Справа № 483/492/19
Суддя: Шевиріна Т. Д.
Дата ухвалення: 2019-05-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Очаківський міськрайонний суд Миколаївської області
Справа № 483/492/19
Провадження № 2-а/483/11/2019
РІШЕННЯ

Іменем України

15 травня 2019 року м. Очаків

Очаківський міськрайонний суд Миколаївської області у складі:

головуючого – судді Шевиріної Т.Д.,

за участю секретаря – Данилової А.Г.,

позивача – Дмитренка ОСОБА_1 .,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до інспектора роти 1 батальйону 4 Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції Панасюка Артура Олексійовича, третя особа – Управління патрульної поліції в Одеській області, про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, –

В С Т А Н О В И В :

08 квітня 2019 року ОСОБА_2 звернувся до суду з адміністративним позовом, предметом якого є: скасування постанови серії ДП18 №005066 від 31 березня 2019 року по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, що передбачене ч. 3 ст. 122 КУпАП.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 31 березня 2019 року відповідачем винесено постанову серії ДП18 № 005066 у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, передбачене ч. 3 ст. 122 КУпАП, а саме: перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортного засобу більш як на п’ятдесят кілометрів на годину. На думку позивача, зазначена постанова підлягає скасуванню, оскільки вимірювання швидкості здійснювалося приладом TruCam LTI 20/20 TC000523, який вилучено з Державного реєстру засобів вимірювальної техніки, відповідний сертифікат є недійсним. Крім того, розгляд справи про адміністративне правопорушення здійснювався на місці зупинки транспортного засобу в той час як в Рішенні Конституційного Суду України від 26 травня 2015 року у справі №1-11/2015 розтлумачено, що місцем вчинення правопорушення в розумінні частини 1 статті 276 КУпАП є адміністративно-територіальна одиниця, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення. Позивач також зазначив, що виміряна відповідачем швидкість належить іншому автомобілю, а не його. Рух у потоці транспортних засобів унеможливлював визначення саме його швидкості.

Позивач в судовому засіданні позов підтримав, просив його задовольнити. Дав пояснення, що 31 березня 2019 року він на власному автомобілі прямував з міста Хмельницького до Миколаєва. В автомобілі із ним також перебували його родичі. На автошляху він дійсно побачив дорожній знак обмеження швидкості 50 км/год., який стояв знизу, на дорожньому покритті, на якомусь мішку. Поряд із цим знаком був розташований дорожній знак, що вказував на проведення дорожніх робіт. Разом із тим, 31 березня 2019 року була неділя – день виборів Президента України. Відповідно, жодних дорожніх робіт не проводилося. Крім того позивач зазначив, що знаку обмеження швидкості до 50 км/год. мали б передувати знаки обмеження до 90км/год., а потім – до 70 км/год., проте таких знаків не було.

Відповідач в судове засідання не з’явився, правом подати відзив не скористався.

Представник третьої особи в судове засідання не з’явився, направив до суду письмові пояснення, в яких зазначив, що з позовом не погоджується з наступних підстав.

Щодо вимірювання швидкості руху за допомогою приладу TruCam LTI 20/20 TC000523 представник зазначив, що наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 05 квітня 2012 року №437 затверджено перелік засобів вимірювальної техніки, до якого включено, крім інших, вимірювач швидкості автотранспортних засобів лазерний TruCam LTI 20/20.

29 серпня 2012 року фірмі Laser Technology Inc., яка є виробником TruCam, було видано сертифікат затвердження типу засобів вимірювальної техніки №UA-MI/1-2903-2012 (а.с. 30).

Відповідно до частини 1 статті 26 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність» від 11 лютого 1998 року, який втратив чинність 01 січня 2016 року, засоби вимірювальної техніки, призначені для серійного виробництва в Україні або для ввезення на територію України партіями, підлягали державним та приймальним випробуванням.

Згідно з п.1.3 «Порядку оформлення та видачі сертифікатів затвердження типу засобів вимірювальної техніки, сертифікатів відповідності засобів вимірювальної техніки затвердженому типу та свідоцтв про визнання затвердження типу засобів вимірювальної техніки», затвердженого Наказом Державного комітету стандартизації, метрології та сертифікації України від 19 лютого 2002 року, який втратив чинність 14 червня 2016 року, сертифікати затвердження типу засобів вимірювальної техніки видавалися на підставі позитивних результатів державних приймальних або державних контрольних випробувань щодо техніки іноземних виробників.

