Справа № 520/1815/19
Суддя: Шляхова О.М.
Дата ухвалення: 2019-05-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 травня 2019 р. № 520/1815/19

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді - Шляхова О.М.,

при секретареві судового засідання - Молчанової О.М.,

за участі:

представника позивача - Лучко Д.В.,

представника відповідача - Петріченко М.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Харкові адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Квартал" до Головного управління Держпраці у Харківській області про визнання протиправними та скасування постанов ,-

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Квартал" звернулось до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд: визнати протиправною та скасувати постанову Головного управління Держпраці у Харківській області №ХК3878/289/АВ/П/ТД-ФС від 08.02.2019 про накладення на Товариство з обмеженою відповідальністю "Квартал" штрафу у розмірі 250380,00 грн.; визнати протиправною та скасувати постанову Головного управління Держпраці у Харківській області №ХК3878/289/АВ/П/МГ-ФС від 08.02.2019 про накладення на Товариство з обмеженою відповідальністю "Квартал" штрафу у розмірі 751140 грн.; визнати протиправною та скасувати постанову Головного управління Держпраці у Харківській області №ХК3878/289/АВ/П/ІП-ФС від 08.02.2019 про накладення на Товариство з обмеженою відповідальністю "Квартал" штрафу у розмірі 4173 грн.; стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Квартал" (вул. Пушкінська, буд. 22, м. Харків, 61057, р/р 8 ВАТ "Райффайзен Банк Аваль" м.Київ, МФО 380805, ) сплачену суму судового збору в розмірі 1921,00 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держпраці у Харківській області (вул. Алчевських, буд. 40, м. Харків, 61002).

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що підприємство позивача не використовувало найману працю двох осіб: ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . В ході проведення інспекційного відвідування ТОВ «Квартал» не надано жодних документів, що підтверджують факт трудових відносин із зазначеними громадянами, у зв`язку з чим вважає незаконним притягнення до відповідальності та накладення штрафу постановою ХК3878/289/АВ/П/ТД-ФС від 08.02.2019 у розмірі 250380,00 грн. на підставі приписів ст.265 КЗпП України, оскільки відповідачем не надано належних та допустимих в розумінні приписів ст.73-76 КАС України доказів фактичного перебування двох зазначених працівників у трудових відносинах з ТОВ «Квартал» без належного оформлення трудових відносин, з урахуванням чого, вважає що така постанова про накладення штрафу уповноваженими особами є незаконною та підлягає скасуванню.

Позивач також заперечував проти позиції ГУ Держпраці в Харківській області, викладеній у постанові про накладення штрафу № ХК3878/289/АВ/П/МГ-ФС від 08.02.2019 року у розмірі 751140,00 грн., вважає, що висновки перевірки про порушення позивачем норм КЗпП України та Закону України "Про оплату праці", не підставі яких складено спірна постанова, не відповідають дійсності та спростовуються відповідними документами.

Стосовно постанови № ХК3878/289/АВ/П/ІП-ФС від 08.02.2019 року про накладення штрафу на ТОВ «Квартал» у розмірі 4173, грн., не погоджуючись із якою, позивач, в обґрунтування своїх доводів зазначив, що підприємство у даному випадку не порушувало вимог ч.4 ст. 96 КЗпП України, ч. 4 ст. 6 та ч. 2 ст. 30 Закону України «Про оплату праці», оскільки система оплати праці на підприємстві ТОВ «Квартал» врегульована наданими через канцелярію ГУ Держпраці в Х/о положенням про систему та умови оплати праці працівників, а також табелями обліку робочого часу.

Ухвалою суду від 27 лютого 2019 року відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

На виконання вимог ухвали суду відповідачем - Головним управлінням Держпраці у Харківській області - подано відзив на позов (а.с. 171-181), в якому, заперечуючи проти позовних вимог відповідач зазначив, що в ході інспекційного відвідування ТОВ «Квартал» виявлено низку порушень законодавства про працю, серед яких: ч. 3 ст. 24, ч. 6 ст. 95, ст. 96 КЗпП України, ч. 4 ст. 6, ст. 30, 33 Закону України «Про оплату праці». Так, в ході інспекційного відвідування виявлено працівників, яких фактично допущено до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу. Крім того, в порушення вимог ст. 95 КЗпП, ст. 33 Закону України «Про оплату праці», при наявності підстав адміністрація ТОВ «Квартал» не нарахувала та не виплатила індексацію заробітної плати 18 працівникам підриємства в листопаді 2018 року. Стосовно порушення підприємством ч.4 ст. 96 КЗпП України, ч. 4 ст. 6 та ч. 2 ст. 30 Закону України «Про оплату праці» Головне управління Держпраці в Харківській області вказує, що тарифна система оплати праці при розподілі робіт використовується без урахування складності роботи, а працівників незалежно від кваліфікації та за розрядами тарифної сітки. Зазначає також що адміністрацією ТОВ «Квартал» не надано жодних документів що підтверджують ведення табелів обліку робочого часу працівників.

