Справа № 817/1622/17
Суддя: Пліш Михайло Антонович
Дата ухвалення: 2019-05-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2019 рокуЛьвів№ 857/947/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Пліша М.А.,

суддів Макарика В.Я., Большакової О.О.,

за участю секретаря судового засідання Федак С.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2 на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2018 року (головуючий суддя Махаринець Д.Є., м.Рівне, повний текст складено 19.11.2018) по справі за адміністративним позовом ОСОБА_4 до Рівненського регіонального центру надання адміністративних послуг, державного реєстратора прав на нерухоме майно реєстраційної служби Рівненського міського управління юстиції Рівненської області Желязкової М.Ж., приватного нотаріуса Рівненського міського нотаріального округу Матвеєвої О.В., треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_1, ОСОБА_2 про визнання протиправними та скасування рішень, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_4 звернувся в суд першої інстанції з позовом до Рівненського регіонального центру надання адміністративних послуг, державного реєстратора прав на нерухоме майно реєстраційної служби Рівненського міського управління юстиції Рівненської області Желязкової М.Ж., приватного нотаріуса Рівненського міського нотаріального округу Матвеєвої О.В., третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_1, ОСОБА_2 в якому просив визнати незаконним та скасувати рішення про відмову у скасуванні № 31484361 від 20 вересня 2016 року державного реєстратора, про відмову у скасуванні права власності розділу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відкритого на об'єкт нерухомого майна з реєстраційним номером 1, скасувати реєстрацію права власності ОСОБА_1, визнати незаконним та скасувати рішення про відмову у скасуванні № 31484356 від 20 вересня 2016 року державного реєстратора про відмову у скасуванні права власності розділу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відкритого на обєкт нерухомого майна з реєстраційним номером 01 та скасувати реєстрацію права власності ОСОБА_1, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, про визнання незаконним та скасування рішення про відмову у скасуванні № 31484361 від 20 вересня 2016 року державного реєстратора про відмову у скасуванні права власності розділу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відкритого на об'єкт нерухомого майна з реєстраційним номером 1 та скасувати реєстрацію права власності ОСОБА_1 на житловий будинок з надвірними будівлями з реєстраційними номером 01, що розташований за адресою АДРЕСА_1, визнання незаконним та скасувати рішення про відмову у скасуванні № 31484356 від 20 вересня 2016 року державного реєстратора про відмову у скасуванні права власності розділу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відкритого на обєкт нерухомого майна з реєстраційним номером 01 та скасувати реєстрацію права власності ОСОБА_1 на земельну ділянку з реєстраційним номером 1, що розташований АДРЕСА_1, кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_3 визнання незаконним і скасувати рішення державного реєстратора № 19924363 від 11 березня 2015 року, про реєстрацію права власності на житловий будинок з надвірними будівлями з реєстраційними номером 01, що розташований АДРЕСА_1, за субєктом ОСОБА_2, податковий номер НОМЕР_1, визнання незаконним і скасувати рішення державного реєстратора № 19923088 від 11 березня 2015 року, про реєстрацію права власності на земельну ділянку з реєстраційним номером 1, що розташований АДРЕСА_1, кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_3, за субєктом ОСОБА_2, податковий номер НОМЕР_1, визнати незаконним і скасувати рішення державного реєстратора № 19923942 від 11 березня 2015 року, про реєстрацію права власності на житловий будинок з надвірними будівлями з реєстраційними номером, що розташований АДРЕСА_1, за субєктом ОСОБА_1, податковий номер НОМЕР_2, визнання незаконним і скасувати рішення державного реєстратора № 945684 від 18 березня 2013 року, про реєстрацію права власності на земельну ділянку, що розташований АДРЕСА_1, кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_3, за субєктом ОСОБА_1, податковий номер НОМЕР_2.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2018 року позовні вимоги задоволено.

Визнано протиправним та скасовано рішення про відмову у скасуванні № 31484361 від 20 вересня 2016 року державного реєстратора про відмову у скасуванні права власності розділу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відкритого на об'єкт нерухомого майна з реєстраційним номером 1 та скасовано реєстрацію права власності ОСОБА_1 на житловий будинок з надвірними будівлями з реєстраційними номером 01, що розташований АДРЕСА_1.

Визнано протиправним та скасовано рішення про відмову у скасуванні № 31484356 від 20 вересня 2016 року державного реєстратора про відмову у скасуванні права власності розділу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відкритого на обєкт нерухомого майна з реєстраційним номером 01 та скасовано реєстрацію права власності ОСОБА_1 на земельну ділянку з реєстраційним номером 1, що розташований АДРЕСА_1, кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_3.