З аналізу наведених норм представником зроблено висновок, що зазначена процедура проводилася виключно відносно тих засобів вимірювальної техніки, які планувалося серійно виробляти в Україні або ввозити на територію України партіями. На виконання зазначених вимог здійснювалися приймальні випробування приладу TruCam з подальшою реєстрацією в Державному реєстрі засобів вимірювальної техніки і видачею Сертифікату.

Наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 02 листопада 2015 року №1362 TruCam виключений з Державного реєстру засобів вимірювальної техніки, що означає заборону їх подальшого серійного виробництва або ввезення нових на територію України. Крім того, Законом України «Про метрологію та метрологічну діяльність» від 05 червня 2014 року, який набрав чинності з 01 січня 2016 року, не передбачено повторного проходження вищезгаданої процедури сертифікації для приладів, які вже були завезені та введені в експлуатацію на території України, тобто Закон не має зворотної дії у часі. Також, представник зазначив, що, за замістом пункту 3 Наказу Міністерства економічного розвитку та торгівлі України від 13 липня 2016 року №1161, який є чинним, зберігання інформації про затверджені типи засобів вимірювальної техніки, внесені в установленому порядку до набрання чинності новим Законом України «Про метрологію та метрологічну діяльність» до Державного реєстру засобів вимірювальної техніки, як і формування та ведення вказаного реєстру, здійснювалося до 01 січня 2019 року.

Представник також спростував твердження позивача про те, що швидкість останнього не могла бути визначена через рух у потоці, надавши фото, з якого вбачається, що інших транспортних засобів поряд з автомобілем позивача не було (а.с. 19).

У зв’язку із фактичною зміною позивачем підстав позову, судом на адресу відповідача та третьої особи направлено копію технічного запису судового засідання, яке відбулось 03 травня 2019 року (а.с. 61).

14 травня 2019 року на електронну пошту суду надійшли додаткові пояснення третьої особи, в якій представник, зокрема, зазначив, що зміна підстав позову на стадії судового розгляду не допускається. Також, долучив фотокартки автошляху, яким прямував позивач, та з яких вбачається, що місцю зупинки транспортного засобу передували дорожні знаки обмеження швидкості до 70 км/год., а далі – до 50 км/год.

Заслухавши пояснення позивача, дослідивши долучені до матеріалів справи докази, суд встановив наступні обставини.

Судом встановлено, що 31 березня 2019 року інспектором Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції лейтенантом поліції Панасюком А.О. винесено постанову серії ДП18 №005066, якою на ОСОБА_2 накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 510 гривень за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 122 КУпАП, а саме: перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на п’ятдесят кілометрів на годину (а.с. 7).

Судом також встановлено, і сторони не заперечують, що вимірювання швидкості руху належного позивачу транспортного засобу здійснювалося за допомого приладу TruCam LTI 20/20 TC000523.

Як вбачається з наданих відповідачем фотознімків, автомобіль рухався зі швидкістю 109 км/год. в зоні обмеження швидкості 50 км/год., жодних інших транспортних засобів поряд не було (а.с. 27).

Відмовляючи в задоволенні позову про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, суд виходить з такого.

Відповідно до пункту 2 статті 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб’єкта владних повноважень обов’язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб’єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення.

Визнаючи закладений в зазначеній процесуальній нормі обов’язок доказування таким, що покладений непропорційно на відповідача, суд все ж таки керується принципом доведення поза розумним сумнівом, який вимагає наведення принаймні логічного пояснення або обґрунтування кожною із сторін власної правової позиції.

Відповідно до частини 1 статті 16 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність», оцінка відповідності законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки вимогам технічних регламентів, у тому числі первинна повірка та затвердження типу засобів вимірювальної техніки, проводиться у разі, коли це передбачено відповідними технічними регламентами.

Законодавчо регульовані засоби вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, підлягають періодичній повірці та повірці після ремонту (частина 1 статт1 17 Закону).

Наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України № 1747 від 13 жовтня 2016 року, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 01 листопада 2016 року за №1417/29547 «Про затвердження міжповірочних інтервалів законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, за категоріями» визначено, що такий інтервал для вимірювачів швидкості руху транспортних засобів дистанційних становить 1 рік.