Позивач надав відповідь на відзив, в якому, зокрема, зазначив, що захід державного контролю у формі інспекційного відвідування є способом реалізації владних управлінських функцій Головним управлінням Держпраці у Харківській області як суб`єктом владних повноважень і посадові особи якого зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та Законами України (ч.2 ст. 19 Конституції України). (а.с. 198-200). Так звані «Пояснення», які власноручно склав Головний державний інспектор відділу з питань додержання законодавства про працю, зайнятість та інших нормативно-правових актів управління з питань праці ГУ Держпраці Гладченко К.В., на думку позивача, прямо порушують норми підпункту 1 ч.2 ст. 2 КАС України та ч.2 ст. 19 Конституції України, так як складені не на підставі нормативно-правових актів, поза межами повноважень та не у спосіб, якими врегульовано діяльність та повноваження органів, які здійснюють контроль за додержанням законодавства про працю, наслідком чого є незаконність оскаржуваних у справі постанов.

Відповідач надав заперечення на відповідь на відзив щодо необґрунтованості вказаних доводів позивача (а.с. 204-207). Вважає, що постанови Головного управління Держпраці у Харківській області про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами №ХК3878/289/АВ/П/ТД-ФС від 08.02.2019 року; №ХКЗ878/289/АВ/П/МГ-ФС від 08.02.2019 та №ХК3878/289/АВ/ІП-ФС від 08.02.2019 року, є законними, винесеними в межах повноважень на підставах визначених чинним законодавством України, а тому не підлягають скасуванню.

Протокольною ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 23.04.2019 року закрито підготовче провадження та справа призначена до судового розгляду по суті на 10.05.2019 р. о 10:30 год.

У судовому засіданні представник позивача підтримав доводи заявленого позову, просив його задовольнити, посилаючись на наведені у ньому обставини та з огляду на позицію, викладену у відповіді на відзив та додаткових письмових поясненнях.

Представник відповідача проти позову заперечував, просив у його задоволенні відмовити з огляду на доводи наданого суду відзиву на позов та заперечень в тому контексті, що перевіркою встановлено низку порушень законодавства про працю, вказані порушення належним чином зафіксовані в акті, а спірні постанови є законним та правомірним заходом реагування контролюючого органу.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що інспекторами праці Головного управління Держпраці у Харківській області на підставі наказу №01.01-07/2098 від 17.12.2018 року та направлення №01.01-94/02.03/3882 від 17.12.2018 року (а.с. 13) здійснено захід державного контролю у формі інспекційного відвідування Товариства з обмеженою відповідальністю "Квартал" на предмет додержання законодавства про працю, в тому числі фактичного допуску працівників до роботи без укладання трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу, в порядку, встановленому КМУ. За результатами інспекційного відвідування складено акт інспекційного відвідування №ХК3878/289/АВ від 08.01.2019 р. (а.с. 15-39)

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до висновків вказаного акту інспекційного відвідування встановлено порушення:

- ч.3 ст.24 КЗпП України, яке полягало в тому, що 2 (два) працівника: ОСОБА_1 та ОСОБА_2 були допущені до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та без повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

- ст.96 КЗпП України, ч.4 ст.6 Закону України "Про оплату праці", яке полягає у несформуванні тарифної сітки (схеми посадових окладів) на основі тарифної ставки робітника першого розряду та міжкваліфікаційних (міжпосадових) співвідношень розмірів тарифних ставок (посадових окладів), тобто тарифна система оплати праці при розподілі робіт використовується без урахування складності роботи;

- ст.30, 33 Закону України "Про оплату праці", яке полягає у незабезпеченні позивачем достовірного обліку виконуваної працівниками роботи - не надано табелів обліку робочого часу;

- ч.6 ст.95 КЗпП України, ч. 4 ст. 6, ст. З0, 33 Закону України "Про оплату праці", яке полягає у непроведенні індексації заробітної плати.

Не погодившись із висновками акту підприємством позивача подало до Головного управління Держпраці у Харківській області зауваження на акт інспекційного відвідування, в якому з висновками, викладеними у ньому не погодився, оскільки вважало їх неправомірними та такими, що зроблені з порушенням вимог діючого законодавства (а.с. 40-43).

У зв`язку із виявленими порушеннями законодавства про працю заступником начальника Головного управління Держпраці у Харківській області 08.01.2019 року прийняті постанови про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами

- №ХК3878/289/АВ/П/ТД-ФС від 08.02.2019 про накладення на Товариство з обмеженою відповідальністю "Квартал" штрафу у розмірі 250380,00 грн. (а.с. 48-52);

- №ХК3878/289/АВ/П/МГ-ФС від 08.02.2019 про накладення на Товариство з обмеженою відповідальністю "Квартал" штрафу у розмірі 751140 грн. (а.с. 44 -47);

- №ХК3878/289/АВ/П/ІП-ФС від 08.02.2019 про накладення на Товариство з обмеженою відповідальністю "Квартал" штрафу у розмірі 4173 грн. (а.с. 53-56).

