Справа № 0440/5372/18
Суддя: Дурасова Ю.В.
Дата ухвалення: 2019-05-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

08 травня 2019 року м. Дніпросправа № 0440/5372/18

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Дурасової Ю.В.,

суддів: Божко Л.А., Іванова С.М.,

секретар судового засідання: Комар Н.В.

за участю: позивача: ОСОБА_1;

представника відповідача: Цюпак Олени Валеріївни

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29.11.2018 (головуючий суддя Захарчук-Борисенко Н.А., повний текст рішення складено 07.12.2018)

у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління житлово-комунального господарства та капітального будівництва Новомосковської міської ради про визнання дій не законними та поновлення на посаді,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1, звернулась до суду з адміністративним позовом до Управління житлово-комунального господарства капітального будівництва Новомосковської міської ради, в якому просить визнати незаконним та скасувати наказ №29-к Управління житлово-комунального господарства капітального будівництва Новомосковської міської ради від 30.05.2018 року про звільнення ОСОБА_1 з посади головного спеціаліста відділу майна та комунальної власності та поновити ОСОБА_1 на цій посаді.

Позов обґрунтовано тим, що позивач з 2005 року працювала на посаді головного спеціаліста відділу майна та комунальної власності Управління житлово-комунального господарства капітального будівництва. 30.05.2018 року наказом №29-к позивача було звільнено із посади головного спеціаліста відділу майна та комунальної власності на підставі п.1 ст.40 КЗпП України. Позивач не погоджується із вказаним звільненням, оскільки посада головного спеціаліста відділу УЖКГ та КБ не була скорочена, а передана до Новомосковського міськвиконкому, проте їй ніхто не запропонував перейти на цю посаду до міськвиконкому в управління економіки.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29.11.2018 в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції обґрунтовано тим, що відповідачем після ліквідації відділу майна та комунальної власності УЖКГ та КБ Новомосковської міської ради та скорочення посади спеціаліст відділу майна та комунальної власності УЖКГКБ, на якій працювала ОСОБА_1, останній було запропоновано посаду рівнозначну останній, проте позивач відмовилась, а тому наказ Управління житлово-комунального господарства капітального будівництва Новомосковської міської ради про звільнення ОСОБА_1 із посади головного спеціаліста відділу майна та комунальної власності було прийнято правомірно та відповідно до вимог чинного законодавства України. Відтак, у задоволенні позову відмовлено у повному обсязі. Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу, згідно якої останній просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Вважає, що оскаржуване рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права. Вказує, зокрема, на те, що наказ відповідача, яким ліквідовано відділ і скорочено штат працівників не затверджений у встановленому законом порядку, а відтак звільнення позивача є незаконним.

Відповідачем до апеляційного суду подано відзив на апеляційну скаргу, згідно якого останній просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Посилається на те, що наказом №44 від 19.03.2018 року «Про ліквідацію відділу майна та комунальної власності» на виконання рішення новомосковської міської ради №587 від 12.03.2018 року та вимог КЗпП, ОСОБА_1 було попереджено про заплановане звільнення 31.05.2018 року та їй було запропоновано рівнозначна вакантна посада головного спеціаліста відділу благоустрою та економічного забезпечення, однак вона відмовилася, інші вакантні посади на момент звільнення ОСОБА_1 були відсутні.

Позивачем подано відповідь на відзив та пояснення, згідно яких позивач просить апеляційну скаргу задовольнити та скасувати рішення суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог.

Позивач у судовому засіданні підтримала доводи апеляційної скарги, просить її задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити. Надано пояснення аналогічні, викладеним в апеляційній скарзі, у відповіді на відзив та наданих письмових пояснень.

Представник відповідача у судовому засіданні проти апеляційної скарги заперечив, вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. Надав пояснення аналогічні, викладеним в запереченнях на апеляційну скаргу.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів апеляційної інстанції не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги, внаслідок наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 була прийнята по переводу до Управління ЖКГ та КБ з 17.08.2011 року відповідно до наказу № 1-к від 17.08.2011 головним спеціалістом відділу капітального будівництва з присвоєним їй 11 рангу.

