Справа № 200/5001/19-а
Суддя: Абдукадирова К.Е.
Дата ухвалення: 2019-05-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 травня 2019 р. Справа№200/5001/19-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Абдукадирової К.Е., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (в письмовому провадженні) адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )

до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області (61200, Харківська область, м. Харків, майдан Конституції, 1, Палац Праці, 3 під`їзд, 4 поверх,)

про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, скасування постанов,-

В С Т А Н О В И В:

09 квітня 2019 року до Донецького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області, в якому позивач просить:

- скасувати постанови Балаклійського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області від 26 грудня 2018 року № 2001/5123/6539.1/64 та 2001/5123/3673/65 про припинення щомісячної страхової виплати позивачу;

- зобов`язати Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області в особі Балаклійського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області відновити нарахування та виплату щомісячної страхової виплати в розмірі 403,14 грн. та 1905,00 грн. відповідно позивачу з моменту припинення, а саме з 01 січня 2019 року із урахуванням компенсації, яка провадиться відповідно до Закону України від 19 жовтня 2000 року № 2050-ІІІ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати.

Ухвалою суду від 15 квітня 2019 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі.

Сторони про відкриття провадження у справі були повідомлені судом належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення.

Згідно з нормами частини третьої статті 263 КАС України у справах, визначених частиною першою цієї статті, заявами по суті справи є позов та відзив.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він є інвалідом 2 групи, перебуває на обліку в Балаклійському відділенні Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області та отримує відповідні страхові виплати. Однак, з 01 січня 2019 року постановами відділення від 26 грудня 2018 року №2001/5123/3673/65 та №2001/5123/6539.1/64 виплату щомісячної страхової виплати позивачу було припинено на підставі постанови КМУ № 360 та протоколу комісії № 60 від 22 грудня 2018 року. Позивач вважає, що відповідач протиправно припинив виплату щомісячної страхової виплати, у зв`язку з чим просить суд скасувати постанови від 26 грудня 2018 року №2001/5123/3673/65 та №2001/5123/6539.1/64 та зобов`язати відповідача відновити нарахування та виплату щомісячної страхової виплати.

В установлений судом строк відповідачем до суду наданий відзив на адміністративний позов, в якому відповідач заперечив проти задоволення заявлених вимог позивача.

Свою позицію відповідач вмотивовував тим, що виплата пенсії позивачу була припинена у зв`язку з тим, що постановами від 28 жовтня 2014 року №2001/5123/3673/27 та №2001/5123/6539.1/26 позивачу було продовжено раніше призначені щомісячні страхові виплати у зв`язку з тимчасовим місцем проживанням на території Балаклійського району. Проте, з 01 січня 2019 року страхові виплати позивачу припинені на підставі Протоколу засідання комісії по здійсненню перевірки правомірності взяття на облік внутрішньо переміщених осіб від 22 грудня 2018 року № 60. Також зазначив, що відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 08 грудня 2016 року № 365 Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам відповідач правомірно припинено страхові виплати, оскільки позивачу скасовано дію довідки внутрішньо переміщеної особи. З урахуванням наведеного, відповідач вважає позовні вимоги ОСОБА_1 необґрунтованими і такими, що не підлягають задоволенню.

Ухвалою суду від 15 травня 2018 року у задоволенні клопотання Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області про передачу адміністративної справи № 200/5001/19-а на розгляд до Харківського окружного адміністративного суду відмовлено.

Ухвалою суду від 15 травня 2018 року у задоволенні клопотання Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області про залучення до участі у справі в якості співвідповідача Управління соціального захисту населення Балаклійської районної державної адміністрації відмовлено.

Суд, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України про що свідчить паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 .

Позивач є внутрішньо переміщеною особою з тимчасово окупованої території України (м. Єнакієве Донецької області), фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 , що підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 06.11.2014 року №.

Згідно наявної в матеріалах справи довідки МСЕК серії ДОН-04 від 15 березня 2007 року, позивачу встановлена IІ група інвалідності.

Як встановлено судом та не заперечується сторонами, позивач є отримувачем страхових виплат та перебуває на обліку в Балаклійському відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області.

Як вбачається з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, Балаклійське відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області не є юридичною особою та відноситься до структурного підрозділу юридичної особи - Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області.

Отже, враховуючи викладене, суд вважає, що саме Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області є належним відповідачем по справі у відповідності до приписів п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС України.

26 грудня 2018 року Балаклійським відділенням управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області прийнято постанови №2001/5123/3673/65 та №2001/5123/6539.1/64, якими припинено щомісячні страхові виплати позивачу на підставі протоколу комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам № 60 від 22 грудня 2018 року.

Таким чином, спірним питанням даної справи є правомірність припинення страхових виплат позивачу, як внутрішньо переміщеній особі.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Згідно частини 1 статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Закріплюючи на конституційному рівні право на соціальний захист кожного громадянина, без будь-яких винятків, держава реалізує положення статті 24 Конституції України, відповідно до якої громадяни мають рівні конституційні права і не може бути обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Статтею 3 Конституції України закріплене визнання найвищою соціальною цінністю в України людини, її життя і здоров`я, честі і гідності, недоторканності і безпеки, відповідальність держави перед людиною за свою діяльність та головний обов`язок держави щодо утвердження і забезпечення прав і свобод людини.