Не погодившись з вказаними постановами, позивач звернувся до суду за їх оскарженням.

Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з пунктом 1 Положення про Державну службу України з питань праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 96 від 11.02.2015 року, Державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, і який реалізує державну політику, крім іншого, з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю.

Пунктом 7 вказаного Положення встановлено, що Держпраці здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Відповідно до Положення про Головне управління Держпраці у Харківській області, затвердженого наказом Державної служби України з питань праці №84 від 03.08.2018 року (далі по тексту - Положення), Головне управління Держпраці у Харківській області є територіальним органом Державної служби України з питань праці, що їй підпорядковується.

Підпунктом 5 пункту 4 Положення встановлено, що Головне управління Держпраці у Харківській області здійснює державний нагляд (контроль) за дотриманням законодавства про працю юридичними особами, у тому числі їх структурними та відокремленими підрозділами, які не є юридичними особами, та фізичними особами, які використовують найману працю.

Згідно з ч. 1 ст. 259 Кодексу законів про працю України (далі по тесту - КЗпП) державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Порядок здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 295 від 26 квітня 2017 року (далі по тексту - Порядок № 295) визначає процедуру здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю юридичними особами (включаючи їх структурні та відокремлені підрозділи, які не є юридичними особами) та фізичними особами, які використовують найману працю (далі - об`єкт відвідування).

Відповідно до п. 2 Порядку № 295 державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснюється у формі проведення інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань інспекторами праці Держпраці та її територіальних органів.

Згідно пунктів 19, 20 Порядку № 295 за результатами інспекційного відвідування або невиїзного інспектування складаються акт і у разі виявлення порушень законодавства про працю - припис про їх усунення.

Акт складається в останній день інспекційного відвідування або невиїзного інспектування у двох примірниках, які підписуються інспектором праці, що його проводив, та керівником об`єкта відвідування або його уповноваженим представником. Один примірник акта залишається в об`єкта відвідування.

Частиною другою статті 265 КЗпП України передбачена відповідальність юридичних та фізичних осіб - підприємців, які використовують найману працю, за порушення вимог законодавства про працю.

Штрафи зазначені у частині другій статті 265 КЗпП України, накладаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку встановленому Кабінетом Міністрів України.

В свою чергу, порядок накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 509 від 17 липня 2013 року (далі по тексту - Порядок №509) визначає механізм накладення на суб`єктів господарювання та роботодавців штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, передбачених частиною другою статті 265 Кодексу законів про працю України та частинами другою - сьомою статті 53 Закону України "Про зайнятість населення".

Відповідно до пункту 2 Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2013 року № 509, штрафи накладаються Головою Держпраці, його заступниками, начальниками управлінь і відділів Держпраці та їх заступниками (з питань, що належать до їх компетенції), начальниками територіальних органів Держпраці та їх заступниками, керівниками виконавчих органів міських рад міст обласного значення, сільських, селищних, міських рад об`єднаних територіальних громад та їх заступниками (далі - уповноважені посадові особи).

Відповідно до пункту 2 Порядку № 509 однією з підстав для накладення штрафів є акт про виявлення під час перевірки суб`єкта господарювання або роботодавця ознак порушення законодавства про працю та/або зайнятість населення, складеного посадовою особою Держпраці чи її територіального органу, виконавчого органу міської ради міста обласного значення та сільської, селищної, міської ради об`єднаної територіальної громади.

Отже, підставою для накладення штрафів є виявлені під час перевірки суб`єкта господарювання порушення законодавства про працю та/або зайнятість населення зафіксовані в акті перевірки.

Суд зазначає, підставою для винесення оскаржуваної постанови №ХК3878/289/АВ/П/ТД-ФС від 08.02.2019, якою на Товариство з обмеженою відповідальністю "Квартал" накладено штраф у розмірі 250380,00 грн. - є судження суб`єкта владних повноважень про існування між ТОВ «Квартал» та двома особами, а саме: ОСОБА_1 та ОСОБА_2 фактичних трудових відносин без укладання письмових договорів та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівників на роботу.

Перевіряючи на відповідність закону оскаржуване рішення відповідача, суд зазначає, що згідно з абз.2 ч.2 ст.265 КЗпП України, юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.

За визначенням ч. 1 ст. 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

З огляду на зміст наведених норм, суб`єкту владних повноважень при перевірці суб`єкта господарювання належить виявити, зібрати, зафіксувати та підтвердити фактичні дані, які доводять факт виконання фізичною особою - громадянином роботи як найманим працівником.

У спірних правовідносинах Головне Управління Держпраці у Харківській області стверджує про те, що під час інспекційного відвідування були опитані наступні працівники:

1 ОСОБА_1 , яка усно зазначила, що виконує роботу на посаді менеджера по нерухомості в ТОВ «Квартал» на підставі договору з режимом роботи з 09.00 год. до 18 год. 00 хв., з виплатою заробітної плати 2 рази на місяць,

2. ОСОБА_3 , який усно зазначив, що виконує роботу на посаді менеджера по нерухомості в ТОВ «Квартал» на підставі договору з режимом роботи з 09 год. 00 хв. до 18 год. 00 хв., з виплатою заробітної плати 2 рази на місяць.

Як вказує представник позивача у наданих письмових поясненнях та у судовому засіданні, а також зазначалось у поданих ТОВ «Квартал» до ГУ Держпраці в Харківській області письмових зауваженнях на Акт інспекційного відвідування № ХК3878/289/АВ, підприємство повідомляло фахівців відповідача, що особи, а саме: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 не мають жодного відношення до підприємства ТОВ «Квартал», не перебували та не виконували ніякої роботи у приміщенні за адресою: вул. Академіка Павлова, 162, м. Харків під час проведення інспекційного відвідування. Зі змісту Акту ГУ Держпраці в Харківській області є незрозумілим на підставі яких даних встановлено особи вищевказаних ОСОБА_1 , ОСОБА_2

Як було встановлено під час розгляду справи, при ознайомленні з матеріалами інспекційного відвідування, у останніх серед іншого містяться власноручно складені Головним державним інспектором відділу з питань додержання законодавства про працю, зайнятість та інших нормативно-правових актів управління з питань праці ГУ Держпраці в Харківській області Гладченко Костянтином Валерійовичем письмові пояснення на його ж ім`я, ніби-то від імені вищевказаних ОСОБА_1 і ОСОБА_2 у тому що останні працюють на посаді менеджерів по нерухомості в ТОВ «Квартал» на підставі договору з режимом роботи з 9.00. до 18.00 з виплатою заробітної плати 2 рази на місяць, від підпису відмовились, керуючись ст. 63 Конституції України.

Частиною 1 статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з ч.ч. 1-2 ст. 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Статтею 70 КАС України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Враховуючи викладені вище норми інституту доказів КАС України, власноручно складені інспектором ГУ Держпраці у Харківській області Гладченко К.В. на його ж ім`я письмові пояснення від імені осіб ОСОБА_1 і ОСОБА_2 не можуть бути прийняті до уваги як суттєві, оскільки інспектором ГУ Держпраці в Харківській області Гладченко К.В. не встановлено особи вищевказаних громадян на підставі документу який посвідчує їх особу, у поясненнях відсутні дата їх народження, місце проживання або реєстрації, та інші відомості, які дозволяють ідентифікувати особу, а тому достовірне встановлення цих осіб є неможливим.

Частиною 2 статті 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем, у підтвердження своєї правової позиції долучено до матеріалів справи пояснення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а.с. 184-185).

Інших доказів на підтвердження існування та опитування зазначених осіб стороною відповідача до матеріалів справи не надано.

Суд між тим, зазначає, що із змісту складеного Акту є незрозумілим, яка конкретно посадова особа зі складу посадових осіб при здійсненні ними заходів державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю та на підставі яких даних встановила особи вищевказаних ОСОБА_1 , ОСОБА_2

Аналізуючи наведені відповідачем доводи, суд приходить висновку, що відповідач жодних належних та допустимих доказів на підтвердження факту працювання в ТОВ «Квартал» ОСОБА_1 і ОСОБА_2 без офіційного працевлаштування до матеріалів справи не надав.

Саме лише акт нагляду (контролю) не може бути розцінений як такий доказ, оскільки за своєю правовою суттю та змістом є виключно процедурним документом, у якому викладено офіційне звинувачення з боку Держави в особі компетентного органу у вчиненні особою протиправного діяння.

Однак суд критично ставиться до наданих стороною відповідача у якості доказів вищезазначені пояснення, як на допущені підприємством позивача порушення, оскільки ці письмові пояснення власноручно складені інспектором Головного управління Держпраці у Харківській області Гладченко К . В. на його ж ім`я, від імені ОСОБА_1 і ОСОБА_2 - не відповідають ознакам допустимого доказу для встановлення факту допущення до роботи двох працівників без укладання трудового договору.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що у спірних правовідносинах висновки суб`єкта владних повноважень щодо протиправного діяння суб`єкта господарювання ґрунтуються лише на показаннях інспектора праці.

Щодо порушень ст.96 КЗпП України, ч.4 ст.6 Закону України "Про оплату праці", яке полягає у не сформуванні тарифної сітки ( схеми посадових окладів) на основі тарифної ставки робітника першого розряду та міжкваліфікаційних (міжпосадових) співвідношень розмірів тарифних ставок (посадових окладів).

Відповідно до ч.4 ст.96 КЗпП України, яка кореспондується з ч.4 ст.6 Закону України "Про оплату праці", тарифна сітка (схема посадових окладів) формується на основі тарифної ставки робітника першого розряду та міжкваліфікаційних (міжпосадових) співвідношень розмірів тарифних ставок (посадових окладів).

