Справа № 400/604/19
Суддя: Джабурія О.В.
Дата ухвалення: 2019-05-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 травня 2019 р.м.ОдесаСправа № 400/604/19
Головуючий в 1 інстанції: Лісовська Н. В.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Джабурія О.В.

суддів - Вербицької Н.В.

- Кравченка К.В.

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Миколаївського окружного адміністративного суду від 05 березня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Миколаївської міської ради про визнання рішення від 21.12.2000 року № 26/1 протиправним та нечинним, -

ВСТАНОВИВ:

В березні 2019 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Миколаївської міської ради, в якому просить суд:

- визнати рішення Миколаївської міської ради від 21.12.2000 року № 26/1, що не має назви протиправним та нечинним.

Ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 05 березня 2019 року відмовлено у відкритті провадженні в справі за позовом ОСОБА_1 до Миколаївської міської ради про визнання протиправним та нечинним рішення Миколаївської міської ради від 21.12.2000 р. № 26/1, що не має назви.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій ставиться питання про скасування судового рішення та ухвалення нового про задоволення позовних вимог. Апелянт вважає, що судом першої інстанції не повно були з`ясовані обставини, що мають значення для справи, порушено норми матеріального та процесуального права, що є підставою для скасування судового рішення.

Згідно до вимог ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так судом першої інстанції встановлено, що відповідно до відомостей з Єдиного реєстру судових рішень встановлено, що ухвалою від 03.01.2019 року Миколаївський окружний адміністративний суд відмовив у відкритті провадження в справі № 400/7/19 за позовом ОСОБА_1 до Миколаївської міської ради про визнання протиправним та нечинним рішення Миколаївської міської ради від 21.12.2000 № 26/1 «Про перейменування вулиці Паркової у вулицю Анатолія Олійника та внесення змін до п. 1 рішення міської ради від 03.03.2000 № 17/20».

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 27.02.2019 року ухвалу по справі № 400/7/19 залишено без змін.

Крім того, у лютому 2019 р. позивач уже звертався до з позовом до Миколаївської міської ради про визнання нечинним рішення Миколаївської міської ради від 21.12.2000 р. № 26/1 «Про перейменування вулиці Паркової у вулицю Анатолія Олійника та внесення змін до п. 1 рішення міської ради від 03.03.2000 № 17/20».

Ухвалою від 25.02.2019 року по справі № 400/498/19 Миколаївський окружний адміністративний суд відмовив у відкритті провадження. 04.03.2019 року позивачем подана апеляційна скарга на ухвалу.

Того ж дня позивач подав позов з аналогічними вимогами: визнати протиправним та нечинним рішення Миколаївської міської ради від 21.12.2000 р. № 26/1, що не має назви.

Ухвалюючи рішення суд прийшов до висновку, що неістотна зміна формулювання позовних вимог у справах № 400/7/19, № 400/498/19 і в даній справі, не є підставою визнавати вказаний позов поданим вперше.

Вирішуючи дану справу в апеляційному провадженні, колегія суддів приходить до наступних висновків.

ЗАСТОСУВАННЯ НОРМ ПРАВА

Вимогами ч.1 ст.2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до вимог ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Керуючись положеннями вищевказаних законів, Кодексом та контекстом Конституції України можна зробити висновок, що однією з найважливіших тенденцій розвитку сучасного законодавства України є розширення сфери судового захисту, в тому числі судового контролю за правомірністю і обґрунтованістю рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. При цьому, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ч. 2 ст. 19).

Так, статтею 55 Конституції України гарантовано, що кожен громадянин має право звернутися до суду за захистом прав і свобод, якщо ці права чи свободи порушені або порушуються, створено чи створюються перешкоди для їх реалізації, мають місце інші ущемлення прав і свобод.

Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (частина перша статті 2 КАС).

Згідно з частиною 1 статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

При цьому, пунктом 4 частини 1 статті 170 КАС передбачено, що суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо у провадженні цього або іншого суду є справа про спір між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Натомість, апелянт наголошує на тому, що він вперше звертається до суду з даними вимогами. Так, апелянт зазначає, що є два рішення Миколаївської міської ради №26/1 від 21.12.2000 року, одне з назвою і одне без назви, а тому підстави звернення до суду з позовом не є тотожними, оскільки предмет і підстави позовів різні.

З цього приводу колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що відповідно до вищенаведеної норми тотожними визнаються позови, у яких збігаються сторони, предмет і підстава, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників адміністративного процесу, вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. Нетотожність хоча б одного із цих чинників не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.

Водночас з огляду на положення пункту 4 частини першої статті 170 КАС з одним і тим же позовом можна лише раз звернутися до суду за захистом.

Відповідно до частини 2 статті 171 КАС України суддя відкриває провадження в адміністративній справі на підставі позовної заяви, якщо відсутні підстави для залишення позовної заяви без руху, її повернення чи відмови у відкритті провадження у справі.

Відповідно до п.4 ч.1 ст. 170 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо у провадженні цього або іншого суду є справа про спір між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Аналогічна позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду, зокрема, у постанові від 11 квітня 2018 року у провадженні 11-257заі18.

Відмовляючи у відкритті провадження, суд першої інстанції зазначив, що неістотна зміна формулювання позовних вимог у справах № 400/7/19, № 400/498/19 і в даній справі, не є підставою визнавати вказаний позов поданим вперше.

Колегія суддів апеляційної інстанції дослідивши наявні в ЄДРСР України судові рішення у справах № 400/7/19, № 400/498/19 зазначає, що предмет оскарження у вказаних справах є тотожніми з предметом оскарження у даному провадженні, а тому, суд прийшов до правильного висновку про відмову у відкритті провадження у відповідності до приписів п.4 ч.1 ст. 170 КАС України.

При цьому, посилання апелянта, що в межах даного провадження предметом розгляду є рішення Миколаївської міської ради №26/1 від 21.12.2000 року без назви, а предметом оскарження у інших справах є рішення від 21.12.2000 № 26/1 Миколаївської міської ради «Про перейменування вулиці Паркової у вулицю Анатолія Олійника та внесення змін до п1 рішення міської ради від 03.03.2000 року № 17/20», колегія суддів вимушена відхилити, такі, які не найшли свого підтвердження під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції.

За таких обставин колегія суддів вважає наведені висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам ст.ст. 2, 7, 8, 9, 10, 73, 74, 77 КАС України та не приймає доводи, наведені в апеляційній скарзі про те, що рішення підлягає скасуванню.

Відповідно до вимог ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу, а в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Отже, в адміністративному процесі, як виняток із загального правила, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень встановлена презумпція його винуватості. Презумпція винуватості покладає на суб`єкта владних повноважень обов`язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень норм матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 308, 311, п.1 ч.1 ст.315, ст.ст. 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд апеляційної інстанції, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Миколаївського окружного адміністративного суду від 05 березня 2019 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення або з дня вручення учаснику справи повного судового рішення.

Головуючий суддя Джабурія О.В.
Судді Вербицька Н. В. Кравченко К.В.