Відхиляючи аргумент позивача щодо неправомірності вимірювання швидкості руху його автомобіля приладом TruCam LTI 20/20 TC000523, суд надає оцінку долученим до матеріалів справи доказам, а саме: експертному висновку від 27 серпня 2018 року із додатком (а.с. 24, 28), з якого вбачається, що в зазначеному приладі правильно реалізовано криптографічний алгоритм шифрування AES відповідно до вимог ДСТУ; сертифікату затвердження типу засобів вимірювальної техніки №UA-MI/1-2903-2012, виданому 29 серпня 2012 року; свідоцтву про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки №22-01/12167, яке чинне до 22 жовтня 2019 року, з якого вбачається, що максимально допустима похибка при вимірюванні швидкості в ручному та автоматичному режимах +/- 2 км/год. в діапазоні від 2 до 200 км/год. та враховує, що чинне законодавство не містить вимоги щодо повторного введення в експлуатацію тих приладів, що вже запровадженні, а вимагає лише їх періодичної повірки.

З досліджених судом доказів вбачається, що експлуатація приладу вимірювання швидкості руху TruCam LTI 20/20 TC000523 здійснюється із дотриманням вимог, встановлених чинним законодавством.

Суд також зазначає, що твердження позивача про його рух в потоці автомобілів спростовується фотознімком, з якого вбачається, що в момент вимірювання швидкості руху його автомобіля інших автомобілів поряд не було.

Відхиляючи аргумент позивача щодо порушення процедури притягнення його до відповідальності через ненадання достатнього часу для підготовки до захисту, суд звертає увагу на два юридичні аспекти притягнення особи до відповідальності, а саме: фактичні обставини – доведеність вчинення правопорушення, та процесуальні гарантії, тобто дотримання процедури розгляду справи з метою забезпечення прав особи, в тому числі права на захист.

Щодо першого аспекту, суд вважає доведеним той факт, що швидкість руху автомобіля позивача перевищувала дозволену швидкість більше ніж на 50 км/год., а тому переходить до аналізу дотримання процесуальних гарантій, які б були здатні стримувати можливу свавільну поведінку з боку інспекторів патрульної поліції.

Так, оскарження постанови про накладення адміністративного стягнення і відкритий судовий розгляд відповідного адміністративного позову свідчить про наявність в національній системі захисту прав людини механізму судового контролю, в разі прийняття рішення особою, яка не має гарантій, притаманних органу судової влади.

Процедура судового контролю, передбачена КАС України, забезпечує, зокрема, право користуватися правничою допомогою та мати представника в суді (стаття 16 КАС України), а тому відсутність на місці зупинки транспортного засобу адвоката може бути компенсована процедурою судового розгляду з його участю та на підставі складеного ним адміністративного позову.

Отже, визначена в національному законодавстві процедура притягнення особи до адміністративної відповідальності і наявність судового контролю за дотриманням прав людини забезпечують ефективну реалізацію конституційних прав.

Вирішуючи питання щодо розгляду заявлених позивачем нових підстав для задоволення його вимог, суд виходить з такого.

Закладений в статті 9 КАС України принцип змагальності сторін, диспозитивності та офіційного з’ясування всіх обставин у справі, зокрема, вимагає того, щоб суд розглядав адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким правом користуються й особи, в інтересах яких подано позовну заяву, за винятком тих, які не мають адміністративної процесуальної дієздатності (частина 3 статті 9 КАС України).

Згідно з частиною 1 статті 47 КАС України, позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви до закінчення підготовчого засідання або не пізніше ніж за п’ять днів до першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Частиною 1 статті 12 КАС України визначено, що адміністративне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку позовного провадження (загального або спрощеного).

Крім того, параграфом 2 глави 11 Розділу 2 КАС України визначено особливий порядок розгляду окремих категорій термінових справ, до яких, відповідно до статті 286 КАС України, віднесено справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб’єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності.

Системний аналіз вказаних процесуальних норм вказує на те, що метою запровадження особливого порядку розгляду даної категорії справ є оперативність їх вирішення.

Оскільки справу було призначено до судового розгляду і підготовче судове засідання не проводилося, то, виходячи з положень частини 1 статті 47 КАС України, письмова заява про зміну підстав позову мала бути подана до суду не пізніше ніж за п’ять днів до першого судового засідання.

Враховуючи ту обставину, що позивач змінив підстави позову з порушенням норм процесуального закону, суд відхиляє його доводи і обмежується розглядом поданого до суду адміністративного позову.

З огляду на те, що відповідач свій процесуальний обов’язок доказування виконав – надав докази та обґрунтування того, що вимірювання швидкості руху належного позивачу автомобіля здійснювалося за визначеною законом процедурою, суд дійшов висновку про необґрунтованість позову та відсутність підстав для його задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 9, 77, 205, 229, 246, 262, 286 КАС України, -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2 до інспектора роти 1 батальйону 4 Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції Панасюка Артура Олексійовича, третя особа – Управління патрульної поліції в Одеській області, про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення – відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги до П’ятого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду – якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий: