Справа № 308/5120/18
Суддя: Большакова Олена Олегівна
Дата ухвалення: 2019-05-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2019 рокуЛьвів№ 857/3491/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі :

головуючого судді Большакової О.О.,

суддів Глушка І.В., Макарика В.Я.,

з участю секретаря судового засідання Цар М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Закарпатської митниці Державної фіскальної служби про визнання протиправною та скасування постанови, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 25 січня 2019 року (суддя першої інстанції Малюк В.М., м. Ужгород, повний текст складено 30.01.2019),

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернулася до Ужгородського міськрайонного суду з адміністративним позовом до Закарпатської митниці ДФС про визнання протиправною та скасування постанови начальника управління протидії митним правопорушенням та міжнародної взаємодії від 26 квітня 2018 року, якою її визнано винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 481 МК України, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян - на суму 17000 грн.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 25 січня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

Із таким судовим рішенням не погодилася позивач та подала апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить скасувати рішення та постановити нове - про задоволення позову. Обґрунтовуючи незгоду, апелянт зокрема, зауважила, що позивач не вивезла у встановлений законодавством строк автомобіль з території України, оскільки його було викрадено. Про цей факт вона повідомила поліцію. Однак, суд першої інстанції безпідставно не взяв цей факт до уваги. Той факт, що позивач проти її волі була позбавлена автомобіля, виключає її відповідальність за його перебування на території України. Також не було з`ясовано, де утримувався автомобіль на штрафному майданчику.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши письмові докази, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 09.01.2018 о 05 год. 05 хв. в зону митного контролю на ділянку «В`їзд в Україну» митного посту «Тиса» Закарпатської митниці ДФС заїхав пасажирський мікроавтобус марки «Renault», у якому в якості пасажира слідувала громадянка ОСОБА_3 , яка прямувала у приватних справах з Угорщини в Україну.

Під час проведення аналітично-перевірочних заходів з використанням баз даних: АСМО «Інспектор» та ЄАІС ДФС України, встановлено що 23.07.2015 громадянка ОСОБА_3 ввезла на митну територію України автомобіль марки «Ford», модель «Mondeo», реєстраційний номерний знак Словаччини НОМЕР_1 в митному режимі «тимчасове ввезення до 1 року» та повинна була його вивезти з митної території України у визначений законодавством термін, тобто в термін до 23.07.2016 включно. Однак цього зроблено не було, тому було перевищено граничний термін тимчасового ввезення. Документів, які б свідчили про наявність обставин непереборної сили, аварії або протиправних дій третіх осіб ОСОБА_2 Закарпатській митниці ДФС не надала.

За цим порушенням було складено протокол про порушення митних правил №0137/30500/17 від 09.01.2018.

Постановою заступника начальника Закарпатської митниці ДФС №0137/30500/18 від 26 квітня 2018 року ОСОБА_4 було визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 481 МК України, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17000,00 грн.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про законність вказаної постанови з таких підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 380 Митного кодексу України (далі - МК України) тимчасове ввезення громадянами-нерезидентами на митну територію України транспортних засобів особистого користування дозволяється на строк до одного року. Цей строк може бути продовжено органами доходів і зборів з урахуванням дії обставин непереборної сили та особистих обставин громадян, які ввезли такі транспортні засоби, за умови документального підтвердження цих обставин, але не більш як на 60 днів. Обов`язковою умовою допуску зазначених транспортних засобів до тимчасового ввезення на митну територію України є реєстрація цих транспортних засобів в уповноважених органах іноземних держав, що підтверджується відповідним документом.

У відповідності до ч. 2 ст. 380 МК України транспортні засоби особистого користування, що тимчасово ввозяться на митну територію України громадянами-нерезидентами, не підлягають письмовому декларуванню та звільняються від проведення заходів офіційного контролю, а також від подання документів та/або відомостей, що підтверджують дотримання встановлених заборон та/або обмежень щодо переміщення транспортних засобів особистого користування через митний кордон України. Пропуск таких транспортних засобів через митний кордон України здійснюється без застосування до них заходів гарантування, передбачених розділом Х цього Кодексу. Пальне, що міститься у звичайних (встановлених заводом-виробником) баках зазначених транспортних засобів, не підлягає письмовому декларуванню та не є об`єктом оподаткування митними платежами.

