додані не всі необхідні документи, орган, що призначає пенсію, письмово повідомляє заявника про те, які документи необхідно подати додатково, про що в заяві про призначення пенсії робиться відповідний запис. Якщо вони будуть подані не пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність подання додаткових документів, то днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття заяви про призначення пенсії або дата, зазначена на поштовому штемпелі місця відправлення заяви.

Пунктом 2.1 Порядку №22-1 передбачено, що до заяви про призначення пенсії за віком додаються, зокрема такі документи: 1) документ про присвоєння реєстраційного номера облікової картки платника податків (крім осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний орган і мають відмітку у паспорті) або свідоцтво про загальнообов`язкове державне соціальне страхування; 2) документи про стаж; 3) для підтвердження заробітної плати відділом персоніфікованого обліку надаються індивідуальні відомості про застраховану особу за період з 01 липня 2000 року; 4) документи про місце проживання (реєстрації) особи; 5) документи, які засвідчують особливий статус особи.

Отже, кожний громадянин України, включаючи пенсіонерів, має право на вибір свого місця проживання зі збереженням усіх конституційних прав і, виходячи із правової, соціальної природи пенсій, право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов`язуватись з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов`язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія - в Україні чи за її межами.

При цьому, заява про призначення пенсії може бути подана особою через її законного представника.

Аналогічні правові висновки викладені в постанові Верховного Суду від 27.02.2018 року по справі № 127/20588/17, та відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України, підлягають врахуванню судами.

Призначення та отримання пенсії не може пов`язуватись з такою умовою, як постійне проживання в Україні, оскільки держава, відповідно, зобов`язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, проте у даному випадку відповідачем протиправно вказано на недоліки заяви про призначення пенсії з підстав ненадання необхідних документів.

Аналогічні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 05 вересня 2018 року у справі № 495/5604/16-а.

Отже, позивач, хоч і проживає постійно за кордоном, однак є громадянином України, а тому має такі ж самі конституційні права, як й інші громадяни цієї держави, оскільки Конституція України і пенсійне законодавство України не допускають обмеження права на соціальний захист, зокрема, права на отримання пенсії за ознакою місця проживання.

Зважаючи на викладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, про наявність підстав для задоволення позовних вимог в частині визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області № 239 від 12.04.2018 року про відмову в призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 .

Відносно доводів відповідача про те, що Пенсійним фондом було встановлено, що останнім місцем реєстрації позивача на Україні АДРЕСА_1 , а отже підстав для призначення пенсії саме Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області не має, суд зазначає наступне.

Постановою правління Пенсійного фонду України №25-1 від 14.12.2015 року встановлено, що Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затверджений постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1, зареєстрований у Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за № 1566/11846 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07 липня 2014 року № 13-1), застосовується з урахуванням того, що, зокрема, із заявами про призначення пенсії до управлінь Пенсійного фонду України у Вінницькій, Донецькій, Київській та Херсонській областях, починаючи з 01 січня 2016 року; в Запорізькій, Кіровоградській, Миколаївській, Черкаській, Чернівецькій, Хмельницькій областях та у м. Києві - з 01 червня 2016 року; у Дніпропетровській, Закарпатській, Івано-Франківській, Луганській, Львівській, Полтавській, Тернопільській та Харківській областях - з 01 липня 2016 року; у Волинській, Житомирській, Одеській, Рівненській, Сумській та Чернігівській областях - з 01 серпня 2016 року, можуть звертатися особи, які проживають (зареєстровані) в цих адміністративно-територіальних одиницях, незалежно від території обслуговування таких органів.

Відповідно до п.1.6 Порядку №22-1 звернення за призначенням пенсії може здійснюватися в будь-який час після виникнення права на пенсію або не раніше ніж за місяць до досягнення пенсійного віку.

Отже, звернення за призначенням пенсії може здійснюватися в будь-який час після виникнення права на пенсію або не раніше ніж за місяць до досягнення пенсійного віку незалежно від місця проживання на території України.

Щодо позовних вимог в частині зобов`язання відповідача призначити та виплачувати пенсію за віком ОСОБА_1 , як не працюючому пенсіонеру, з урахуванням всього стажу, зазначеного в трудовій книжці, в тому числі пільгового, заробітної плати для обчислення пенсії, що міститься в системі персоніфікованого обліку, підвищенням розміру пенсії за понаднормативний стаж роботи відповідно до ч.1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» починаючи з дати звернення 12.04.2018 року, суд зазначає наступне.

Відповідно до змісту Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області № 239 від 12.04.2018 копія трудової книжки, додана позивачем до заяви, підтверджує належність її ОСОБА_2 , а копія паспорту та копія картки платника податків належить ОСОБА_3 , що вказує на відстуність підстав для зарахування стажу для призначення пенсії по трудовій книжці.

Згідно п. 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до положень вищевказаного порядку якщо прізвище, ім`я, по батькові зазначені в документах, що підтверджують трудовий стаж, не збігається з прізвищем, ім`ям, по батькові особи за паспортом, факт належності цього документа може бути встановлено в судовому порядку.

Як вбачається з положень Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 року, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем.

Отже, призначення пенсії є дискреційним повноваженням пенсійного органу.

Відповідачем, у відповідності до норм чинного законодавства, не досліджувалось питання наявності у позивача необхідного стажу для призначення пенсії за віком, оскільки це питання не було підставою для відмови у призначенні пенсії позивачу.

За вказаних обставин, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку, що не підлягають задоволенню позовні вимоги щодо зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити та виплачувати пенсію за віком ОСОБА_1 , як не працюючому пенсіонеру, з урахуванням всього стажу, зазначеного в трудовій книжці, в тому числі пільгового, заробітної плати для обчислення пенсії, що міститься в системі персоніфікованого обліку, підвищенням розміру пенсії за понаднормативний стаж роботи відповідно до ч.1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» починаючи з дати звернення 12.04.2018 року.

Враховуючи встановлені обставини справи, оцінивши докази у справі в їх сукупності та норми чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог шляхом визнання протиправним та скасування Рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області № 239 від 12.04.2018 року про відмову в призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 №б/н від 12.04.2018 року про призначення ОСОБА_1 пенсії за віком в порядку, передбаченому Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 року № 22-1.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції вірно встановлено обставини справи та правильно застосовано до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги, пояснень про докази до апеляційної скарги висновків суду не спростовують. Підстави для скасування рішення суду першої інстанції відсутні.

Керуючись статтями 241-245, 250, 315, 316, 321, 322, 327, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04 лютого 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з 18.04.2019 та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий - суддя Т.І. Ясенова

суддя О.В. Головко

суддя А.В. Суховаров