Перевіркою встановлено, що тарифна сітка (схема посадових окладів) не сформована на основі тарифної ставки робітника першого розряду та міжкваліфікаційних (міжпосадових) співвідношень розмірів тарифних ставок (посадових окладів), що, на думку відповідача полягає у наступному.

Згідно наданого штатного розпису введеного в дію з 01.01.18 встановлено посадові оклади, а саме: «Бухгалтер» (код класифікатору професій 3433) - посадовий оклад у розмірі 3800 грн; «Менеджер по операціям з нерухомістю» (код класифікатору професій 1471) - посадовий оклад у розмірі 3800 грн.; «Секретар» (код класифікатору професій 4115) - посадовий оклад у розмірі 3800 грн.; «Прибиральниця (код класифікатору професій 9132) - посадовий оклад у розмірі 3800 грн.; «Психолог» (код класифікатору професій 2445,2) - посадовий оклад у розмірі 3800 грн.

Згідно Класифікатору професій (ДК 003:2010), затвердженого наказом Держспоживстандарту України від 28.07.2010 №327: посада «Менеджер по операціям з нерухомістю» віднесено до Розділу 1 «Законодавці, вищі державні службовці, керівники, менеджери управителі»; посаду «Бухгалтер» віднесено до Розділу 3 «Фахівці»; посаду «Секретар» віднесено до Розділу 4 «Технічні службовці»; тобто, тарифна система оплати праці при розподілі робіт використовується без урахування складності роботи, а працівників не залежно від кваліфікації та за розрядами тарифної сітки; посада «Психолог» віднесено до Розділу 2 «Професіонали»; посаду «Прибиральник» віднесемо до Розділу 9 «Найпростіші професії» Тобто, тарифна система оплати праці при розподілі робіт використовується.

Відповідач зазначає, що на підприємстві позивача тарифна система оплати праці при розподілі робіт використовується без врахування складності роботи, а працівників не залежно від кваліфікації та за розрядами тарифної сітки. Тому при встановленні розмірів оплати праці менеджеру по операціям з нерухомістю, психологу, бухгалтеру, секретарю треба дотримуватись міжкваліфікаційних співвідношень, отже, розмір оплати праці повинен бути вище за мінімальний.

Представник позивача, у свою чергу зазначив, що система оплати праці на підприємстві ТОВ «Квартал» врегульована наданими через канцелярію ГУ Держпраці в Харківській області Положенням про систему та умови оплати праці працівників.

З матеріалів справи судом встановлено наступне.

Так, 29.12.2017 року на підприємстві позивача директором було затверджено Положення про систему та умови оплати праці працівників на 2018 рік, яким визначено систему оплати праці на підприємстві, її структуру, строки і періодичність виплати заробітної плати, інші питання оплати праці та встановлено, що джерелом коштів на оплату праці є частина доходу та інші кошти, одержані у результаті господарської діяльності підприємства відповідно до чинного законодавства (а.с. 98-99).

Отже, розміри заробітної плати залежать від складності та умов виконаної роботи, професійно-ділових якостей робітника, результатів його праці та діяльності в цілому. Фонд оплати праці в організації складається з основної заробітної плати, додаткової заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат. Основна заробітна плата включає, посадові оклади (тарифні ставки) працівників згідно тарифної сітки. Розмір посадового окладу (тарифної ставки) робітника і тарифного розряду - встановлюється підприємством з урахуванням фінансових можливостей. У величину місячного посадового окладу (тарифну ставку) не включаються доплати, надбавки і премії, інші компенсаційні та соціальні виплати. Тарифна сітка ТОВ «Квартал» викладена у додатку №1 до положення. Розмір посадових окладів переглядається з урахуванням змін у чинному законодавстві. Додаткова заробітна плата містить доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, що передбачає чинне законодавство. Доплати і надбавки, які підприємство встановило на 2018 рік для кожної посади, викладено в додатку №2 Положення. Розмір додаткової заробітної плати може змінюватися впродовж року. Надбавки за високі досягнення у праці та доплати за інтенсивність праці, високу професійну майстерність скасовуються або зменшуються у разі несвоєчасного виконання завдань, порушення трудової дисципліни за рішенням директора підприємства.

З додатків до Положення встановлено, що посадові оклади працівників визначено з 01.01.2018 року з урахуванням тарифного коефіцієнту та підвищено з жовтня 2018 року, встановлено постійно - діючі надбавки та надано для порівняння відповідні дані затверджені підприємством на 2017 рік ( а.с.100-103).

Контролюючий орган, вказуючи, що тарифна система оплати праці при розподілі робіт використовується без урахування складності роботи, а працівників не залежно від кваліфікації та за розрядами тарифної сітки жодним чином не вказав, з яких міркувань він дійшов до вказаного висновку, чим це підтверджується та у поєднанні з чим.

У судовому засіданні представник відповідача не надав жодних пояснень з цього приводу, водночас, підсумовуючи наведене, суд не вбачає наявності у позивача порушень ч.4 ст.96 КЗпП України, ч.4 ст.6 Закону України "Про оплату праці".

