Справа № 320/946/19
Суддя: Парінов Андрій Борисович
Дата ухвалення: 2019-05-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/946/19 Суддя (судді) першої інстанції: Леонтович А.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Парінова А.Б.,

суддів: Беспалова О.О.,

Собківа Я.М.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Київській області на ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 04 березня 2019 року у справі за адміністративним позовом Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Київській області до Білоцерківського національного аграрного університету про стягнення неправомірно витрачених коштів, -

ВСТАНОВИВ:

До Київського окружного адміністративного суду звернулось Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Київській області з позовом до Білоцерківського національного аграрного університету, у якому просить суд:

- стягнути з відповідача на користь Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Київській області неправомірно витрачені кошти Фонду соціального страхування України в розмірі 3406,90 грн. (три тисячі чотириста шість гривень 90 копійок).

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 04 березня 2019 року відмовлено у відкритті провадження в адміністративній справі.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням та вважаючи, що судом першої інстанції було допущено порушення норм матеріального та процесуального права, позивач звернувся до суду з даною апеляційною скаргою та просить суд скасувати ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 04 березня 2019 року у даній справі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що у відповідних правовідносинах виконавчі дирекції Фондів соціального страхування, їх робочі органи виступають як суб'єкти владних повноважень у системі загальнообов'язкового соціального страхування, оскільки Фонд наділений контролюючими функціями та правом видання обов'язкових для страхувальників актів, а тому спори за його участі та участі його робочих органів розглядаються в порядку адміністративного судочинства.

Крім того, на переконання апелянта, предметом даного спору є стягнення неправомірно витрачених коштів Фонду, як суб'єкта владних повноважень, а не відшкодування завданої шкоди, як було визначено судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні.

З огляду на те, що наведені обставини, на думку позивача, свідчать про невідповідність висновків, викладених в оскаржуваній ухвалі вимогам норм матеріального та процесуального права, а також про неправильне застосування та трактування окремих норм права, останній вважає, що відповідне рішення суду підлягає скасуванню.

Відзиву на апеляційну скаргу до суду не надходило.

Учасники судового процесу, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги явку уповноважених представників до суду не забезпечили та про причини їх неявки суду не повідомили.

За наведених обставин та керуючись приписами п. 2 ч. 1 ст. 311 та ч. 2 ст. 313 КАС України колегія суддів визнала за можливе здійснити розгляд даної справи у порядку письмового провадження.

Переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає про таке.

Як було встановлено судом першої інстанції та вбачається зі змісту позовної заяви звернення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Київській області до суду з даним позовом обумовлено незаконним, на його думку, використанням коштів Білоцерківським національним аграрним університетом у розмірі 3406,90 грн.

Зокрема, як вказує позивач у позовній заяві та було встановлено судом першої інстанції між КОВ ФСС ТВП та Білоцерківським національним аграрним університетом був укладений договір на предмет здійснення часткового фінансування санаторію-профілакторію Білоцерківського національного аграрного університету за рахунок коштів Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності.

У ході ревізії фінансово-господарської діяльності Київського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, проведеної Північним офісом Держаудитслужби були виявлені порушення при нарахуванні та виплаті заробітної плати найманим працівникам санаторію-профілакторію, що призвело до зайвої виплати коштів фонду у розмірі 3406,90 грн., у зв'язку з чим Північним офісом Держаудитслужби було направлено управлінню претензію про повернення відповідної суми коштів.

Як вказує позивач, вказана претензія направлялась від імені КОВ ФСС ТВП на адресу відповідача, проте, адміністрація університету не погодилась з претензійними вимогами та відмовилось їх виконати добровільно, що зумовило звернення позивача до суду із даним позовом про стягнення з відповідача неправомірно витрачених коштів Фонду.

Відмовляючи у відкритті провадження у даній справі суд першої інстанції виходив з того, що предмет спору стосується правовідносин щодо стягнення шкоди, завданої позивачеві, неправомірними рішеннями (діями) відповідача у відносинах, заснованих на договорі.

З огляду на зазначене, зважаючи на суб'єктний склад сторін, беручи до уваги зміст спірних правовідносин, суд першої інстанції вважає, що у даному випадку між сторонами наявний приватноправовий спір, предметом якого є завдана позивачеві шкода, вирішення якого віднесено до компетенції господарського суду.

За наведених обставин та враховуючи, що вимога про відшкодування шкоди в порядку адміністративного судочинства може пред'являтися виключно до суб'єктів владних повноважень одночасно з вимогами про визнання їх дій, бездіяльності, рішень протиправними, Київський окружний адміністративний суд дійшов висновку, що цей спір не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства та прийняв рішення про відмову у відкритті провадження.

Вирішуючи питання щодо правомірності прийнятого судом першої інстанції рішення з урахуванням доводів апеляційної скарги та встановлених обставин справи, колегія суддів зазначає про таке.

Положеннями ст. 4 КАС України визначено, що адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

Позивач - особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано позов до адміністративного суду, а також суб'єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подано позов до адміністративного суду.

Відповідач - суб'єкт владних повноважень, а у випадках, визначених законом, й інші особи, до яких звернена вимога позивача.

Отже, з аналізу наведених норм законодавства вбачається, що публічно-правовий спір має особливий суб'єктний склад. Участь суб'єкта владних повноважень є обов'язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий.

Згідно з приписами п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС України суб'єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Приписами ч. 4 ст. 5 КАС України передбачено право звернення до адміністративного суду суб'єктів владних повноважень у випадках, визначених Конституцією та законами України.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 46 КАС України громадяни України, іноземці чи особи без громадянства, громадські об'єднання, юридичні особи, які не є суб'єктами владних повноважень, можуть бути відповідачами лише за адміністративним позовом суб'єкта владних повноважень, зокрема, у випадках, коли право звернення до суду надано суб'єкту владних повноважень законом.

Таким чином, під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернувся суб'єкт владних повноважень, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Так, судом апеляційної інстанції встановлено, що предметом даного спору є стягнення з відповідача на користь робочого орану Фонду соціального страхування неправомірно витрачених коштів Фонду, а саме на доплату головному бухгалтеру санаторію-профілакторію Білоцерківського аграрного університету за суміщення посади молодшої медсестри у загальній сумі 3406,90 грн.

Вирішуючи питання щодо правової природи спірних правовідносин, колегія суддів виходить з наступного.

Постановою правління Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності від 25.02.2009 № 16 затверджено Порядок часткового фінансування санаторіїв-профілакторіїв за рахунок коштів Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, яким визначено умови часткового фінансування санаторіїв-профілакторіїв підприємств, установ, навчальних закладів та організацій (далі - санаторій-профілакторій) за рахунок коштів Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності (далі - Фонд) відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням".

Так, приписами вказаного Порядку передбачено, що часткове фінансування санаторіїв-профілакторіїв за рахунок коштів Фонду здійснюється в межах асигнувань, передбачених бюджетом Фонду за статтею "Оздоровчі заходи" та кошторисами програм відділень Фонду щодо відновлення здоров'я застрахованих осіб і членів їх сімей.

Зокрема, за рахунок коштів Фонду передбачаються витрати (часткове фінансування) на оплату праці медичних працівників санаторіїв-профілакторіїв, які частково-фінансуються за рахунок коштів Фонду та на нарахування на фонд оплати праці працівників санаторіїв-профілакторіїв, які частково фінансуються за рахунок коштів Фонду.

Власниками санаторіїв-профілакторіїв, що частково фінансуються за рахунок коштів Фонду згідно з Порядком часткового фінансування санаторіїв-профілакторіїв за рахунок коштів Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності є, зокрема, навчальні заклади.

Розділом V цього Порядку передбачено, що контроль за використанням коштів Фонду санаторіями-профілакторіями за призначенням здійснюють Виконавча дирекція Фонду та виконавчі дирекції відділень Фонду.

Кошти Фонду, що були витрачені санаторієм-профілакторієм з порушенням вимог цього Порядку, повинні бути повернені на рахунок виконавчої дирекції відділення Фонду в десятиденний строк з дня отримання відповідного рішення.

Разом з цим, колегія суддів також враховує, що відповідно до вимог ст. 3 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» від 23.09.1999 № 1105-XIV соціальне страхування здійснюється зокрема, за принципами цільового використання коштів соціального страхування.

Відповідно до вимог статті 9 вказаного Закону основними завданнями Фонду та його робочих органів є здійснення контролю за використанням роботодавцями та застрахованими особами коштів Фонду. Фонд та його робочі органи відповідно до покладених на них завдань здійснюють контроль за використанням коштів Фонду.

Приписами статті 10 цього Закону визначено, що Фонд зобов'язаний здійснювати контроль за дотриманням порядку використання страхувальником страхових коштів; вживати заходів щодо раціонального використання коштів і забезпечення фінансової стабільності Фонду; контролювати правильність витрат за соціальним страхуванням, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами з питань соціального страхування; стягувати надміру виплачені кошти з юридичних і фізичних осіб у встановленому законом порядку.

Разом з цим, положеннями ст. 17 вказаного Закону передбачено, що спори, які виникають із правовідносин за цим Законом, вирішуються в судовому порядку. Спори щодо розміру шкоди та прав на її відшкодування, накладення штрафів та з інших питань вирішуються в судовому порядку.

Таким чином, з наведеного вбачається, що Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Київській області наділено Законом повноваженнями звертатись до суду щодо стягнення неправомірно витрачених коштів Фонду у разі встановлення факту їх нецільового використання.

За наведених обставин, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апелянта, що звертаючись до суду з даним адміністративним позовом позивач діє як суб'єкт владних повноважень виконуючи свої владні управлінські функції щодо контролю за використанням коштів Фонду санаторіями-профілакторіями за призначенням.

При цьому, з огляду на встановлені судом обставини справи на наведені норми законодавства, колегія суддів зазначає, що у даному випадку укладений між позивачем та відповідачем договір на предмет здійснення часткового фінансування санаторію-профілакторію Білоцерківського національного аграрного університету за рахунок коштів Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності відповідає ознакам адміністративного договору, поняття якого визначено законодавцем у п. 16 ч. 1 ст. 4 КАС України.

Так, вказаною нормою встановлено, що адміністративний договір - спільний правовий акт за участю суб'єкта владних повноважень та іншої особи, що ґрунтується на їх волеузгодженні, має форму договору, визначає взаємні права та обов'язки його учасників у публічно-правовій сфері і укладається на підставі закону, зокрема, для перерозподілу або об'єднання бюджетних коштів у випадках, визначених законом.

Разом з цим, відповідно до вимог п. 4 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема у спорах, що виникають з приводу виконання адміністративних договорів.

Отже, оскільки (як встановлено судом апеляційної інстанції) даний спір виник з приводу виконання адміністративного договору укладеного між позивачем та відповідачем, то на нього поширюється юрисдикція адміністративного суду.

Крім того, колегія суддів також враховує, що до юрисдикції адміністративного суду належить спір, який виник між двома (кількома) суб'єктами стосовно їх прав та обов'язків у конкретних правових відносинах, у яких хоча б один суб'єкт законодавчо вповноважений владно керувати поведінкою іншого (інших) суб'єкта (суб'єктів), а останній (останні) відповідно зобов'язаний виконувати вимоги та приписи такого суб'єкта владних повноважень. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 914/2006/17.

Натомість, приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення, як правило, майнового приватного права чи інтересу.

У даному випадку, судом апеляційної інстанції встановлено, що звертаючись до суду з даним позовом Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Київській області - суб'єкт владних повноважень здійснює свої владні управлінські функції у відповідності до вимог чинного законодавства, а тому даний спір підлягає розгляду у порядку адміністративного судочинства.

Отже, за наведених обставин, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що у даному випадку між сторонами наявний приватноправовий спір, предметом якого є завдана позивачеві шкода.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що приймаючи рішення про відмову у відкритті провадження суд першої інстанції неповно встановив обставини справи та дійшов помилкового висновку, що вирішення даного спору віднесено до компетенції господарського суду.

Положеннями ст. 242 КАС України передбачено, шро рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Враховуючи викладені обставини та докази у їх сукупності, колегією суддів встановлено, що судом першої інстанції було порушено норми процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Відповідно до ст. 320 КАС України - підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, зокрема, є неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Отже, з урахуванням викладеного колегія суддів вважає за необхідне ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 04 березня 2019 року про відмову у відкритті провадження скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст. ст. 242, 308, 311- 313, 320-322, 325, 328 КАС України суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Київській області - задовольнити.

Ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 04 березня 2019 року про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі - скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена безпосередньо до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного суду у тридцятиденний строк в порядку, встановленому статтями 329-331 КАС України.

Головуючий суддя

А.Б. Парінов

Судді

О.О. Беспалов

Я.М. Собків