Справа № 300/91/19
Суддя: Біньковська Н.В.
Дата ухвалення: 2019-04-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" квітня 2019 р. справа № 300/91/19

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі:

судді Біньковської Н.В.,

за участю: секретаря судового засідання Хоми О.В.,

представника позивача - Чеха М.В.,

представника відповідача - Бондара О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження в приміщенні суду адміністративну справу за позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДФС в Івано-Франківській області про скасування податкових повідомлень-рішень № від 01.08.2018, № , № від 26.11.2018, вимоги про сплату боргу (недоїмки) № Ф- від 01.08.2018 та рішення про застосування штрафних санкцій № від 01.08.2018,-

ВСТАНОВИВ:

ФОП ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Чеха М.В., звернулася до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДФС в Івано-Франківській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень № від 01.08.2018, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість в розмірі 2797 грн., з яких 2120 грн. за основним платежем, 530 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями та 147 грн. нарахованої пені; № від 26.11.2018, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування в розмірі 12110,12 грн., з яких 9688,09 за основним платежем та 2422,03 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями; № від 26.11.2018, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем військовий збір в розмірі 1019,17 грн., з яких 807,34 грн. за основним платежем та 201,83 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями; вимоги про сплату боргу (недоїмки) № Ф- від 01.08.2018, згідно якої недоїмка зі сплати єдиного внеску становить в розмірі 12236,28 грн.; рішення № від 01.08.2018 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску в розмірі 1264,68 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач протиправно, в порушення норм податкового законодавства, зробив висновки про завищення позивачем у 2017 році валових витрат за рахунок включення до витрат сум придбаних товарно-матеріальних цінностей, які не було реалізовано станом на 31.12.2017, а також про обов`язок реєстрації платником ПДВ з підстав перевищення сукупної суми обсягу продажу за 12 календарних місяців 1 мільйону гривень. Вважає, що норми Податкового кодексу України не визначають обов`язку фізичної особи - підприємця на загальній системі оподаткування підтверджувати відповідність суми понесених витрат віднесенням до конкретного об`єкта витрат виключно в тій кількості, яка була використана платником податків в господарській діяльності, за результатами якої отримано дохід. Платник податку має право формувати валові витрати у зв`язку з реальним придбанням товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в господарській діяльності, що в першу чергу має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами. Зазначив, що до складу витрат позивачем віднесено витрати пов`язані з придбанням товарно-матеріальних цінностей, які були списані в зв`язку з протермінуванням товару, бійом, пошкодженням гризунами, втратою товарного вигляду, що підтверджується актом загальної інвентаризації цінностей від 26.07.2017, а тому оприбуткування товару та понесення витрат є належно підтвердженими. Щодо обов`язкової реєстрації платником ПДВ зазначив, що відповідачу надавались пояснення на запит від 26.04.2018, де було зазначено що сума боргу розрахунків із застосуванням РРО за мінусом ПДВ не перевищує 1 млн. грн., а тому рішення про обов`язок реєстрації платником ПДВ не відповідає фактичним обставинам справи та є протиправним.

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 18.01.2019 відкрито провадження за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 05.03.2019 закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду по суті.

Відповідач скористався правом подання відзиву на позовну заяву, в якому стосовно заявлених позовних вимог заперечив. Зазначив, що згідно статті 177 ПК України та форми додатку ф.2 до податкової декларації про майновий стан і доходи, відображаються лише витрати, які понесені за реалізовану або використану продукцію, що унеможливлює відносити до складу витрат ТМЦ, які не були використані в господарській діяльності фізичної-особи підприємця, а тому відповідач правомірно встановив завищення позивачем валових витрат за 2017 рік на 53753,26 грн. Також зазначив, що згідно наданих для перевірки первинних документів ФОП ОСОБА_1 у липні 2017 досягнула обсягу виручки понад 1000000,00 грн., а тому зобов`язана була не пізніше 10.08.2017 подати заяву та зареєструватись платником податку на додану вартість, однак цього не зробила та проводила господарські операції, які підлягали оподаткуванню за ставкою 20% (а.с.201-203 т.1).

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав, наведених у позовній заяві. Просив позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні стосовно задоволення позову заперечив з підстав, наведених у відзиві на позов. Просив у задоволенні позову відмовити.

