Справа № 120/1013/19-а
Суддя: Яремчук Костянтин Олександрович
Дата ухвалення: 2019-05-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

13 травня 2019 р. Справа № 120/1013/19-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Яремчука Костянтина Олександровича,

за участі секретаря судового засідання Ніконової Тетяни Василівни,

позивача ОСОБА_1

представника відповідача

Ваколюка Олександра Сергійовича ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області про визнаня бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

25 березня 2019 року ОСОБА_1 звернулася до Вінницького окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області, в якій просить визнати протиправною бездіяльність Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області, оформлену листом від 06 лютого 2019 року, при розгляді клопотання про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою для одержання безоплатно у власність земельної ділянки орієнтовною площею 2,0 гектара для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території Журавненської сільської ради Літинського району, та зобов`язати відповідача надати дозвіл згідно з клопотанням від 03 січня 2019 року на розроблення проекту землеустрою для одержання безоплатно у власність земельної ділянки орієнтовною площею 2,0 гектара для ведення особистого селянського господарства що розташована на території Журавненської сільської ради Літинського району. Позивач подала позовну заяву через зареєстрований електронний кабінет в підсистемі електронного суду, підписавши її за допомогою електронного цифрового підпису, з огляду на що позов не містить власноручного підпису позивача.

Обгрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначила, що 03 січня 2019 року звернулася до відповідача із клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою для одержання безоплатно у власність земельної ділянки орієнтовною площею 2,0 гектара для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території Журавненської сільської ради Літинського району, додавши всі необхідні документи.

Листом від 06 лютого 2019 року Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області повідомило заявника про неможливість надання дозволу на розроблення проекту землеустрою в зв`язку з недоліками, що містили подані документи.

Позивач вважає, що відповідачем під час розгляду клопотання від 03 січня 2019 року допущено протиправну бездіяльність, а тому відповідача слід зобов`язати надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою.

Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 27 березня 2019 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Цією ж ухвалою встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня отримання ухвали суду для подання відзиву на позовну заяву; витребувано у відповідача належним чином засвідчені копії матеріалів, які позивачем подавалися разом із клопотанням від 03 січня 2019 року; призначено справу до судового розгляду на 24 квітня 2019 року.

На виконання вимог вказаної ухвали 16 квітня 2019 року від відповідача до суду надійшли витребувані судом докази. Також 16 квітня 2019 року подано відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог. У відзиві відповідач зазначив, що на графічних матеріалах, що долучені ОСОБА_1 до клопотання, не зазначено цільового призначення земельної ділянки. Крім того, подані позивачем документи не дають можливості ідентифікувати місце розташування земельної ділянки відповідно до поданого викопіювання бажаного місця розташування земельної ділянки. Відтак, на думку відповідача, позивачу обгрунтовано відмовлено у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою у зв`язку із тим, що місце розташування об`єкта не відповідає вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів. З приводу позовної вимоги щодо зобов`язання орган Держгеокадастру надати відповідний дозвіл, то така вимога не може бути задоволеною з огляду на те, що суд не може підміняти орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

24 квітня 2019 року у судове засідання з`явилися позивач та представник відповідача. Суд перейшов до розгляду справи по суті, із вступним словом вступили учасники справи. Під час виступу представник відповідача, окрім іншого, посилався на те, що на адресу відповідача надійшов лист відділу у Літинському районі Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області, яким повідомлено про те, що земельна ділянка, на яку претендує позивач, розпорядженням Літинської районної державної адміністрації передана іншій особі.

За результатами судового засідання, що відбулося 24 квітня 2019 року, суд постановив ухвалу без виходу до нарадчої кімнати, якою витребував у відповідача та зобов`язав представника відповідача надати у наступне судове засідання письмові докази, що підтверджують факт передачі земельної ділянки, на яку претендує ОСОБА_1 , іншій особі. На підставі частини 2 статті 223 Кодексу адміністративного судочинства України судом оголошено перерву в судовому засіданні до 13 травня 2019 року.

24 квітня 2019 року до суду від відповідача надійшла заява про долучення до матеріалів справи належним чином засвідчених копій доказів, а саме: листа відділу у Літинському районі Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області вих. №258/408-19-0.28 від 12 квітня 2019 року, розпорядження Літинської районної державної адміністрації №319 від 30 серпня 2004 року, додатку №2 до вказаного розпорядження, викопіювання.