Правові, фінансові та організаційні засади загальнообов`язкового державного соціального страхування, гарантії працюючих громадян щодо їх соціального захисту у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, вагітністю та пологами, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, охорони життя та здоров`я визначено Законом України Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від 23 вересня1999 року № 1105-XIV (надалі Закон № 1105-XIV).

Відповідно до частини першої статті 36 Закону № 1105-XIV страховими виплатами є грошові суми, які Фонд виплачує застрахованому чи особам, які мають на це право, у разі настання страхового випадку.

Частиною першою статті 46 Закону № 1105-XIV визначено, що страхові виплати і надання соціальних послуг припиняються: 1) на весь час проживання потерпілого за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України; 2) на весь час, протягом якого потерпілий перебуває на державному утриманні, за умови, що частка виплати, яка перевищує вартість такого утримання, надається особам, які перебувають на утриманні потерпілого; 3) якщо з`ясувалося, що виплати призначено на підставі документів, які містять неправдиві відомості. Сума витрат на страхові виплати, отримані застрахованим, стягується в судовому порядку; 4) якщо страховий випадок настав внаслідок навмисного наміру заподіяння собі травми; 5) якщо потерпілий ухиляється від медичної чи професійної реабілітації або не виконує правил, пов`язаних з установленням чи переглядом обставин страхового випадку, або порушує правила поведінки та встановлений для нього режим, що перешкоджає одужанню; 6) в інших випадках, передбачених законодавством.

Як вже зазначено судом, 26 грудня 2018 року відповідачем прийнято постанови про припинення щомісячної страхової виплати № №2001/5123/3673/65 та №2001/5123/6539.1/64, якими відповідно до статей 44,46 Закону України Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування припинено виплату позивачу щомісячної страхової виплати. Причиною такого припинення слугувала постанова КМУ №365 від 08 грудня 2016 року та протокол комісії № 60 від 22 грудня 2018 року.

Водночас, суд зазначає, що відповідно до статті 46 Закону №1105-XIV таких підстав для припинення страхових виплат не передбачено.

Суд звертає увагу, що реалізація позивачем права на вільний вибір місця проживання в України, гарантованого Законом України від 11.12.2003 № 1382-IV Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні (далі - Закон № 1382-IV), не може позбавляти її права на отримання страхових виплат. Згідно з ч. 2 ст. 2 Закону № 1382-IV, реєстрація міста проживання чи міста перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Крім того, суд зазначає, що за приписами статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Керуючись частиною другою статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України та статтею 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини, суд застосовує Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Стаття 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначає, що Високі Договірні Сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією, права і свободи, визначені в розділі I цієї Конвенції.

Згідно статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У рішенні Суханов та Ільченко проти України Європейський суд з прав людини зазначив, що зменшення розміру або припинення виплати належним чином встановленої соціальної допомоги може становити втручання у право власності (параграф 52).

Суд зазначив, що стаття 1 Першого протоколу включає в себе три окремих норми: перша норма, викладена у першому реченні першого абзацу, має загальний характер і проголошує принцип мирного володіння майном; друга норма, що міститься в другому реченні першого абзацу, стосується позбавлення власності і підпорядковує його певним умовам; третя норма, закріплена в другому абзаці, передбачає право Договірних держав, зокрема, контролювати користування власністю відповідно до загальних інтересів. Проте ці норми не є абсолютно непов`язаними між собою. Друга і третя норми стосуються конкретних випадків втручання у право на мирне володіння майном, а тому повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закріпленого першою нормою (параграф 30).

Щодо соціальних виплат, стаття 1 Першого протоколу не встановлює жодних обмежень свободи Договірних держав вирішувати, мати чи ні будь-яку форму системи соціального забезпечення та обирати вид або розмір виплат за такою системою. Проте якщо Договірна держава має чинне законодавство, яке передбачає виплату як право на отримання соціальної допомоги (обумовлене попередньою сплатою внесків чи ні), таке законодавство має вважатися таким, що передбачає майнове право, що підпадає під дію статті 1 Першого протоколу щодо осіб, які відповідають її вимогам (параграф 31).

Суд наголошує, що першим і найголовнішим правилом статті 1 Першого протоколу є те, що будь-яке втручання державних органів у право на мирне володіння майном має бути законним і повинно переслідувати легітимну мету «в інтересах суспільства». Будь-яке втручання також повинно бути пропорційним по відношенню до переслідуваної мети. Іншими словами, має бути забезпечено справедливий баланс між загальними інтересами суспільства та обов`язком захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідного балансу не буде досягнуто, якщо на відповідну особу або осіб буде покладено особистий та надмірний тягар (параграф 53).