Розглянувши матеріали адміністративної справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши в сукупності письмові докази, якими сторони обґрунтовують позовні вимоги та заперечення на позов, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 зареєстрована як фізична особа-підприємець, перебуває на обліку в контролюючому органі, оподаткування доходів від провадження діяльності в період, що перевірявся (з26.10.2016 по 31.05.2018), здійснювала на загальній системі оподаткування та була платником податку з доходів фізичних осіб від підприємницької діяльності, податку з доходів найманих працівників, акцизного податку, платником військового збору та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. Як платник податку на додану вартість не зареєстрована. Основний вид діяльності - роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами.

Головним управлінням ДФС в Івано-Франківській області проведено документальну позапланову виїзну перевірку ФОП ОСОБА_1 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків та зборів, єдиного внеску, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, а також дотримання вимог валютного та іншого законодавства за період з 26.10.2016 по 31.05.2018, за результатами якої складено акт від 12.07.2018 №582/09-19-13-05/ (а.с.33-68 т.1).

Перевіркою встановлено порушення позивачем серед іншого вимог ст.164, п. 177.1, п.177.2, п. 177.4 ст.177 Податкового кодексу України, в результаті чого встановлено заниження суми податку на доходи фізичних осіб, який підлягає нарахуванню та сплаті в бюджет в загальній сумі 10011,50 грн., в тому числі за 2016 - в сумі 335,91 грн. та за 2017 - в сумі 9675,59 грн.; пп.1.4, пп.1.5 п.161 підрозділу 10 розділу XX, пп. 164.1.3 п. 164.1 ст.164, п. 176.1 ст.176 ПКУ, в результаті чого недоутримано та не перераховано до бюджету військового збору з чистого оподаткованого доходу від здійснення підприємницької діяльності, який підлягає нарахуванню та сплаті в бюджет в загальній сумі 834,29 грн., в тому числі за 2016 - в сумі 27,95 грн. та за 2017 - в сумі 806,30 грн.; ч.4 ст. 4, ч.2 ч.5 ст. 7, ч.6 ст. 8 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», в результаті чого занижено розмір єдиного внеску із суми нарахованого чистого оподатковуваного доходу, який підлягає нарахуванню та сплаті в бюджет в загальній сумі 12236,28 грн., в т.ч. за 2016 - 410,56 грн., та за 2017 - 11825,72 грн.; п. 180.1 п.п.2 ст.180, п.181.1 ст.181, п.183.2, п.183.10 ст.183, п.185.1 ст.185, п. 187.1 ст.187, п. 188.1 ст.188, п.п.200.1 ст.200 Податкового кодексу України, внаслідок чого донараховано податок на додану вартість в сумі 2120 грн.

На підставі висновків акта перевірки 01.08.2018 відповідач прийняв податкові повідомлення-рішення: № , № , № , № , а також рішення № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску в розмірі 1264,68 грн. та вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф- від 01.08.2018, згідно якої недоїмка зі сплати єдиного внеску становить в розмірі 12236,28 грн.

13.09.2018, за результатами розгляду скарги позивача, рішенням Державної фіскальної служби України за № 13973/П/99-99-11-02-02-25 вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф- від 01.08.2018 та рішення Головного управління ДФС в Івано-Франківській області про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску за № від 01.08.2018 залишено без змін, а скаргу позивача в частині оскарження вказаних виконавчих документів - без задоволення (а.с.69-71 т.1).

Рішенням Державної фіскальної служби України за № 15960/П/99-99-11-02-01-14 від 17.10.2018 скаргу позивача в частині оскарження податкових повідомлень - рішень від 01.08.2018 за № , № , № , № задоволено частково, податкові повідомлення-рішення від 01.08.2018 за № та № - залишено без змін, а податкові повідомлення - рішення від 01.08.2018 за № , № в частині збільшення грошового зобов`язання, яке визначено на суму заниження загального оподатковуваного доходу за 2016 у сумі 1796,74 грн. скасовано, в іншій частині зазначені податкові повідомлення рішення залишено без змін (а.с.76-82 т.1).

26.11.2018 відповідачем прийнято: податкове повідомлення-рішення № , яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування в розмірі 12110,12 грн., з яких 9688,09 за основним платежем та 2422,03 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями; податкове повідомлення-рішення за № , яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем військовий збір в розмірі 1019,17 грн., з яких 807,34 грн. за основним платежем та 201,83 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (а.с.86, 88 т.1).

В судовому засіданні встановлено, що спір між сторонами в частині оскарження податкових повідомлень-рішень № від 26.11.2018, № від 26.11.2018, вимоги про сплату боргу (недоїмки) № Ф- від 01.08.2018, рішення № від 01.08.2018 виник з підстав віднесення позивачем до витрат у 2017 році витрати на придбання товарно-матеріальних цінностей, які не реалізовано станом на 31.12.2017, внаслідок чого відповідачем визначено позивачу грошове зобов`язання по податку з доходів фізичних осіб на суму 9675,59 грн., 806,30 грн. військового збору, донараховано єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та штрафні санкції. В іншій частині здійснених оскаржуваними рішення донарахувань спір відсутній.