25 квітня 2019 року на адресу суду від позивача надійшла відповідь на відзив, у якому останній просить задовольнити позов у повному обсязі. При цьому позивач зазначає, що законодавець не передбачив такої підстави для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою, як неможливість встановлення з графічних матеріалів категорії земель та цільового призначення земельної ділянки. Безпідставними, на думку позивача, є посилання відповідача на дотримання ним форми прийняття рішення за результатами розгляду її клопотання, адже відсутність належним чином оформленого наказу про надання дозволу або про відмову у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки свідчить про те, що орган не прийняв жодного рішення. Також позивач вважає, що повноваження відповідача при вирішенні клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою не є дискреційними. Варто зазначити, що відповідь на відзив позивачем подано через зареєстрований електронний кабінет в підсистемі електронного суду, підписавши її за допомогою електронного цифрового підпису, з огляду на що така відповідь не містить власноручного підпису позивача.

11 травня 2019 року на адресу суду від відповідача надійшли додаткові пояснення, у яких йдеться про те, що всі повноваження райдержадміністрації щодо розпорядження невитребуваними земельними ділянками, розташованих за межами населених пунктів, перейшли до повноважень сільських, селищних, міських рад. Разом із поясненнями надано належним чином засвідчену копію Положення про Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області.

У судовому засідання 13 травня 2019 року позивач підтримала позовні вимоги в повному обсязі. Натомість, представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог з підстав, наведених у відзиві на позовну заяву та додаткових поясненнях.

Заслухавши позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали адміністративної справи, оцінивши надані докази, суд встановив такі обставини.

ОСОБА_1 03 січня 2019 року звернулася до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області із клопотанням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 2,0 гектара для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення, яка розташована на території Журавненської сільської ради Літинського району Вінницької області. До вказаного клопотання заявник додала копію першої - сьомої, десятої та одиннадцятої сторінок паспорту громадянина України, копію картки фізичної особи - платника податків та викопіювання з кадастрового плану Журавненської сільської ради Літинського району.

Листом вих. №К-294/0-450/0/95-19 від 06 лютого 2019 року Головне упраління Держгеокадастру у Вінницькій області повідомило ОСОБА_1 про неможливість визначення категорії земель та цільове призначення земельної ділянки з наданих графічних матеріалів. Також запропоновано з метою з`ясування інформації щодо правового статусу земельної ділянки погодити викопіювання з планово-картографічного матеріалу у відділі у Літинському районі Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли, суд зважає на таке.

Особливості безоплатної передачі земельних ділянок із земель державної або комунальної власноті у власність громадянам врегульовані статтею 118 Земельного кодексу України.

Так, частиною 6 цієї статті передбачено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Як свідчать матеріали справи, позивачем відповідно до положень вказаної вище норми подано до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області як до відповідного органу виконавчої влади клопотання про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення їй у власність земельної ділянки орієнтовною площею 2,0 гектара на території Журавненської сільської ради Літинського району для ведення особистого селянського господарства, додавши всі необхідні документи, що визначені частиною 6 статті 118 Земельного кодексу України.

При цьому, суд звертає увагу на те, що частиною 6 статті 118 Земельного кодексу України встановлено заборону вимагати додаткові матеріали та документи, ніж ті, що визначені цією частиною.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку (частина 7 статті 118 Земельного кодексу України).

Відтак, із системного аналізу частини 7 статті 118 Земельного кодексу України слідує, що законодавцем визначено вичерпні підстави для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність.

У листі вих. №К-294/0-450/0/95-19 від 06 лютого 2019 року, який судом розцінюється як лист, яким ОСОБА_1 відмовлено у наданні відповідного дозволу, відповідач вказав на те, що з надісланих графічних матеріалів неможливо визначити категорію земель та цільове призначення земельної ділянки.

Однак, суд критично оцінює такі твердження відповідача, адже зі змісту частини 6 статті 118 Земельного кодексу України слідує, що про цільове призначення земельної ділянки зазначається саме у клопотанні, з яким звертається заявник. Водночас, законодавцем не передбачено необхідності вказувати цільового призначення земельної ділянки у графічному матеріалі, що додається до клопотання.

Більше того, у частині 6 статті 118 Земельного кодексу України взагалі не йдеться про необхідність зазначення ані в клопотанні, ані на графічному матеріалі категорію земель, на що посилається відповідач у своєму листі від 06 лютого 2019 року.