У період з 05.09.2011 року по 07.07.2014 року ОСОБА_1 знаходилась у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, що підтверджується наказом №7-к від 05.09.2011 року.

У період з 16.09.2014 року по 20.06.2017 року позивач знаходилась у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за другою дитиною відповідно до наказу №36-к від 15.09.2014 року.

З 21.06.2017 року ОСОБА_1 приступила до роботи після відпустки по догляду за дитиною відповідно до наказу 42-к від 21.06.2017 року.

У період з 22.06.2017 року по 04.07.2017 року ОСОБА_1 знаходилась у щорічній відпустці відповідно до наказу №43-к від 22.06.2017 року.

У період з 05.07.2017 року по 05.01.2018 року позивач знаходилась у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею шестирічного віку відповідно до наказу 48-к під 04.07.2017 року.

З 06.01.2018 року позивач була переведена на посаду головного спеціаліста відділу майни та комунальної власності, після виходу з відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею шестирічного віку.

12.03.2018 року Новомосковською міською радою 7-го скликання було прийнято рішення № 587 Про затвердження структури та кількісного складу органу місцевого самоврядування м. Новомосковська.

Відповідно до підпункту 2 п. 2 рішення рада вирішила в УЖКГ та КБ Новомосковської міської ради провести скорочення 2 штатних одиниць згідно з п. 1 ст. 40 КЗпП в строки відповідно чинного законодавства.

30.05.2018 року начальник УЖКГКБ Новомосковської міської ради видав Наказ №29-к про звільнення ОСОБА_1 на підставі п. 1 ст.40 КЗпП України.

04.06.2018 року позивач отримала наказ про звільнення та трудову книжку з проведенням повного розрахунку.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що до даних правовідносин суд першої інстанції правильно застосував норми Закону України Про службу в органах місцевого самоврядування, норми Кодексу законів про працю України.

Досліджуючи правильність прийняття судом першої інстанції рішення, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне дослідити ряд норм законодавства, що регулюють дані правовідносини та обставини справи.

Так, 12.03.2018 року Новомосковською міською радою 7-го скликання було прийнято рішення № 587 Про затвердження структури та кількісного складу органу місцевого самоврядування м. Новомосковська.

Відповідно до підпункту 2 п. 2 рішення рада вирішила УЖКГ та КБ Новомосковської міської ради провести скорочення 2 штатних одиниць згідно п. 1 ст. 40 КЗпП в строки відповідно чинного законодавства.

Зокрема, підпунктом 6 п.6 зазначеного рішення затверджено кількість УЖКГ та КБ Новомосковської міської ради у кількості 12 штатних одиниць.

Слід зазначити, що статтею 43-1 КЗпП регламентовано розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу без попередньої згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) допускається у випадку звільнення з підприємства, установи, організацій де немає первинної профспілкової організацій та у інших випадках, передбачених законодавством.

Судом першої інстанції надано аналіз та оцінку правовідносинам між роботодавцем та працівником в разі скорочення штатів та вивільнення працівника.

Так, після затвердження нового штатного розпису працівники, посади яких скорочуються, персонально попереджаються про вивільнення; порядок вивільнення працівників закріплено ст. 49-2 КЗпП; про наступне вивільнення працівника попереджують не пізніше ніж за два місяці; надано оцінку доцільності здійснення попередження працівника про майбутнє звільнення письмово під розписку з вказівкою дати такого вивільнення, що виключить посилання працівника на відсутність такого повідомлення, а у випадку пізнішого ніж у встановлений строк вивільнення унеможливить спір щодо зміни дати вивільнення на пізніший термін у зв'язку з припиненням пошуку роботи та переконанням працівника про скасування рішення про звільнення.

Колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги, що позивач не заперечувала, що наказом № 44 від 19.03.2018 року Про ліквідацію відділу майна та комунальної власності, на виконання рішення Новомосковської міської ради № 587 від 12.03.2018 року та вимог КЗпП, ОСОБА_1 була попереджена про заплановане звільнення 31.05.2018 року; що ОСОБА_1 було запропоновано рівнозначну вакантну посада головного спеціаліста відділу благоустрою та екологічного забезпечення, а саме їй була запропонована рівнозначна посада - посада головного спеціаліста з питань благоустрою УЖКГ та КБ, що належить до однієї групи оплати праці з урахуванням юрисдикції органу місцевого самоврядування зазначене відповідає вимогам ч.7 ст. 10 Закону України Про службу в органах місцевого самоврядування.