Так, перевіркою встановлено, що ФОП ОСОБА_1 основну частину витрат, які безпосередньо пов`язані з отриманням доходів, формувала за рахунок придбання алкогольних та тютюнових виробів, різних видів продуктів харчування, а також витрати на обслуговування РРО, на розрахунково-касове обслуговування банківського рахунку, та витрати на оплату праці найманим працівникам.

При порівнянні обсягів задекларованих валових витрат в деклараціях про майновий стан і доходи за 2016-2017 роки, з видатковими накладними, банківськими виписками, актами наданих послуг (робіт), залишками товарно-матеріальних цінностей на 24.07.2017 (дата зняття з обліку РРО) та іншими документами, які були надані ФОП ОСОБА_1 до перевірки, встановлено їх завищення на 53753,26 грн. за 2017 рік. Дане завищення виникло за рахунок завищення ФОП ОСОБА_1 витрат на придбання ТМЦ у 2017 році на суму 53753,26 грн., в результаті включення до витрат сум придбання ТМЦ, які не було реалізовано станом на 31.12.2017.

В результаті зазначеного, перевіркою повноти визначення оподатковуваного доходу (чистого доходу) встановлено заниження чистого оподатковуваного доходу за 2017 рік в сумі 53753,26 грн., внаслідок чого не нараховано та не перераховано до бюджету податок на доходи фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності за 2017 рік в сумі 9675,59 грн.

Представник позивача в судовому засіданні не заперечив факту включення в 2017 році до складу валових витрат витрати на придбання ТМЦ на суму 53753,26 грн., які на кінець звітного періоду не були реалізовані. Зазначив, що ці ТМЦ списані з підстав протермінування товару, розбиття, пошкодженням гризунами, втратою товарного вигляду та знаходяться на складі позивача. Також зазначив, що акти списання товарів під час перевірки відповідачу не надавались.

Оподаткування доходів, отриманих фізичною особою-підприємцем від провадження господарської діяльності, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, визначено статтею 177 Податкового кодексу України (надалі також ПК України).

Згідно пункту 177.4 статті 177 ПК України до переліку витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів, належать: витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об`єкта витрат (п.п.177.4.1); витрати на оплату праці фізичних осіб, що перебувають у трудових відносинах з таким платником податку (далі - працівники), які включають витрати на оплату основної і додаткової заробітної плати та інших видів заохочень і виплат виходячи з тарифних ставок, у вигляді премій, заохочень, відшкодувань вартості товарів (робіт, послуг), витрати на оплату за виконання робіт, послуг згідно з договорами цивільно-правового характеру, будь-яка інша оплата у грошовій або натуральній формі, встановлена за домовленістю сторін (крім сум матеріальної допомоги, які звільняються від оподаткування згідно з нормами цього розділу); обов`язкові виплати, а також компенсація вартості послуг, які надаються працівникам у випадках, передбачених законодавством, внески платника податку на обов`язкове страхування життя або здоров`я працівників у випадках, передбачених законодавством (п.п.177.4.2); суми податків, зборів, які пов`язані з проведенням господарської діяльності такої фізичної особи - підприємця (крім податку на додану вартість для фізичної особи - підприємця, зареєстрованого як платник податку на додану вартість, та акцизного податку, податку на доходи фізичних осіб з доходу від господарської діяльності, податку на майно); суми єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірах і порядку, встановлених законом; платежі, сплачені за одержання ліцензій на провадження певних видів господарської діяльності фізичною особою - підприємцем, одержання дозволу, іншого документа дозвільного характеру, які пов`язані з господарською діяльністю фізичної особи - підприємця (п.п.177.4.3); інші витрати, до складу яких включаються витрати, що пов`язані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в підпунктах 177.4.1-177.4.3 цього пункту, до яких відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги зв`язку, реклами, плати за розрахунково-касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов`язані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо пов`язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг (п.п.177.4.4).

Законом України № 1797-VIII від 21.12.2016 пункт 177.4 статті 177 доповнено підпунктом 177.4.5 згідно якого не включаються до складу витрат підприємця: витрати, не пов`язані з провадженням господарської діяльності такою фізичною особою - підприємцем; витрати на придбання, самостійне виготовлення основних засобів та витрати на придбання нематеріальних активів, які підлягають амортизації; витрати на придбання та утримання основних засобів подвійного призначення, визначених цією статтею; документально не підтверджені витрати.