Частиною 5 статті 380 МК України передбачено, що тимчасово ввезені транспортні засоби особистого користування повинні бути вивезені за межі митної території України з дотриманням строків, установлених відповідно до вимог цього Кодексу, або поміщені у митні режими відмови на користь держави, знищення або руйнування чи можуть бути оформлені для вільного обігу на митній території України за умови сплати митних платежів, які відповідно до закону підлягають сплаті при імпорті таких транспортних засобів.

Частиною 6 цієї ж статті встановлено, що у разі втрати чи повного зіпсування тимчасово ввезених транспортних засобів особистого користування внаслідок аварії або дії обставин непереборної сили перебіг строку тимчасового ввезення зупиняється за умови надання органам доходів і зборів власниками таких транспортних засобів достатніх доказів їх втрати чи зіпсування. Дозволяється поміщення таких транспортних засобів у митний режим відмови на користь держави чи знищення або руйнування.

Згідно з ч. 1 ст. 103 МК України тимчасове ввезення - це митний режим, відповідно до якого іноземні товари, транспортні засоби комерційного призначення ввозяться для конкретних цілей на митну територію України з умовним повним або частковим звільненням від оподаткування митними платежами та без застосування заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності і підлягають реекспорту до завершення встановленого строку без будь-яких змін, за винятком звичайного зносу в результаті їх використання.

Диспозиція ч. 3 ст. 481 МК України визначає склад адміністративного правопорушення, яке полягає у перевищенні строку тимчасового ввезення товарів на митну територію України або строку тимчасового вивезення товарів за межі митної території України більше ніж на десять діб.

Санкція даної норми передбачає накладення штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно матеріалів справи, позивач 23 липня 2015 року ввезла автомобіль на територію України в режимі тимчасового ввезення. Отже, цей автомобіль мав бути вивезений протягом року.

Однак, цього зроблено не було, і ця обставина визнається ОСОБА_5 .

Разом з тим, позивач вказує на об`єктивну неможливість вивезення автомобіля через його викрадення.

Згідно матеріалів кримінального провадження №0002424, ОСОБА_6 дійсно подала до поліції заяву від 13 липня 2016 року про викрадення у неї автомобіля.

Разом з тим, матеріалами кримінального провадження підтверджено, що в ході розшукових заходів зазначений автомобіль було знайдено та вилучено у громадянина ОСОБА_7 і передано ОСОБА_8 29 вересня 2016 року, що підтверджено особистою розпискою зазначеної особи.

21 вересня 2016 року позивач особисто подала заяву до Ужгородського МВП ГУНП України в Закарпатській області про закриття кримінального провадження на підставі п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК України.

11 жовтня 2016 року постановою слідчого Димнич В.М. кримінальне провадження було закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України.

Отже, позивач після закриття кримінального провадження та повернення їй автомобіля мала можливість вивезти його з території України, що свідчило б про її добросовісне відношення до взятих на себе зобов`язань.

Однак, цього зроблено не було і на час притягнення її до відповідальності, а порушення тривало.

Слід зазначити, що ОСОБА_6 до митниці із заявою про неможливість вивезення автомобіля не зверталася.

Отже, навіть за виключенням періоду, коли автомобіль не перебував у володінні ОСОБА_6 (з 13 липня 2016 року по 29 вересня 2016 року), позивач суттєво порушила термін вивезення його за межі України.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваної постанови митниці про притягнення позивача до відповідальності.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; від 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Зі змісту рішення Ужгородського міськрайонного суду зрозуміло мотиви, з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову, а тому воно є обґрунтованим і підстав для його скасування немає.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про те, що суд першої інстанції вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права та при дотриманні норм процесуального права, при цьому, судом були повно і всебічно з`ясовані обставини в адміністративній справі з наданням оцінки аргументам учасників справи, а доводи апеляційної скарги їх не спростовують.

Керуючись ст.ст. 272, 286, 308, 310, 315, 316, 321, 322 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 25 січня 2019 року у справі № 308/5120/18 - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя О. О. Большакова
судді І. В. Глушко
В. Я. Макарик