Справа № 0740/994/18
Суддя: Луцович М.М.
Дата ухвалення: 2019-05-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

13 травня 2019 року м. Ужгород№ 0740/994/18
Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Луцович М.М.

при секретарі судових засідань Симканич Ю.В.

та осіб, що беруть участь у справі:

позивача - ОСОБА_1 ;

представників позивача - Годя М.І., ОСОБА_2 В.;

представника відповідачів 1 та 2 - Яблонський О.О.;

розглянувши у судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Закарпатській області, Управління Міністерства внутрішніх справ України в Закарпатській області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції в Закарпатській області (далі - відповідач 1), Управління Міністерства внутрішніх справ України в Закарпатській області (далі - відповідач 2) про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі.

Позовні вимоги мотивовані тим, що наказом Голови ліквідаційної комісії УМВС України в Закарпатській області №161о/с від 27.07.2018 року згідно з пунктами 10 та 11 розділу ХІ Закону України "Про Національну поліцію" та відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ позивача звільнено з 30.07.2018 року у запас Збройних Сил за п. 64 "г" (через скорочення штатів). Позивач наголошує на тому, що діючим законодавством передбачено, що власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, установі та організації, проте ОСОБА_1 не було запропоновано іншу роботу у складі поліції, хоча на момент звільнення позивач мав вислугу 13 років 10 місяців 28 дні. Також, позивач вважає, що його було поновлено на посаді в поліції, яку обіймав в УМВС України в Закарпатській області. Однак, при звільненні позивача не було враховано той факт, що у штаті ГУНП в Закарпатській області було не зайнято багато посад, які могли бути запропоновані позивачеві. Позивач наголошував, що в структурі ГУНП в Закарпатській області відбулася реорганізація, а тому кількість посад не скоротилася. Разом з тим, позивач зазначає, що при поновленні його на підставі постанови Закарпатського окружного адміністративного суду від 26.04.2018 року, ухвали Львівського апеляційного адміністративного суду від 26.10.2016 року та постанови Верховного Суду від 15.03.2018 року йому не було призначено грошове утримання та після його звільнення через скорочення штатів він не може зареєструватися в центрі зайнятості. Таким чином, позивач вважає, що під час його звільнення не було дотримано встановленого порядку звільнення за скороченням штату та йому не було запропоновано іншу посаду в поліції, у зв`язку з чим були порушені трудові гарантії позивача, які повинні бути відновлені шляхом поновлення його на посаді в органах поліції.

У судовому засіданні позивач та представники позивача просили позов задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача 1 та відповідача 2 в судовому засіданні заперечив щодо задоволення позовних вимог у повному обсязі, з мотивів викладених у відзиві на позов, вказавши на те, що на виконання рішення суду, головою ліквідаційної комісії УМВС України в Закарпатській області винесено наказ №105 о/с від 21.05.2018 року, яким скасовано пункт наказу УМВС України в Закарпатській області від 07.12.2015 року №62 о/с в частині звільнення з 08.12.2015 року за п. 64 "г" (через скорочення штатів) та поновлено ОСОБА_1 на відповідній посаді з 08.12.2015 року. Згідно постанови КМУ від 16.09.2015 року №730 було ліквідовано, як юридичні особи публічного права територіальні органи Міністерства внутрішніх справ України, в тому числі і УМВС України в Закарпатській області, а відповідно до наказу МВС України №1388 від 06.11.2016 року усіх працівників міліції було скорочено, а штати органів, підрозділів, закладів, установ та підприємств МВС України втратили чинність. Таким чином, у зв`язку з відсутністю міліцейських посад, наказом УМВС в Закарпатській області "106 о/с від 21.05.2018 року ОСОБА_1 зараховано в розпорядження УМВС України в Закарпатській області, звільнивши його із займаної посади інспектора - чергового спеціального приймальника для утримання осіб, підданих адміністративному арешту (наповнення 19 ліжко - місць) УМВС України в Закарпатській області, з 22.05.2018 року. Так, у зв`язку з відсутністю посади, 29.05.2018 року позивача було попереджено про майбутнє звільнення за скороченням штатів, а 30.07.2018 року наказом ліквідаційної комісії УМВС України в Закарпатській області №161 о/с від 27.07.2018 року позивача було звільнено за п. 64 "г" (через скорочення штатів) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали справи, заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що наказом голови ліквідаційної комісії УМВС України в Закарпатській області від 21.05.2018 року №105 о/с "По особовому складу" відповідно до постанови Закарпатського окружного адміністративного суду від 26.04.2016 року, ухвали Львівського апеляційного адміністративного суду від 26.10.2016 року та постанови Верховного Суду від 15.03.2018 року у справі №807/2436/15 було скасовано пункт наказу УМВС України в Закарпатській області від 07.12.2015 року №62 о/с в частині звільнення з органів внутрішніх справ, з 08.12.2015 року, старшого лейтенанта міліції Годю М.М., інспектора-чергового спеціального приймальника для утримання осіб, підданих адміністративному арешту (наповнення 19 ліжко-місць) УМВС України в Закарпатській області, у запас Збройних Сил за пунктом 64 "г" (через скорочення штатів), відповідно до пунктів 10 та 11 розділу ХІ Закону України "Про Національну поліцію" та Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ та поновлено лейтенанта міліції ОСОБА_1 на посаді інспектора-чергового спеціального приймальника для утримання осіб, підданих адміністративному арешту (наповнення 19 ліжко-місць) УМВС України в Закарпатській області, з 08.12.2015 року (а.с. 9).