Відповідно до пункту 177.2 зазначеної статті об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Положеннями абзацу 3 пункту 1 частини 1 статті 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» встановлено, що фізичні особи - підприємці, зокрема ті, які використовують працю інших осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством про працю, чи за цивільно-правовим договором (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності, відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців) є платниками єдиного внеску.

За змістом абзацу 1 пункту 2 частини 1 статті 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» єдиний внесок нараховується для платників, зазначених, зокрема, у пункті 4 частини 1 цього Закону (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за місяць.

Підпунктом 1.2 пункту16-1 Підрозділу 10 Розділу ХХ Перехідних положень ПК України визначено, що об`єктом оподаткування військовим збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу - загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід.

Отже, стаття 177 ПК України визначає включення платником податку до складу витрат витрати лише того періоду, коли визнані доходи від реалізації товарів, робіт, послуг.

Як встановлено судом, списання товарно-матеріальних цінностей, витрати на придбання яких позивачем включено до витрат у 2017 році на суму 53753,26 грн., відбулось в 2018 році, вказані ТМЦ знаходяться на складі позивача. Акти списання товарів позивачем для перевірки не надавались.

Таким чином, враховуючи встановленні в судовому засіданні обставин справи, суд погоджується з доводами контролюючого органу щодо завищення позивачем валових витрат за 2017 рік на суму 53753,26 грн. та приходить до висновку про правомірність прийняття відповідачем податкових повідомлень-рішень № від 26.11.2018, № від 26.11.2018, вимоги про сплату боргу (недоїмки) № Ф- від 01.08.2018, рішення № від 01.08.2018.

В частині оскарження податкового повідомлення-рішення № від 01.08.2018, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість в розмірі 2797 грн., з яких 2120 грн. за основним платежем, 530 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями та 147 грн. нарахованої пені судом встановлено, що підставою для його прийняття став висновок контролюючого органу про те, що позивачем порушено вимоги п. 180.1 п.п.2 ст.180, п.181.1 ст.181, п.183.2, п.183.10 ст.183, п.185.1 ст.185, п. 187.1 ст.187, п. 188.1 ст.188, п.п.200.1 ст.200 Податкового кодексу України внаслідок не реєстрації платником податку на додану вартість.

Так, перевіркою встановлено, що за даними інформації, викладеної в листі ДС України, обсяг розрахунків, здійснених платником із застосуванням РРО за період з 01.09.2016 по 31.07.2017 становить 1088532,70 грн. Згідно наданих для перевірки первинних документів (звітів про використання реєстраторів розрахункових операцій та книг обліку розрахункових операцій (розрахункових книжок), контрольних стрічок, виданих накладних, виписок з банку про рух коштів на рахунках) ФОП ОСОБА_1 у липні 2017 року досягнула обсяг виручки понад 1000000,00 грн., а саме 1093855,50 грн., однак не виконала визначеного законодавством обов`язку щодо реєстрації платником податку на додану вартість, а тому несе відповідальність за ненарахування, несплату ПДВ на рівні зареєстрованого платника ПДВ. Внаслідок зазначених порушень, перевіркою повноти визначення податкових зобов`язань з податку на додану вартість встановлено їх заниження в сумі 2120,00 грн., в тому числі за лютий 2018 року в сумі 2120 грн.

Представник позивача в судовому засіданні зазначив про протиправність нарахування грошового зобов`язання з податку на додану вартість з тих підстав, що до складу суми виручки входить податок на додану вартість, який у відповідності до п.181.1 ст.181 не повинен враховуватись при визначенні загальної суми доходу від здійснення операцій з постачання товарів (послуг). Представник позивача не заперечив, що в лютому 2018 року позивачем отримано дохід з якого не сплачено визначеної відповідачем суми податку на додану вартість, однак вважає, що позивач не зобов`язана була подавати заяву про реєстрацію платником ПДВ, оскільки загальна сума від здіснення операцій, що підлягають оподаткуванню, не перевищила 1000000,00 грн.

Представник відповідача в судовому засіданні пояснив, що обсяг розрахунків, здійснених позивачем із застосуванням РРО за період з 01.09.2016 по 31.7.2017 становить 1088532,70 грн., у тому числі акциз - 32958,6 грн. У рішенні від 17.10.2018 за результатами розгляду скарги позивача ДФС України зазначило, що сума акцизного податку не включається до складу доходу та витрат фізичної особи підприємця, який перебуває на загальній системі оподаткування. Зазначив, що у липні 2017 року позивачем досягнуто обсяг виручки понад 1000000,00 грн., вказаний обсяг виручки визначений без вирахування суми ПДВ.