Відповідачем було залишено поза увагою, що Положення про систему та умови оплати праці працівників містить в своїх додатках складові частини заробітної плати: основну заробітну плату - посадові оклади або тарифну ставку, та додаткову заробітну плату - доплати та надбавки, а також тарифні коефіцієнти з урахуванням складності роботи та кваліфікації працівників.

Відповідно до статті 30 Закону України "Про оплату праці" при кожній виплаті заробітної плати власник або уповноважений ним орган повинен повідомити працівника про такі дані, що належать до періоду, за який провадиться оплата праці: а) загальна сума заробітної плати з розшифровкою за видами виплат; б) розміри і підстави відрахувань із заробітної плати; в) сума заробітної плати, що належить до виплати.

З матеріалів справи вбачається, що вказані приписи позивачем дотримано, про що свідчать підписи працівників в розрахунково - зарплатних листах (а.с.104-151).

Щодо порушень ч.2 ст.30 Закону України "Про оплату праці", яке полягає у незабезпеченні позивачем достовірного обліку виконуваної працівниками роботи - не надано табелів обліку робочого часу.

Відповідно до ч.2 ст.30 Закону України "Про оплату праці" роботодавець зобов`язаний забезпечити достовірний облік виконуваної працівником роботи і бухгалтерський облік витрат на оплату праці у встановленому порядку.

Перевіркою встановлено, що позивачем не надано документів, що підтверджують ведення табелів обліку робочого часу працівників.

У свою чергу, судом встановлено, що табеля обліку робочого часу на підприємстві ведуться та такі були надані були надані до ГУ Держпраці в Харківській області (а.с. 85-96).

Щодо порушень ч.6 ст.95 КЗпП України, ст.33 Закону України "Про оплату праці", яке полягає у непроведенні індексації заробітної плати суд зазначає наступне.

Згідно ч.6 ст.95 КЗпП України заробітна плата підлягає індексації у встановленому законодавством порядку.

В період між переглядом розміру мінімальної заробітної плати індивідуальна заробітна плата підлягає індексації згідно з чинним законодавством ( ст.33 Закону України "Про оплату праці").

Так перевіркою встановлено, що на підставі наданих адміністрацією ТОВ «Квартал» документів, а саме штатних розписів, які введені в дію з 01.01.17, 01.01.2018, 01.01.2019, відомостей нарахування заробітної плати за січень - грудень 2018 року встановлено, що при наявності підстав індексація заробітної плати в січні - грудні 2018 року не проводилася. У відомостях щодо нарахування заробітної плати за січень - грудень 2018 року відсутнє нарахування індексації заробітної плати 18 працівникам ТОВ «Квартал» у перевіряємому періоді (а.с. 176-177).

Як зазначав відповідач, що підвищення посадових окладів на підприємстві впродовж 2018 року не відбулось, при чому, січень 2018 року є базовим місяцем при обчисленні індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації заробітної плати працівників позивача, враховуючи, що відповідним наказом на підприємстві було з 01.01.2018 року затверджено посадові оклади.

Відповідач зазначав, що за даними калькулятору індексації вбачається наявність перевищення порогу індексації (коефіцієнт індексації складав 4,00, сума індексації - 73,64 грн., а тому, у листопаді 2018 року проіндексований дохід працівників з посадовим окладом 3800 грн. повинен був скласти - 3873,64 грн., з окладом 4000 грн. - 4073,64 грн.

Суд зазначає, що відповідно до ст.1 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру: пенсії; стипендії; оплата праці (грошове забезпечення) (ст.2 ЗУ "Про індексацію грошових доходів населення").

Згідно з частиною першою статті 4 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.

Відповідно до частини другої статті 12 Закону України "Про оплату праці" норми і гарантії в оплаті праці, передбачені частиною першою цієї статті та Кодексом законів про працю України, є мінімальними державними гарантіями.

Розмір мінімальної заробітної плати визначається з урахуванням потреб працівників та їх сімей, вартісної величини достатнього для забезпечення нормального функціонування організму працездатної людини, збереження її здоров`я набору продуктів харчування, мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості, а також загального рівня середньої заробітної плати, продуктивності праці та рівня зайнятості. Мінімальна заробітна плата встановлюється у розмірі не нижчому від розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (стаття 9 Закону України "Про оплату праці").

Статтею 2 Закону України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії" визначено, що на основі соціальних стандартів визначаються розміри основних соціальних гарантій: мінімальних розмірів заробітної плати та пенсії за віком, інших видів соціальних виплат і допомоги.

Мінімальні розміри ставок (окладів) заробітної плати, як мінімальні гарантії в оплаті праці, визначаються генеральною угодою (стаття 11 Закону України "Про оплату праці").

Отже, індексація заробітної плати є і мінімальною державною гарантією в оплаті праці, і державною соціальною гарантією, оскільки стосується працівників і їх сімей.