У відповідності до Розписки від 29.05.2018 року ОСОБА_1 було попереджено, що згідно п. 8 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про національну поліцію" посада позивача відсутня та повідомлено, що його буде звільнено зі служби з органів внутрішніх справ через скорочення штатів не пізніше, ніж за 2 місяці з дня складання Розписки (а.с. 35).

Згідно наказу голови ліквідаційної комісії УМВС України в Закарпатській області від 27.07.2018 року №161 о/с "По особовому складу" згідно з пунктами 10 та 11 розділу ХІ Закону України "Про Національну поліцію" та відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ було звільнено з 30.07.2018 року, у запас Збройних Сил за пунктом 64 "г" (через скорочення штатів) ОСОБА_1 та виплачено компенсацію за невикористану відпустку за фактично відпрацьований час у 2018 році у кількості 18 календарних днів (а.с. 8).

Відповідно до ч. 4 ст. 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Як встановлено в ході розгляду справи по суті, ОСОБА_1 звертався до Закарпатського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції у Закарпатській області (далі - відповідач 1), Управління Міністерства внутрішніх справ України в Закарпатській області (далі - відповідач 2) про скасування наказу від 07.12.2015 року № 62 о/с в частині звільнення з 08.12.2015 року за пунктом 64 "г" (через скорочення штатів) старшого лейтенанта міліції (М-157416) інспектора - чергового спеціального приймальника для утримання осіб, підданих адміністративному арешту (наповнення 19 ліжко - місць) на підставі пунктів 10, 11 розділу ХІ Закону України "Про Національну поліцію" та відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ та зобов`язання Головного управління Національної поліції у Закарпатській області поновити на займаній посаді.

Постановою Закарпатського окружного адміністративного суду від 26.04.2016 року по справі №807/2436/15 позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Закарпатській області, Управління Міністерства внутрішніх справ України в Закарпатській області було задоволено частково. Скасовано наказ Управління Міністерства внутрішніх справ України в Закарпатській області від 07.12.2015 року № 62 о/с в частині звільнення з 08.12.2015 року за пунктом 64 "г" (через скорочення штатів) старшого лейтенанта міліції Годю М.М. (М-157416) інспектора - чергового спеціального приймальника для утримання осіб, підданих адміністративному арешту (наповнення 19 ліжко - місць) на підставі пунктів 10, 11 розділу ХІ Закону України "Про Національну поліцію" та відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ. Управлінню Міністерства внутрішніх справ України в Закарпатській області (Закарпатська область, м. Ужгород, вул. Ференца Ракоці, 13, ) поновити на займаній на час звільнення посаді старшого лейтенанта міліції ОСОБА_1 (М-157416) інспектора - чергового спеціального приймальника для утримання осіб, підданих адміністративному арешту (наповнення 19 ліжко - місць) з 08.12.2015 року. В решті позовних вимог відмовлено (а.с. 72-80).

Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 26.10.2016 року апеляційну скаргу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Закарпатській області залишено без задоволення, а постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 26.04.2016 в справі №807/2436/15 - без змін.

Постановою Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 15.03.2018 року постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 26 квітня 2016 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 26 жовтня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Закарпатській області, Управління Міністерства внутрішніх справ України в Закарпатській області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі - залишено без змін (а.с. 62-71).