Визнано протиправним та скасовано рішення державного реєстратора № 19924363 від 11 березня 2015 року, про реєстрацію права власності на житловий будинок з надвірними будівлями з реєстраційними номером 01, що розташований АДРЕСА_1, за субєктом ОСОБА_2, податковий номер НОМЕР_1.

Визнано протиправним та скасовано рішення державного реєстратора № 19923088 від 11 березня 2015 року, про реєстрацію права власності на земельну ділянку з реєстраційним номером 1, що розташований АДРЕСА_1, кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_3, за субєктом ОСОБА_2, податковий номер НОМЕР_1.

Визнано протиправним та скасовано рішення державного реєстратора № 19923942 від 11 березня 2015 року, про реєстрацію права власності на житловий будинок з надвірними будівлями з реєстраційними номером 01, що розташований АДРЕСА_1, за субєктом ОСОБА_1, податковий номер НОМЕР_2.

Визнано нечинним рішення державного реєстратора № 945684 від 18 березня 2013 року, про реєстрацію права власності на земельну ділянку, що розташований АДРЕСА_1, кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_3, за субєктом ОСОБА_1, податковий номер НОМЕР_2 з моменту набрання законної сили Рішенням апеляційного суду Рівненської області в справі № 22ц/787/16/34.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1, ОСОБА_2 оскаржили його в апеляційному порядку, вважають, що таке ухвалене з грубими порушеннями як норм матеріального, так і норм процесуального права, тому просять скасувати рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2018 року та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

В апеляційній скарзі зазначають, що рішенням Рівненського міського суду від 16 грудня 2011 року по справі 2-7391/2011 за позовом ОСОБА_1 до Рівненської міської ради про встановлення факту проживання однією сім?єю, визнання спадкоємцем четвертої черги за законом, було встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла ОСОБА_7. Спадкоємців першої-третьої черги за законом у ОСОБА_7 не було. ОСОБА_1 протягом 17 років піклувався про стареньку, доглядав її, проживав з нею як член її сім?ї, тому є таким, що прийняв спадщину як спадкоємець четвертої черги. Представником відповідача Рівненської міської ради зазначені обставини не заперечувалися.

Рішенням Рівненського міського суду від 23 травня 2012 року за позовом ОСОБА_1 до Рівненської міської ради про визнання права власності на спадкове майно було задоволене і за позивачем було визнано право власності на житловий будинок з господарськими будівлями АДРЕСА_1, земельну ділянку, площею 0,1000 га по АДРЕСА_1, як спадкове майно після ОСОБА_7. Представник відповідача Ріненська міська рада позов визнав повністю.

12 липня 2013 року Рівненський міський суд ухвалив рішення згідно, якого уже ОСОБА_4 з липня 2006 року до часу відкриття спадщини проживав із ОСОБА_7 однією сім?єю.

Рішенням колегії суддів апеляційного суду Рівненської області від 14 січня 2014 року рішення Рівненського міського суду від 12 липня 2013 року скасовано, а ОСОБА_4 рекомендовано звернутися до суду в порядку позовного провадження.

Незважаючи на скасування вищевказаного судового рішення, за апеляційним скаргами ОСОБА_4, при відсутності підтримки з боку Рівненської міської ради, рішеннями суддів апеляційного суду Рівненської області від 12 лютого та 27 лютого 2014 року рішення Рівненського міського суду від 16 грудня 2011 року та від 23 травня 2012 року були скасовані на тій підставі, що ОСОБА_1 перебував у шлюбі і разом з жінкою проживав за іншою адресою.

Останнім рішенням Рівненського міського суду від 07 червня 2016 року в задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_1, ОСОБА_2 та приватного нотаріуса Рівненського міського нотаріального округу Матвеєвої Оксани Віталіївни про встановлення факту проживання однією сім?єю (з ОСОБА_7.), визнання договорів дарування житлового будинку та земельної ділянки від 11.03.2015 (укладеними між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за адресою АДРЕСА_1), визнання права власності (за ОСОБА_4), визнання недійсним рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 11.03.2015 року(приватного нотаріуса Рівненського міського нотаріального округу Матвеєвої Оксани Віталіївни) відмовлено