Водночас, статтею 95 КЗпП України визначено, що мінімальна заробітна плата - це встановлений законом мінімальний розмір оплати праці за виконану працівником місячну (годинну) норму праці. Мінімальна заробітна плата встановлюється одночасно в місячному та погодинному розмірах. Розмір мінімальної заробітної плати встановлюється і переглядається відповідно до статей 9 і 10 Закону України "Про оплату праці" та не може бути нижчим від розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Мінімальна заробітна плата є державною соціальною гарантією, обов`язковою на всій території України для підприємств, установ, організацій усіх форм власності і господарювання та фізичних осіб, які використовують працю найманих працівників, за будь-якою системою оплати праці. Заробітна плата підлягає індексації у встановленому законодавством порядку.

Статтею 18 Закону України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії" встановлено, що Законами України з метою надання соціальної підтримки

населенню України в цілому та окремим категоріям громадян встановлюються державні гарантії, зокрема, щодо: індексації доходів населення з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін.

Державні соціальні гарантії є обов`язковими для всіх державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (ст.19 Закону України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії").

Суд зазначає, що індексація заробітної плати здійснюється на підставі Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" та Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078 (далі - Порядок проведення індексації грошових доходів населення).

Пунктом 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення визначено, що у разі підвищення тарифних ставок (окладів), стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначених у пункті 2 цього Порядку, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків. Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення. Сума індексації у місяці підвищення грошових доходів, зазначених у абзаці першому цього пункту, не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалася у місяці підвищення доходу.

Судом встановлено, що до відповідача підприємством ТОВ «Квартал» були надані засвідчені копії Положення про систему та умови оплати праці працівників на 2018р. з додатками у вигляді розмірів посадових окладів, постійно-діючих доплат (надбавок) до посадового окладу співробітників з 01 січня 2018р., а також розмірів посадових окладів з 01 жовтня 2018р., постійно-діючих доплат (надбавок) до посадового окладу співробітників з 01 жовтня 2018р.

Як вбачається зі змісту Додатку № 1 до Положення про систему та умови оплати праці працівників на 2018р., посадові оклади працівників підприємства ТОВ «Квартал» були підвищені з 01 жовтня 2018р. Таким чином, згідно п. 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення грошових доходів. Тобто, обчислення індексу споживчих цін у даному випадку повинно здійснюватися з листопада 2018р.

Суд вказує, що право на проведення індексації заробітної плати настає, коли індекс споживчих цін перевищує поріг індексації. Поріг індексації, починаючи з січня 2016 року, встановлено в розмірі 103%. Розрахунок ведеться від базового місяця - останнього місяця підвищення тарифних ставок (окладів) або прийому на роботу.

Судом встановлено, що підвищення тарифних ставок на підприємстві у порівнянні з 2017 роком відбулося у січні 2018 року (підтвердження тому Положення про систему та умови оплати праці працівників на 2018р. з додатками у вигляді розмірів посадових окладів, постійно-діючих доплат (надбавок) до посадового окладу співробітників з 01 січня 2018 р.), отже базовий місяць - січень 2018 року. Індекс споживчих цін розраховується починаючи з наступного за базовим місяцем наростаючим підсумком.

Виходячи з відкритих джерел, наведеної у мережі інтернет - сайту Міністерства фінансів України: зведеної таблиці індексів інфляції, або, що теж саме, індекс споживчих цін - показник, що характеризує зміни загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, суд вказує, що поріг індексації: у лютому 2018 року становив 100,9%, у березні 2018 року - 1,009 х 1,011 х 100 = 102,0%, у квітні 2018 року - 1,009 х 1,011 х 1,008 х 100 = 102,8%; у травні 2018 року - 1,009 х 1,011 х 1,008 х 1,00 х 100 = 102,8%; у червні 2018 року - 1,009 х 1,011 х 1,008 х 1,00 х 1,00 х 100 = 102,8%; у липні 2018 року - 1,009 х 1,011 х 1,008 х 1,00 х 1,00 х 0,993 х 100 = 102,1%; у серпні 2018 року - 1,009 х 1,011 х 1,008 х 1,00 х 1,00 х 0,993 х 1,00 х 100 = 102,1%; у вересні 2018 року - 1,009 х 1,011 х 1,008 х 1,00 х 1,00 х 0,993 х 1,00 х 1,019 х 100 = 104,0%.

Отже, у вересні 2018р. поріг 103% перевищено, а тому, виникає право на індексацію заробітної плати. Оскільки індекс інфляції за вересень 2018р. опубліковано у жовтні 2018р., то індексацію необхідно проводити у листопаді 2018р., а з січня 2018 року по вересень 2018 року індексація не потрібна.

Разом з тим, у жовтні 2018 року на підприємстві відбулося підвищення тарифних ставок (що вбачається з Положення про систему та умови оплати праці працівників на 2018р. з додатками у вигляді розмірів посадових окладів, постійно-діючих доплат (надбавок) до посадового окладу співробітників з 01 жовтня 2018 р.), отже базовий місяць - жовтень 2018 року.