Таким чином, спір між сторонами полягає в правомірності визначення відповідачем загальної суми доходу без вирахування суми ПДВ.

Податковий кодекс України визначає як обов`язкову, так і добровільну реєстрацію особи платником податку на додану вартість.

Вимоги щодо обов`язкової реєстрації особи платником податку на додану вартість передбачено ст.181 ПК України.

Відповідно до п.181.1. ст.181 ПК України, у разі якщо загальна сума від здійснення операцій з постачання товарів/послуг, що підлягають оподаткуванню згідно з цим розділом, у тому числі з використанням локальної або глобальної комп`ютерної мережі, нарахована (сплачена) такій особі протягом останніх 12 календарних місяців, сукупно перевищує 1000000 гривень (без урахування податку на додану вартість), така особа зобов`язана зареєструватися як платник податку у контролюючому органі за своїм місцезнаходженням (місцем проживання) з дотриманням вимог, передбачених статтею 183 цього Кодексу, крім особи, яка є платником єдиного податку першої - третьої групи.

В свою чергу, пунктами 183.1. та 183.2. ст.183 ПК України передбачено, що будь-яка особа, що підлягає обов`язковій реєстрації як платник податку, подає до контролюючого органу за своїм місцезнаходженням (місцем проживання) реєстраційну заяву. У разі обов`язкової реєстрації особи як платника податку реєстраційна заява подається до контролюючого органу не пізніше 10 числа календарного місяця, що настає за місяцем, в якому вперше досягнуто обсягу оподатковуваних операцій, визначеного у статті 181 цього Кодексу.

Положеннями п. 183.10 ст. 183 ПК України встановлено, що будь-яка особа, яка підлягає обов`язковій реєстрації як платник податку, і у випадках та в порядку, передбачених цією статтею, не подала до контролюючого органу реєстраційну заяву, несе відповідальність за ненарахування або несплату цього податку на рівні зареєстрованого платника без права нарахування податкового кредиту та отримання бюджетного відшкодування.

Аналіз викладених норм свідчить про те, що особа підлягає обов`язковій реєстрації як платник податку на додану вартість, якщо сума від здійснення операцій з постачання товарів/послуг, що підлягають оподаткуванню нарахована такій особі за останніх 12 календарних місяців, сукупно перевищує 1000000,00 гривень без урахування податку на додану вартість.

При цьому положення «без урахування податку на додану вартість» слід розуміти як необхідність вирахування суми податку на додану вартість із загальної суми із здійснення операцій з постачання товарів, в іншому випадку вказане правове положення не матиме застосування, оскільки відповідні норми стосуються осіб, що не є платниками податку на додану вартість та відповідно не пов`язані з жодним іншим податком на додану вартість, окрім того, що сплачується ними при придбанні товарів (послуг).

Аналогічна правова позиція викладена в рішенні Верховного Суду від 09.08.2018 року по справі 811/1367/13-а.

Таким чином, встановлені судом обставини справи і наведені норми чинного законодавства свідчать, що відповідач безпідставно зробив висновок, що у позивача виник дохід від здійснення операцій з постачання, сукупно у розмірі понад 1000000 грн., що, в розумінні пункту 181.1 статті 181 ПК України є підставою для реєстрації позивача як платника податку на додану вартість, внаслідок чого протиправно визначив ФОП ОСОБА_1 грошові зобов`язання за платежем податок на додану вартість в розмірі 2797,00 грн., з яких 2120,00 грн. - за податковим зобов`язанням, 530,00 грн. - за штрафними санкціями та 147,00 грн. пені.

Підсумовуючи зазначене вище, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, а саме скасування податкового повідомлення-рішення № від 01.08.2018.

Відповідно до частини 3 статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Факт сплати позивачем судового збору підтверджується квитанціями за № від 14.01.2019 та №МР_АВ290688ТНР від 13.12.2018 (а.с.3-4). На користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача належить стягнути 73,00 грн. сплаченого судового збору.

На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби в Івано-Франківській області № від 01.08.2018.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС в Івано-Франківській області (, вул. Незалежності 20, м. Івано-Франківськ, 76018) 73,00 грн. (сімдесят три гривні 00 копійок) сплаченого судового збору.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Відповідно до статей 255, 295, 297, підпункту 15.5 пункту 15 частини 1 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до суду апеляційної інстанції через Івано-Франківський окружний адміністративний суд.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя /підпис/ Біньковська Н.В.

Рішення складене в повному обсязі 30.04.2019.