Згідно реєстраційних справ на обидва об?єкти нерухомого майна у вигляді житлового будинку та земельної ділянки по АДРЕСА_1 реєстрація прав на житловий будинок та земельну ділянку по АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об?єктів нерухомого майна (далі Державний реєстр речових прав) була проведена 11.03.2015 державним реєстратором в особі приватного нотаріуса Рівненського міського нотаріального округу Матвеєвої Оксани Віталіївни на підставі посвідчених нею договорів дарування, укладених між ОСОБА_12 та ОСОБА_2

Крім того, апелянти зазначають, що провадження у справі відкрито ухвалою від 04.12.2017. Після залучення ОСОБА_1 і ОСОБА_2 до участі у справі в якості 3-х осіб за клопотанням Рівненського регіонального центру надання адміністративних послуг, підготовче засідання неодноразово безпідставно відкладалося суддею аж до подачі представником ОСОБА_4 заяви про збільшення позовних, яка не відповідала вимогам ст.ст. 160-161 КАС України, про що було зазначено у заяві їх представника від 06.06.2018.

Незважаючи на те, що представник позивача порушені ним вимоги процесуального закону не виправив, суд розглянув справу по суті.

Відповідно до ст. 99 КАС України, яка діяла на момент звернення ОСОБА_4 з позовом до суду, для звернення до суду за захистом прав свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно довідки з Державного реєстру речових прав, доданої ОСОБА_4 до цивільної справи за його позовом до ОСОБА_9 і ОСОБА_2, про наявність державної реєстрації їхнього права власності йому стало відомо ще 17.06.2015 і саме з цієї дати (дати ніби-то порушення його прав) розпочався перебіг строку для звернення до суду з адміністративним позовом.

Єдиною причиною пропуску строку для звернення до адміністративного суду ОСОБА_4 вказав неможливість оплати судового збору, який перевищує розмір його пенсії.

Вказана обставина є неповажною, оскільки ОСОБА_4 мав можливість звернутися до суду з позовом, у встановлений законом строк, з проханням про зменшення розміру судових витрат або звільнення від їх оплати повністю згідно діючої на той час ст. 88 КАС України. Таку позицію висловила їх представник у заяві від 11.01.2018.

У своєму поясненні від 07.02.2018 апелянти зазначали, що рішенням Рівненського міського суду від 07 червня 2016 року ОСОБА_4 було відмовлено в задоволенні позову про визнання договорів дарування житлового будинку та земельної ділянки від 11.03.2015 укладеними між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за адресою АДРЕСА_1, посвідченими приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Матвеевою О. В. та визнання недійсним її рішення як державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 11.03.2015.

У відповідності до ч. 1 ст. 72 (ч. 4 ст. 78) КАС України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній ,цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Однак, всупереч закону, Рівненський окружний адміністративний суд повторно розглянув вимогу ОСОБА_4 і рішенням від 23.10.2018 скасував державну реєстрацію прав та їх обтяжень державного реєстратора Матвеєвої О.В. від 11.03.2015, тобто скасував рішення Рівненського міського суду від 07 червня 2016 року, що не передбачено жодними нормами процесуального права.

У відповідності до ст. 99 (ст. 122 ) КАС України до адміністративного суду мають право звертатися особи, права, свободи чи інтереси яких є порушеними. При наявності рішення Рівненського міського суду від 07 червня 2016 року про відмову ОСОБА_4 в захисті його цивільного права на обидва спірні об?єкти нерухомого майна, його права, свободи, інтереси у сфері публічно-правових відносин не можуть бути порушеними, у зв?язку з чим, право на звернення до адміністративного суду у нього відсутнє.

Відповідач у своїй заяві від 05.06.2018 б/н просив закрити провадження у зв?язку з тим, що справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства. При цьому у заяві зазначено, що Верховний Суд неодноразово звертав увагу, що у разі прийняття суб?єктом владних повноважень рішення про позбавлення права на нерухоме майно, подальше оспорювання правомірності надання права на нерухоме майно має вирішуватися у порядку цивільної юрисдикції, оскільки виникає спір про цивільне право.

Однак, спір про право між ними та ОСОБА_4 уже вирішений рішенням Рівненського міського суду від 07 червня 2016 року.

Також апелянти зазначають, що рішенням Рівненського регіонального центру надання адміністративних послуг від 20.09.2016 ОСОБА_4 відмовлено у скасуванні права власності розділу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відкритого на об?єкт нерухомого майна з реєстраційним номером 1 та 01 через наявність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами.

Як зазначав представник апелянтів у судовому засіданні, у відповідності до п.5 ст. 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» скарга на рішення про державну реєстрацію прав розглядаються в порядку визначеному цим Законом виключно за умови, що вона подана особою, яка може підтвердити факт порушення пправ в результаті прийняття такого рішення.

