Справа № 400/2696/18
Суддя: Кравченко К.В.
Дата ухвалення: 2019-05-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 травня 2019 р.м.ОдесаСправа № 400/2696/18
Головуючий в 1 інстанції: Мороз А. О.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Кравченка К.В.,
судді Джабурія О.В.,
судді Вербицької Н.В.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління поліції охорони в Миколаївській області на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 31 січня 2019 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Управління поліції охорони в Миколаївській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

В листопаді 2018 року ОСОБА_1 (надалі позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління поліції охорони в Миколаївській області (надалі відповідач, Управління), в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та невиплати позивачу одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби;

- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу, відповідно до ч.2 ст.9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», абзацу 4 п.10 постанови КМ України «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей» від 17.07.1992 року №393 одноразову грошову допомогу при звільненні зі служби в розмірі 25% місячного грошового забезпечення за кожні повні 15 календарних років служби.

В обґрунтування позову було зазначено, що позивач проходив службу в органах внутрішніх справ та поліції на різних посадах та був звільнений за власним бажанням. Вислуга років складає 15 років 06 місяців 14 днів. Відповідно до ч.2 ст.9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» позивач має право на отримання одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби, однак цю допомогу йому не було виплачено, оскільки відповідач вважає, що він не набув права на її отримання.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 31.01.2019 року позов задоволено.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що позивач проходив службу в органах внутрішніх справ та Національної поліції України на різних посадах.

Наказом начальника управління поліції охорони в Миколаївській області від 27.08.2018 року №90 о/с позивача звільнено зі служби в Національній поліції за п.7 ч.1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію» - за власним бажанням. На час звільнення його вислуга років складала 15 років 06 місяці 14 днів.

Під час звільнення позивачу одноразова грошова допомога при звільненні не нарахована.

24.09.2018 року позивач звернувся до відповідача з приводу невиплати йому одноразової грошової допомоги при звільненні.

Листом від 19.10.2018 року №К03/З/43/34/01-2018 Управління відмовило позивачу у виплаті одноразової грошової допомоги при звільненні. Відмова обґрунтована тим, що відповідно до ч.2 ст.9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» право на виплату цієї допомоги мають лише ті особи, які мають право на призначення пенсії, а оскільки позивач не набув права на пенсію, він не має права на отримання цієї допомоги.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивач є поліцейським, має вислугу більше 10 років та звільнився за власним бажанням, а тому має право на отримання одноразової грошової допомоги при звільненні відповідно до вимог ч.2 ст.9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Колегія суддів погоджується з цим висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст.1-2 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» право на пенсійне забезпечення на умовах цього Закону мають звільнені зі служби, зокрема: особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ України, особи начальницького складу податкової міліції, особи начальницького і рядового складу Державної кримінально-виконавчої служби України, особи начальницького і рядового складу органів і підрозділів цивільного захисту; особи із числа військовослужбовців Збройних Сил, інших військових формувань, органів державної безпеки і внутрішніх справ колишнього Союзу РСР, Національної гвардії України, Прикордонних військ України, військ цивільної оборони України.

Згідно ч.2 ст.9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом, при звільненні зі служби за власним бажанням, через сімейні обставини або інші поважні причини, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, які мають вислугу 10 років і більше виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Аналогічні норми містяться і в постанові Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 року №393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей» (надалі - Постанова №393).

Абзацом 4 п.10 Постанови №393 передбачено, що військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, Державної інспекції техногенної безпеки, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби які звільняються із служби за власним бажанням, через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, та мають вислугу 10 років і більше, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Основним доводом апелянта було те, що обов`язковою умовою для виплати одноразової грошової допомоги при звільненні за власним бажанням є набуття особою права на пенсію.

Суд першої інстанції вірно виходив з того, що вищенаведені положення п.10 Постанови №393 не пов`язують виплату одноразової грошової допомоги з набуттям права на пенсію.

Також ч.2 ст.9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» встановлені дві підстави для виплати одноразової грошової допомоги зазначеним в ній особам:

- які мають право на пенсію за цим Законом і звільняються зі служби за власним бажанням, через сімейні обставини або інші поважні причини, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України;

- які мають вислугу 10 років і більше.

Згідно матеріалів справи, станом на час звільнення з органів внутрішніх справ, вислуга років позивача складає більш 10 років, а підставою для звільнення є заява про звільнення за власним бажанням, що, виходячи з приписів чинного законодавства, надає йому право на отримання одноразової грошової допомоги.

Слід зазначити, що одноразова грошова допомога особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяких інших осіб, які звільнені зі служби за власним бажанням має разовий характер. Право на її одержання пов`язане з наявністю 10-річної вислуги та звільненням зі служби, зокрема, з указаних підстав.

Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду України від 17.03.2015 року у справі 21-80а15 та постанові Верховного Суду від 10.04.2019 року у справі №823/1919/16.

Таким чином, колегія суддів, враховуючи наявність у позивача на день звільнення вислуги років більше ніж 10 років, вважає правильним висновок суду першої інстанції, що не набуття позивачем права на пенсію не може нівелювати його право на отримання зазначеної грошової допомоги, згідно Постанови №393.

Отже, доводи апеляційної скарги щодо відсутності правових підстав для виплати одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби у розмірі 25% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, відповідно до ч.2 ст.9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», є необґрунтованими.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

За таких обставин апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.311, ст.315, ст.316, ст.321, ст.322, ст.325, ст.329 КАС України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Управління поліції охорони в Миколаївській області залишити без задоволення, а рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 31 січня 2019 року - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати його прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Кравченко К.В.
Судді Джабурія О.В. Вербицька Н. В.