Поріг індексації за листопад 2018 року -101,4%; за грудень 2018 року - 1,014 х 1,008 х 100 = 102,2%.

Зазначене свідчить на користь того, що поріг 103% не перевищено, отже в листопаді 2018 року та в грудні 2018 року у працівників не виникає право на індексацію заробітної плати.

Отже, суд погоджується з позицією підприємства позивача та зазначає, що сума індексації у місяці підвищення тарифних ставок (окладів) не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу.

Враховуючи викладені обставини, суд доходить висновку про відсутність у позивача порушень ч.6 ст.95 КЗпП України, ст.33 Закону України "Про оплату праці".

Суд вказує, що ключовим аспектом та предметом доказування у даній справі є факт дотримання позивачем гарантій, визначених трудовим законодавством та за результатами розгляду справи підтверджено зазначене.

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Позивач також просив скасувати спірні постанови з огляду на відсутність у відповідача підстав для застосування санкцій, передбачених ст. 265 КЗпП України, оскільки останні прийняті на підставі даних, отриманих поза межами предмету інспекційного відвідування що, на думку позивача, свідчить про порушення контролюючим органом частини 1 ст. 6 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», за змістом яких під час проведення позапланового заходу з`ясовуються лише ті питання, необхідність перевірки яких стала підставою для здійснення цього заходу.

Разом з тим, вказані посилання суд відхиляє, оскільки інспекторів контролюючого органу ТОВ "Квартал" допустило до інспекційного відвідування, а тому предметом розгляду у суді за вказаних обставин має бути лише суть виявлених порушень.

Щодо виявлених інспекційним відвідуванням порушень ТОВ «Квартал» ч. ч. 1, 3 ст. 24 КЗпП України про допущення до роботи без укладення трудового договору оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку встановленому Кабінетом Міністрів України; ст.96 КЗпП України, ч.4 ст.6 Закону України "Про оплату праці", яке полягає у несформуванні тарифної сітки (схеми посадових окладів) на основі тарифної ставки робітника першого розряду та міжкваліфікаційних (міжпосадових) співвідношень розмірів тарифних ставок (посадових окладів); ч.2 ст.30 Закону України "Про оплату праці", яке полягає у незабезпеченні позивачем достовірного обліку виконуваної працівниками роботи - не надано табелів обліку робочого часу; ч.6 ст.95 КЗпП України, ст.33 Закону України "Про оплату праці", яке полягає у непроведенні індексації заробітної плати - спростовані під час розгляду справи.

Відповідно до ч.11 ст.7 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», яка кореспондуються з п.28 Порядку 295 - у разі виконання припису в установлений у ньому строк заходи до притягнення об`єкта відвідування та його посадових осіб до відповідальності не вживаються.

Відтак, у правовідносинах, з приводу яких подано позов, відсутні підстави для притягнення позивача до відповідальності.

За приписами ч. 1,2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на те, що відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не доведено правомірності припису, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Частиною 1 ст. 139 КАС України визначено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З матеріалів справи вбачається, що за подання вказаного позову Товариством з обмеженою відповідальністю «Квартал» сплачено судовий збір у розмірі 1921,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 2450 від 15.02.2019 р. (а.с. 4).

Оскільки, позовні вимоги підлягають задоволено повністю, суд стягує з Головного управління Держпраці у Харківській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь позивача судові витрати (судовий збір) у сумі 1921,00 грн.

Керуючись ст. ст. 157, 243-246, 250, 255, 295, 297 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Квартал" (вул. Пушкінська, буд. 22, м. Харків, 61057, ) до Головного управління Держпраці у Харківській області (вул. Алчевських, буд. 40,м. Харків, 61002, ) про визнання протиправними та скасування постанов - задовольнити.

Скасувати постанови Головного управління Держпраці у Харківській області №ХК3878/296/АВ/П/ТД-ФС від 08.02.2019р. про накладення штрафу у розмірі 250380, 00 грн.; №ХК3878/289/АВ/П/ТД-ФС від 08.02.2019р. про накладення штрафу у розмірі 751140 грн. та №ХК3878/289/АВ/П/ТД-ФС від 08.02.2019р. про накладення штрафу у розмірі 4173 грн., які винесені відносно Товариства з обмеженою відповідальністю "Квартал".

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держпраці у Харківській області (вул. Алчевських, буд. 40,м. Харків,61002, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Квартал" (вул. Пушкінська, буд. 22, м.Харків, 61057, ) витрати по оплаті судового збору у розмірі 1921,00 грн. (одна тисяча дев`ятсот двадцять одна).

Скасувати заходи забезпечення позову, застосовані ухвалою суду від 25.04.2019 року.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено протягом тридцяти днів з дня його складання у повному обсязі шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Другого апеляційного адміністративного суду або в порядку, передбаченому п. 15.5 Розділу VII КАС України, а саме: до Другого апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 20 травня 2019 року.

Суддя Шляхова О.М.