З врахуванням тієї обставини, що ОСОБА_4 не є особою, у якої виникло речове право на обидва об?єкти нерухомого майна, зазначені у його позові до адміністративного суду, тому відповідно до п. 3 ч. 1 ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» він не може бути заявником і просити державного реєстратора про скасування права власності та скасування реєстрації права власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2

У відповідності до ст.1277 ЦК України у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття, орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини зобов?язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою. Заява про визнання спадщини відумерлою подається після спливу одного року з часу відкриття спадщини. Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини.

З врахуванням вищенаведеного, лише територіальна громада м.Рівного, а не ОСОБА_4 в силу п. 3 ч. 1 ст. 2 , п. 5 ст. 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» може бути заявником про скасування права власності і реєстрації права власності ОСОБА_1 і ОСОБА_2 і лише в разі набуття громадою речового права - права власності на об?єкти нерухомого майна у вигляді житлового будинку та земельної ділянко по АДРЕСА_1.

У відповідності до ч.4 ст.334 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Згідно відзиву приватного нотаріуса Матвеєвої О.В. на позов ОСОБА_4 на момент звернення до нотаріуса право власності ОСОБА_1 на об?єкти нерухомого уже виникло та було зареєстроване, і на момент перенесення нею даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно реєстрація прав не була скасована, у реєстрі не було відображено жодних обмежень/обтяжень цього права як і прав інших осіб на це майно, зокрема, і права позивача ОСОБА_4, тому ії дії, як державного реєстратора, були правомірними та відповідали вимогам чинного законодавства.

Скасовуючи ухвалу Рівненського окружного адміністративного суду від від 01 березня 2018 року про забезпечення позову ОСОБА_4 Житомирський апеляційний адміністративний суд в постанові від 20 серпня 2018 року вказав, що фактично суд обмежився цитуванням певних норм права та встановлених ним обставин та не навів жодного обгрунтування з яких мотивів він застосував обрані ним заходи забезпечення позову та для якої мети, з огляду на те, що реєстраційні дії бути вчинені на підставі договорів дарування, укладених ще 11.03.2015, тим більше, що рішенням Рівненського міського суду від 07.06 2016 відмовлено при визнання цих договорів дарування від 11.03.2015 недійсними.

Таким чином, окрім незаконності та необгрунтованості, рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2018 року є некоректним, зважаючи на те, що не скасовуючи речового права ОСОБА_2 - права власності на обидва об?єкти нерухомого майна, суд скасував рішення про реєстрацію цього права, та скасував реєстрацію права власності ОСОБА_1, яке перейшло до іншої особи.

Рішення Рівненського окружного адміністративного суду віл 23 жовтня 2018 року мало чим відрізняється від його ухвали про забезпечення позову від 01 березня 2018 року - цитування норм права і судової практики, в тому числі рішення Європейського Суду з прав людини, які за своїм змістом ніяким чином не пов?язані з предметом даного спору..

Так, у своєму рішенні Рівненський окружний адміністративний суд зіслався на рішення ЄСПП у справі «Серявін та інші проти України», яке стосується необов'язковості детальної відповіді суду на кожен аргумент.

Однак, Рівненський окружний адміністративний суд у рішенні від 23 жовтня 2018 року не дав відповіді ні на один аргумент відповідача та третіх осіб, а усі їхні заяви та клопотання не були предметом обговорення у суді. Тому нелогічним та незрозумілим є твердження суду про те, що «решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують».

З врахуванням наведеного, рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2018 року, повний текст якого складено 19 листопада 2018 року, має бути скасованим з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_4 за його безпідставністю.

Згідно ч.1 та ч. 2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Заслухавши суддю доповідача, вивчивши матеріали справи, та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що 29 травня 2012 року Рівненським міським судом прийнято рішення у справі № 2-7638/2011 р., яким задоволено позов ОСОБА_1 та визнано за ним право власності на житловий будинок АДРЕСА_1, земельну ділянку, площею 0,1000 га по АДРЕСА_1, грошові заощадження в ПАТ КБ «Приватбанк» та у ВАТ «Ощадний державний банк України» як на спадкове майно після смерті ОСОБА_7. ОСОБА_4 подано апеляційну скаргу на вказане рішення і рішенням Апеляційного суду Рівненської області 27 лютого 2014 року провадження № 22-ц/787/16/134, прийнято нове рішення, яким вирішено в задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання права власності на садкове майно відмовити. ОСОБА_1 після прийняття Рішення Рівненським міським судом 29 травня 2012 року, зареєстрував в КП «Рівненському міському бюро технічної інвентаризації» право власності на житловий будинок АДРЕСА_1, земельну ділянку, площею 0,1000 га о АДРЕСА_1.