Згідно ч. 2 ст. 14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Таким чином, наказом голови ліквідаційної комісії УМВС України в Закарпатській області від 21.05.2018 року №105 о/с "По особовому складу", згідно якого позивача було поновлено на посаді інспектора-чергового спеціального приймальника для утримання осіб, підданих адміністративному арешту (наповнення 19 ліжко-місць) УМВС України в Закарпатській області, з 08.12.2015 року був виданий саме на виконання рішення суду, яке набуло законної сили.

Згідно ч. 1 ст. 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

У відповідності ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до правової позицію Європейського суду з прав людини у справі Yvonne van Duyn v. Ноmе Оffice (Саsе 41/74 van Duyn v. Ноmе Оffice) принцип юридичної визначеності означає, що зацікавлені особи повинні мати змогу покладатися на зобов`язання, взяті державою, навіть якщо такі зобов`язання містяться у законодавчому акті, який загалом не має автоматичної прямої дії. Така дія зазначеного принципу пов`язана з іншим принципом - відповідальності держави, який полягає у тому, що держава не може посилатися на власне порушення зобов`язань для запобігання відповідальності. При цьому, якщо держава чи будь-який її орган схвалили певну концепцію, така держава чи орган вважатимуться такими, що діють протиправно, якщо вони відступлять від такої політики чи поведінки, оскільки схвалення такої політики чи поведінки дало підстави для виникнення обгрунтованих сподівань у осіб (юридичних чи фізичних) стосовно додержання державою чи органом публічної влади такої політики чи поведінки.

Не знайшло свого підтвердження в ході розгляду справи по суті твердження позивача про те, що його було поновлено на посаді в Головному управлінні Національної поліції в Закарпатській області, з огляду на наступне.

Так, поновлення позивача на посаді в Головному управління Національної поліції в Закарпатській області було предметом розгляду під час розгляду адміністративної справи №807/2436/15.

Згідно постанови Закарпатського окружного адміністративного суду від 26.04.2016 року по справі №807/2436/15, яка залишена в силі ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 26.10.2016 року, та в подальшому постановою Верховного Суду від 15.03.2018 року було залишено без змін постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 26.04.2016 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 26.10.2016 - позивачеві було відмовлено в задоволенні позовних вимог в частині його поновлення на посаді в Головному управлінні Національної поліції в Закарпатській області та з метою захисту прав позивача, суд вийшов за межі позовних вимог та поновив позивача на займаній на час звільнення посаді інспектора - чергового спеціального приймальника для утримання осіб, підданих адміністративному арешту (наповнення 19 ліжко - місць) в УМВС України в Закарпатській області, з 08.12.2015 року (а. с. 79).

Також, рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 22.01.2018 року по справі №807/176/17 позов ОСОБА_1 до Управління МВС України в Закарпатській області, Головного управління Національної поліції в Закарпатській області, Головного управління Державної казначейської служби України в Закарпатській області, Державної казначейської служби України про стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу було задоволено частково, стягнено на користь ОСОБА_1 заробітну плату за час вимушеного прогулу за період з 12.09.2014 року по 12.09.2015 року в сумі 16177,01 грн., в решті позовних вимог відмовлено. Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 10.05.2018 року апеляційні скарги управління Міністерства внутрішніх справ України в Закарпатській області та ОСОБА_1 задоволено частково, рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 22 січня 2018 року у справі № 807/176/17 скасовано, прийнято нову постанову, якою позов ОСОБА_1 задоволено частково, стягнуто з управління Міністерства внутрішніх справ України в Закарпатській області (Головного управління Національної поліції в Закарпатській області) на користь ОСОБА_1 грошове утримання за час вимушеного прогулу за період з 12 вересня 2014 року по 12 вересня 2015 року в сумі 17922 гривні 20 копійок, в задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 04.10.2018 року адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Закарпатській області, Управління Міністерства внутрішніх справ України в Закарпатській області та Міністерства внутрішніх справ України про визнання неправомірними дій посадових осіб, скасування наказів, поновлення на рівнозначній посаді та зобов`язання вчинити дію задовольнити частково, зобов`язано Управління Міністерства внутрішніх справ України в Закарпатській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення за період його перебування у розпорядженні Управління Міністерства внутрішніх справ України в Закарпатській області з 21.05.2018 року по 30 липня 2018 року у розмірі 8 666,66 грн. з проведенням необхідних відрахувань відповідно до чинного законодавства, у задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 17.12.2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 4 жовтня 2018 року у справі № 807/568/18 залишено без змін.