За рішенням Європейського суду з прав людини у справі Щокін проти України: перша та найважливіша вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає в тому, що будь-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним. Так, друге речення першого пункту передбачає, що позбавлення власності можливе тільки на умовах, передбачених законом, а другий пункт визнає, що держави мають право здійснювати контроль за використанням майна шляхом введення законів. Більш того, верховенство права, один із основоположних принципів демократичного суспільства, притаманний усім статтям Конвенції. Таким чином, питання, чи було дотримано справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав окремої особи, виникає лише тоді, коли встановлено, що оскаржуване втручання відповідало вимозі законності і не було свавільним (параграф 50).

У справі Рисовський проти України Європейський суд з прав людини підкреслив особливу важливість принципу належного урядування. Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси.

Суд також критично ставиться на позицію відповідача щодо посилання на Порядок призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, затвердженого постановою КМУ від 08 грудня 2016 року № 365, оскільки зазначена постанова не є законом, а тому як підзаконний нормативно-правовий акт не може змінювати в бік звуження права громадян, які встановлені нормативно-правовими актами вищої юридичної сили, а саме Законом № 1105-XIV.

Окрім того, суд зазначає, що постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 29.06.2017 року № 826/12123/16 (залишена без змін постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 4 липня 2018 року) положення пунктів 7, 8, 9, 13 Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам та Порядок здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 08 грудня 2016 року № 365 та абз. 10 п. 1 постанови Кабінету Міністрів України Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам від 5 листопада 2014 року №637 визнано нечинними, оскільки останні не відповідають правовим актам вищої юридичної сили.

Таким чином, враховуючи встановлені рішенням суду в адміністративній справі, що набрало законної сили обставини щодо не відповідності положення пунктів 7, 8, 9, 13 Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам та Порядок здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 08 грудня 2016 року № 365 правовим актам вищої юридичної сили, суд не приймає посилання представника відповідача на вказані нормативно-правові акти.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Приймаючи до уваги наведене, суд дійшов висновку, що відповідач приймаючи постанови про припинення щомісячної страхової виплати №2001/5123/3673/65 та №2001/5123/6539.1/64 діяв не на підставі, не у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що постанови відповідача в особі Балаклійського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області від 26 грудня 2018 року про припинення щомісячної страхової виплати №2001/5123/3673/65 та №2001/5123/6539.1/64 є протиправними та підлягають скасуванню.

Законом України від 19 жовтня 2000 року № 2050-ІІІ Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі Закон № 2050) врегульовані питання здійснення компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Відповідно до статті 2 Закону № 2050 компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Статтею 3 вказаного Закону визначено, що сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Згідно із статтею 4 Закону № 2050 виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

Компенсацію виплачують за рахунок:

власних коштів - підприємства, установи і організації, які не фінансуються і не дотуються з бюджету, а також об`єднання громадян;

коштів відповідного бюджету - підприємства, установи і організації, що фінансуються чи дотуються з бюджету;

коштів Пенсійного фонду України, Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України, Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття, інших цільових соціальних фондів, а також коштів, що спрямовуються на їх виплату з бюджету (стаття 6 Закону).

З огляду на викладене, враховуючи, що відповідачем протиправно з 01 січня 2019 року припинено страхові виплати, суд вважає, що позивач має право на компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплат.

З огляду на встановлені судом обставини, оцінюючи докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов ОСОБА_1 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, скасування постанов, підлягає задоволенню у повному обсязі.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Згідно з наявною в матеріалах справи довідки МСЕК серії ДОН-04 від 15 березня 2007 року, позивач є інвалідом IІ групи та звільнений від сплати судового збору, таким чином відповідно до Закону України «Про судовий збір» та ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати з відповідача не стягуються.

Керуючись статтями 2-17, 19-20, 42-47, 55-60, 72-77, 90, 94-99, 122, 124-125, 132, 139, 143, 159-165, 168, 171, 173, 192-196, 224, 225-228, 229-230, 241, 243, 245, 246, 250, 255, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати постанову Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області №2001/5123/3673/65 від 26 грудня 2018 року про припинення щомісячної страхової виплати в розмірі 403,14 грн. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визнати протиправною та скасувати постанову Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області №2001/5123/6539.1/64 від 26 грудня 2018 року про припинення щомісячної страхової виплати в розмірі 1905,00 грн. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Зобов`язати Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області (місцезнаходження: майдан Конституції, 1, Палац Праці, 3 під`їзд, 4 поверх, м. Харків, 61200, ідентифікаційний ) в особі Балаклійського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області відновити нарахування та виплату ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) щомісячні страхові виплати в розмірі 403 (чотириста три) гривні 14 коп. та 1905 (одна тисяча дев`ятсот п`ять) гривень 00 коп. з 01 січня 2019 року із урахуванням компенсації відповідно до Закону України № 2050-ІІІ Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 15 травня 2019 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається до Першого апеляційного адміністративного суду через Донецький окружний адміністративний суд.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Абдукадирова К.Е.