11 березня 2015 року ОСОБА_1 звернувся до приватного нотаріуса Матвєєвої О.М., яка діючи як державний реєстратор, перенесла відомості про право власності ОСОБА_1 до Державного реєстру, як підставу виникнення і внесення відомостей до Державного реєстру прав власності ОСОБА_1 зазначено рішення суду від 29 травня 2012 року у справі № 2-7638/2011 р., що скасоване 27 лютого 2014 року Апеляційним судом Рівненської області.

В подальшому ОСОБА_1 укладено договір дарування 11.03.2015 для ОСОБА_2, яка є його дружиною.

14 вересня 2016 року ОСОБА_4 звернувся до Управління забезпечення надання адміністративних послуг Рівненської міської ради із заявами № 18560894 та 18560990 про скасування прав власності розділу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відкритого на обєкт нерухомого майна з реєстраційним номером 1 та 01. 20 вересня 2016 року ОСОБА_4 отримав рішення про відмову в скасуванні № 31484361 та 31484356, з підстав наявності суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями. Заяву про скасування було подано після державної реєстрації права власності на майно за новим правонабувачем.

Розглядаючи спір та задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, регулюються Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Відповідно до п.1 статті 2 Закону №1952-IV державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Відповідно до п.9 статті 2 Закону №1952-IV, реєстраційна дія - державна реєстрація прав, внесення змін до записів Державного реєстру прав, скасування державної реєстрації прав, а також інші дії, що здійснюються в Державному реєстрі прав, крім надання інформації з Державного реєстру прав.

Крім того вирішуючи питання щодо підсудності даного спору та надаючи правову оцінку способу захисту порушеного права обраного позивачем суд першої інстанції зазначив, що за правилами статті 1 КАС цей Кодекс визначає юрисдикцію, повноваження адміністративних судів щодо розгляду адміністративних справ, порядок звернення до адміністративних судів та порядок здійснення адміністративного судочинства. Пункт 2 частини 1 статті 4 КАС України визначає, що публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у звязку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобовязує надавати такі послуги виключно субєкта владних повноважень, і спір виник у звязку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг

Оскільки позовні вимоги позивача ґрунтуються на протиправності дій відповідачів як субєктів, наділених владними функціями приймати рішення про державну реєстрацію прав, у звязку з недотриманням ними вимог порядку, внаслідок чого здійснено реєстрацію переходу речового права на підставі цивільно-правової угоди, незважаючи на те, що первинна реєстрація такого права за відчужувачем раніше вже була скасована судовим рішенням яке набрало законної сили та розміщено в ЄДРСР. Відповідно суд першої інстанції вважав, що у цій справі спір про право відсутній, а дослідженню в межах справи адміністративної юрисдикції підлягають виключно владні, управлінські рішення та дії відповідачів, субєктів реєстраційної діяльності, які у межах спірних правовідносин діяли як субєкти владних повноважень, а також Рівненського регіонального центру надання адміністративних послуг до якого перейшли повноваження по реєстрації обєктів нерухомого майна, реєстрації обтяжень та реєстрації припинення таких обтяжень.

Проте суд апеляційної інстанції з такими доводами суду першої інстанції не погоджується.

Оскаржуваними рішеннями відповідача про відмову у скасуванні № 31484361 від 20 вересня 2016 року державного реєстратора відмовлено у скасуванні права власності розділу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відкритого на об'єкт нерухомого майна з реєстраційним номером 1, про відмову у скасуванні № 31484356 від 20 вересня 2016 року державного реєстратора відмовлено у скасуванні права власності розділу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відкритого на обєкт нерухомого майна з реєстраційним номером 01. Рішенням державного реєстратора № 19924363 від 11 березня 2015 року, про реєстрацію права власності на житловий будинок з надвірними будівлями з реєстраційними номером 01, що розташований АДРЕСА_1, зареєстровано за субєктом ОСОБА_2, податковий номер НОМЕР_1. Рішенням державного реєстратора № 19923088 від 11 березня 2015 року, про реєстрацію права власності на земельну ділянку з реєстраційним номером 1, що розташований АДРЕСА_1, кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_3, зареєстровано за субєктом ОСОБА_2, податковий номер НОМЕР_1. Рішенням державного реєстратора № 19923942 від 11 березня 2015 року, про реєстрацію права власності на житловий будинок з надвірними будівлями з реєстраційними номером 01, що розташований АДРЕСА_1, зареєстровано за субєктом ОСОБА_1, податковий номер НОМЕР_2. Рішенням державного реєстратора № 945684 від 18 березня 2013 року, про реєстрацію права власності на земельну ділянку, що розташований АДРЕСА_1, кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_3, зареєстровано за субєктом ОСОБА_1, податковий номер НОМЕР_2.