Таким чином, на виконання рішення суду, яке набуло законної сили, позивача наказом від 21.05.2018 року №105 о/с було поновлено на займаній на час звільнення посаді саме в УМВС України в Закарпатській області.

Порядок та умови проходження служби в міліції регламентуються Положенням про проходження служби особовим складом органів внутрішніх справ, затверджуваним Кабінетом Міністрів України.

Згідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 16.09.2015 року №730 "Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів внутрішніх справ" було ліквідовано, як юридичні особи публічного права територіальні органи Міністерства внутрішніх справ України, в тому числі Управління Міністерства внутрішніх справ України в Закарпатській області.

Станом на день винесення рішення по даній адміністративній справі, Управління МВС України в Закарпатській області перебуває в процесі припинення з 06.11.2015 року, однак, відсутній запис про державну реєстрацію припинення юридичної особи.

У відповідності до наказу Міністерства внутрішніх справ України від 06.11.2015 року №1388 "Про організаційно-штатні питання" було визначено такими, що втратили чинність штати органів, підрозділів, закладів, установ та підприємств МВС України згідно з переліком змін у штатах МВС, що додається.

Закон України "Про Національну поліцію" визначає правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України

Відповідно до пункту 1 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про Національну поліцію" передбачено, що він набирає чинності через три місяці з дня, наступного за днем його опублікування, крім, пунктів 1, 2, 3, 7-13, 15, 17-18 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону, які набирають чинності з дня, наступного за днем його опублікування.

Відтак, у відповідності до вимог пункту 1 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про Національну поліцію" вбачається, що п. 8 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про Національну поліцію" набирає чинність з дня наступного за днем його опублікування, а саме: 07.08.2015 року.

Згідно до ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Пунктом 64 «г» Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ передбачено, що особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) через скорочення штатів - при відсутності можливості подальшого використання на службі.

Згідно пункту 8 Розділу ХІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію» з дня опублікування цього Закону всі працівники міліції (особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), а також інші працівники Міністерства внутрішніх справ України, його територіальних органів, закладів та установ вважаються такими, що попереджені у визначеному порядку про можливе майбутнє звільнення через скорочення штатів.

Відповідно до пункту 9 Розділу ХІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію» працівники міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, за умови відповідності вимогам до поліцейських, визначеним цим Законом, упродовж трьох місяців з дня опублікування цього Закону можуть бути прийняті на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення за їх згодою чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції. Посади, що пропонуються особам, зазначеним у цьому пункті, можуть бути рівнозначними, вищими або нижчими щодо посад, які ці особи обіймали під час проходження служби в міліції.

Відповідно до ч.1 ст. 3 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Згідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

У відповідності до ст. 4 КЗпП України законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

Основним законодавчим актом, що регулює трудові та пов`язані з ними відносини, є КЗпП України. Його роль як основоположного нормативного акта виявляється, насамперед, у тому, що КЗпП України відрізняється від інших нормативних актів, як акт кодифікований і відносно стабільний.

Зокрема, КЗпП України визначаються гарантії захисту прав працівників.

Відповідно до п. 17 ч. 1 ст. 4 КАС публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Оскільки Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ не врегульовано порядок звільнення зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) осіб середнього, старшого і вищого начальницького складу через скорочення штатів - при відсутності можливості подальшого їх використання на службі, то в такому випадку слід застосовувати загальні норми, що регулюють дане питання.

Зокрема, розділом IV Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ (згідно якого позивача було звільнено з посади через скорочення штатів) визначено умови призначення на посади, переміщення та просування по службі осіб начальницького складу органів внутрішніх справ, у тому числі передбачена можливість переміщення цих осіб по службі при скороченні штатів. Разом з тим, оскільки Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ та Законом України "Про національну поліцію" не розкрито значення терміну "скорочення штатів", відтак при встановленні наявності такого скорочення і правомірності його проведення необхідно керуватися нормами трудового законодавства, а саме: КЗпП України.

Тобто в даному випадку, при встановленні протиправності чи правомірності дій відповідачів, при винесенні оскаржуваного наказу про звільнення позивача, слід застосовувати норми Кодексу законів про працю України.

Так, у відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

У відповідності до ч. 1 ст. 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

Згідно ч. 2 ст. 49-2 КЗпП України при вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.

Відповідно до ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. У разі якщо вивільнення є масовим відповідно до статті 48 Закону України "Про зайнятість населення", власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про заплановане вивільнення працівників.