Колегія суддів апеляційної інстанції також бере до уваги, що керівництвом УЖКГ та КБ Новомосковської міської ради 30.05.2018 року було запропоновано позивачу перевестись на рівнозначну посаду - головного спеціаліста в УЖКГ та КБ Новомосковської міської ради, де посадові оклади на скороченій посаді та пропонованій були однакові, проте ОСОБА_1 також відмовилась від запропонованої посади.

Таким чином, ОСОБА_1 були запропоновані інші посади, що були рівнозначні скороченій з рівнозначним посадовим окладом, проте позивач відмовилась від запропонованої посади.

Щодо посилання позивача на те, що посада головного спеціаліста відділу УЖКГ та КБ не була скорочена, як вказано у наказі, відповідно до рішення сесії Новомосковської міської ради № 587 від 12.03.20118 року, а фактично була передана до відділу економіки Новомосковського міськвиконкому саме його засновником Новомосковською міською радою, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає наступне: звільнення позивача відбулося саме на підставі ліквідації відділу майна та комунальної власності УЖКГ та КБ Новомосковської міської ради Дніпропетровської області, при цьому, Виконавчий комітет Новомосковською Міської ради в свою чергу являється іншою юридичною особою.

На думку колегії суддів апеляційної інстанції суд першої інстанції правильно зазначив, що передаючи вказану штатну одиницю до відділу економіки Новомосковського міськвиконкому, начальник УЖКГ та КБ не мав повноважень для того, щоб запропонувати позивачу перейти на цю посаду до Виконавчого комітету Новомосковською Міської ради, який не входить до структури Управління ЖКГ та КБ, а також здійснювати переводи на такі посади.

Відносно посилання ОСОБА_1 на статус одинокої матері, то колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги, що для підтвердження цього статусу позивачем не було надано до відділу кадрів підприємства документів, які підтверджують такий статус, а саме: не було надано копію свідоцтва про народження дітей та копії свідоцтва про укладення шлюбу та його розірвання, а тому не врахування відповідачем певних обставин при звільненні не могло бути взяте судом першої інстанції до уваги, оскільки позивач не зробила жодних дій, які б дали можливість відповідачу дізнатись про її статус одинокої матері.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 8 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Частиною 1 ст. 9 КАС України передбачено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до частин 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Доказів, які б спростували доводи відповідача, матеріали справи не містять, також відсутні в матеріалах справи докази, які б доводили обґрунтованість позиції позивача.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку по відмову в задоволенні позову.

Вищезазначене є мотивом для відхилення судом апеляційної інстанції аргументів, викладених в апеляційній скарзі, оскільки аргументи позивача спростовуються доводами, викладеними відповідачем.

На думку колегії суддів апеляційної інстанції, виходячи з обставин справи та норм законодавства України, що регулює дані правовідносини, права, свободи та інтереси позивача не порушені.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правового обґрунтування, покладеного в основу рішення суду першої інстанції, тому не можуть бути підставою для його скасування.

З огляду на характер спірних правовідносин, судові витрати розподілу не підлягають.

В силу частини 6 статті 12 КАС України, справи прийняття громадян на публічну службу, її проходження та звільнення з публічної служби, є справами незначної складності.

Згідно пункту 2 ч. 5 статті 328 КАС України судові рішення у справах незначної складності не підлягають касаційному оскарженню, крім випадків, зазначених в підпунктах: «а», «б», «в», «г» 2 ч. 5 статті 328 КАС України.

Керуючись 241-245, 250, 315, 316, 321, 322, 327, 328, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29.11.2018 - залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29.11.2018 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили 08.05.2019 та може бути оскаржена до Верховного Суду в силу п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України протягом 30 днів згідно ст. 329 КАС України з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Вступну та резолютивну частини постанови проголошено 08.05.2019.

В повному обсязі постанова виготовлена 14.05.2019.

Головуючий суддя Ю.В. Дурасова

суддя Л.А. Божко

суддя С.М. Іванов