Суд апеляційної інстанції вважає, що даний спір у цій справі не відповідає ознакам та характеристикам публічно-правового спору з огляду на таке.

Суб'єктом владних повноважень згідно зі статтею 4 Кодексу адміністративного судочинства України є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший субєкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг. У випадку, якщо суб'єкт (у тому числі орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа) у спірних правовідносинах не здійснює владних управлінських функцій щодо іншого суб'єкта, який є учасником спору, такий спір не має встановлених нормами Кодексу адміністративного судочинства України ознак справи адміністративної юрисдикції та, відповідно, не повинен вирішуватися адміністративним судом. Тобто, необхідною ознакою суб'єкта владних повноважень є здійснення цим суб'єктом публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або надання адміністративних послуг, при цьому ці управлінські функції чи адміністративні послуги суб'єкт здійснює саме в тих правовідносинах, у яких виник спір.

Таким чином, справа адміністративної юрисдикції це переданий на вирішення адміністративного суду спір, який виник між двома (кількома) суб'єктами стосовно їхніх прав та обов'язків у правовідносинах, у яких один суб'єкт законодавчо уповноважений владно керувати поведінкою іншого суб'єкта, а останній, відповідно, зобов'язаний виконувати вимоги та приписи такого суб'єкта владних повноважень.

Як уже зазначалось вище відповідно до пункту 1 частини першої статті 2 Закону України від 1 липня 2004 року № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення таких відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Державний реєстр прав містить записи про зареєстровані речові права на нерухоме майно, обєкти незавершеного будівництва, їх обтяження, про обєкти та субєктів цих прав, відомості та електронні копії документів, поданих у паперовій формі, або документи в електронній формі, на підставі яких проведено реєстраційні дії, а також документи, сформовані за допомогою програмних засобів ведення Державного реєстру прав у процесі проведення таких реєстраційних (частина перша статті 12 Закону № 1952-IV).

Разом із тим, державній реєстрації підлягає саме заявлене право і державна реєстрація права здійснюється субєктом державної реєстрації прав не за власною ініціативою, а на підставах, встановлених законом, зокрема, на підставі заяви про державну реєстрацію прав, поданої особою, за якою здійснюється реєстрація права. Тобто, відносини у сфері державної реєстрації речового права виникають саме між субєктом звернення за такою послугою та субєктом, уповноваженим здійснювати відповідні реєстраційні дії.

У даній спірній ситуації, на думку позивача, саме в результаті державної реєстрації права власності за третіми особами субєктом звернення за такою послугою порушується (не визнається, оспорюється) право власності позивача, то має місце спір позивача про цивільне право з цією особою, яка і має бути належним відповідачем у спорі про скасування запису про проведену державну реєстрацію речового права за особою, адже наслідки вирішення такого спору судом безпосередньо впливають на зміст та стан речового права саме цієї особи.

До того ж навіть у випадку, коли субєкт державної реєстрації прав не допустив порушень законодавства при проведенні державної реєстрації права, це не є перешкодою для розгляду спору за цивільним позовом, задоволення якого є підставою для вчинення реєстраційних дій.

А рішення Апеляційного суду Рівненської області в справі № 22ц/787/16/34 жодним чином не змінює підсудне осі заявленого позову.

Аналогічна правова позиці викладена у постанові Верховного суду від 02 жовтня 2018 року у справі №911/488/18.

З урахуванням викладеного суд апеляційної інстанції вважає, що рішення суду першої інстанції слід скасувати, бо таке прийнято з порушенням норм процесуального права, а провадження у справі - закрити.

Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 311, п. 3 ч. 1 ст. 315, ст. 317, ст. 319, ст. 321, ст. 322, ст. 325, ст. 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2 задовольнити частково, скасувати рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2018 року по справі № 817/1622/17, і провадження у справі закрити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя М.А. Пліш

Судді В.Я. Макарик

О.О. Большакова

Повний текст складено 15.05.2019