Так, після поновлення позивача на посаді наказом від 21.05.2018 року №105 о/с його було попереджено про наступне вивільнення з роботи, у зв`язку зі скороченням штатів, що підтверджується Розпискою від 29.05.2018 року.

Таким чином, відповідачем 2 було дотримано вимоги ч. 1 ст. 49-2 КЗпП України, а саме: після поновлення позивача на роботі згідно наказу від 21.05.2018 року №105 о/с його було попереджено про наступне звільнення.

Щодо твердження позивача про те, що під час звільнення йому не було запропоновано жодної посади, то суд констатує наступне.

Згідно листа члена ліквідаційної комісії Д.М. Кушнір, на запит начальника ВПЗ ГУНП в Закарпатській області від 06.03.2019 року №99/106/11-2019 було повідомлено, що відповідно до наказу Міністерства внутрішніх справ України від 06.11.2015 року №1388 "Про організаційно-штатні питання" визнано такими, що втратили чинність штати органів, підрозділів, закладів, установ та підприємств МВС України згідно з переліком змін у штатах МВС, в тому числі були скасовані штати і скорочені всі посади в Управлінні Міністерства внутрішніх справ України в Закарпатській області. Управління МВС України в Закарпатській області перебуває на стадії повної ліквідації та у штатах установи - 0 посад.

Отже, на час звільнення позивача із займаної посади у зв`язку з скороченням штатів у в Управлінні Міністерства внутрішніх справ України в Закарпатській області не було жодної посади, яка б могла бути запропонована позивачеві.

Пунктом 9 розділу ХІ Закону України "Про Національну поліцію" передбачені певні гарантії захисту працівників, які звільняються зі служби, зокрема, надано можливість працівникам міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, за умови відповідності вимогам до поліцейських визначеним цим Законом бути прийнятими на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення за їх згодою чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції.

Разом з тим, у матеріалах справи відсутні докази того, що позивач виявив бажання проходити службу у Головному Управлінні Національної поліції в Закарпатській області, так, відсутня жодна заява (Рапорт) позивача про намір працювати у відповідача 1, доказів протилежного позивач до суду не надав. Також, в судовому засіданні позивач надав пояснення, що після зарахування його в розпорядження УМВС України в Закарпатській області він до відповідача 1 чи відповідача 2 не звертався із письмово заявою про намір працювати в Головному управлінні Національної поліції в Закарпатській області.

Таким чином, позивач не скористався своїм правом передбаченим пунктом 9 розділу ХІ Закону України "Про Національну поліцію" щодо виявлення бажання проходити службу в поліції та огляду на те, що в Управлінні Міністерства внутрішніх справ України в Закарпатській області були скасовані штати і скорочені всі посади, суд приходить висновку, що відповідач 2 не мав можливості подальшого використання позивача на службі.

Не підлягають задоволенню позовні вимоги позивача про зобов`язання Головного управління Національної поліції в Закарпатській області поновити його на займаній посаді, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Зокрема, як вбачається з матеріалів справи, Головним управлінням Національної поліції в Закарпатській області не вчинялися жодні дії чи бездіяльність щодо позивача, останній не перебував у трудових відносинах з Головним управлінням Національної поліції в Закарпатській області, а також відсутні будь-які нормативно-правові акти якими було б покладено на Головне управління Національної поліції в Закарпатській області обов`язку працевлаштування працівників, які були звільнені Управлінням Міністерства внутрішніх справ України в Закарпатській області. Відтак, в цій частині позовні вимоги не підлягають до задоволення.

Враховуючи вище викладене, суд приходить висновку, що відповідачі діяли у межах наданих повноважень, на підставі та у спосіб, визначений чинним законодавством України.

Згідно ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Оцінивши кожен доказ, який є у справі щодо його належності, допустимості, достовірності та їх достатності і взаємного зв`язку у сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 241, ч. 3 ст. 243, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В :

1. У задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Національної поліції в Закарпатській області (м. Ужгород, вул. Ференца Ракоці, 13, ), Управління Міністерства внутрішніх справ України в Закарпатській області (м. Ужгород, вул. Ференца Ракоці, 13, ) про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі - відмовити.

2. Рішення суду може бути оскаржено до Восьмого апеляційного адміністративного суду в строки визначені ст. 295 КАС України.

Рішення суду набирає законної сили в порядку визначеному ст. 255 КАС України. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

СуддяМ.М. Луцович

Відповідно до ч. 3 ст. 243 КАС України рішення суду у повному обсязі складено та підписано 17.05.2019 року.