Разом із тим, суд встановив, що позивачем дотримано вимоги, які частиною 6 статті 118 Земельного кодексу України передбачені до клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою та долучених до нього документів. Так, у клопотанні від 03 січня 2019 року ОСОБА_1 зазначила цільове призначення земельної ділянки (особисте селянське господарство) та її орієнтовні розміри (2,0 гектара). На доданому до клопотання графічному матеріалів заявником зазначено бажане місце розташування земельної ділянки (чітко позначено земельну ділянку, що розташована на території Журавненської сільської ради Літинського району, за межами населеного пункту Олександрівка). Більше того, з метою належної ідентифікації земельної ділянки, яку заявник бажає отримати у власність, нею зазначено кадастрові номери земельних ділянок, що межують із тією, яку вона має намір отримати у власність.

Відтак, посилання у листі від 06 лютого 2019 року як на підставу для відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою на неможливість визначення цільового призначення земельної ділянки із поданих графічних матеріалів є безпідставними та такими, що спростовуються наявними у матеріалах справи доказами.

Необгрунтованою є й пропозиція у листі від 06 лютого 2019 року погодити викопіювання з планово-картографічного матеріалу у відділі у Літинському районі Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області, адже частиною 6 статті 118 Земельного кодексу України встановлено заборону вимагати додаткові матеріали та документи, ніж ті, що визначені цією частиною.

Що ж стосується наданих представником відповідача 24 квітня 2019 року таких доказів, як належним чином засвідчена копія листа відділу у Літинському районі Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області вих. №258/408-19-0.28 від 12 квітня 2019 року, розпорядження Літинської районної державної адміністрації №319 від 30 вересня 2004 року, додатку №2 до цього розпорядження та викопіювань, то суд звертає увагу на положення частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України.

Так, вказаною нормою передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Оскільки докази, надані представником відповідача 24 квітня 2019 року, не були покладені в основу листа від 06 лютого 2019 року, яким позивачу відмовлено в наданні дозволу на розробку проекту землеустрою, тому суд не бере до уваги вказані докази; при цьому, представник відповідача не довів, що відповідачем було вжито всіх можливих заходів для отримання таких доказів до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Таким чином, відповідачем відмовлено ОСОБА_1 у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою з підстав, що не містяться у частині 7 статті 118 Земельного кодексу України.

З приводу належної форми прийнятого відповідачем рішення, то суд звертає увагу на наступне.

В ході судового розгляду судом досліджено належним чином засвідчену копію Положення про Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області, затвердженого наказом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру №308 від 17 листопада 2016 року, пунктом 8 якого передбачено, що Головне управління у межах своїх повноважень видає накази організаційно-розпорядчого характеру.

Крім того, згідно з пунктом 84 Типової інструкції з діловодства в територіальних органах Держгеокадастру, затвердженої наказом Держгеокадастру №600 від 15 жовтня 2015 року, накази видаються як рішення організаційно-розпорядчого характеру. За змістом управлінської дії накази видаються з основних питань діяльності територіального органу Держгеокадастру, адміністративно-господарських, кадрових питань. При цьому, пунктом 123 вказаної Типової інструкції передбачено, що службові листи складаються з метою обміну інформацією між установами як: відповіді про виконання завдань, визначених в актах органів державної влади, дорученнях вищих посадових осіб; відповіді на запити, звернення; відповіді на виконання доручень установ вищого рівня; відповіді на запити інших установ; відповіді на звернення громадян; відповіді на запити на інформацію; ініціативні листи; супровідні листи.

Відтак, вказаними підзаконними нормативно-правовими актами визначено, що за результатами розгляду будь-яких основних питань діяльності територіального органу Держгеокадастру останнім має видаватися відповідний наказ. При цьому, листи складаються у разі надання відповіді на звернення громадян.

Отже, рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або про відмову в його наданні повинно оформлятися розпорядчим індивідуальним правовим актом у формі наказу органом Держгеокадастру.

А тому лист відповідача від 06 лютого 2019 року не може вважатися належною відмовою у наданні ОСОБА_1 дозволу на розробку проекту землеустрою для відведення земельної ділянки у власність.

З огляду на викладене суд дійшов висновку, що відповідач діяв не на підставі та не у спосіб, що передбачені Земельним кодексом України, без дотримання вимог частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, що свідчить про допущення відповідачем як суб`єктом владних повноважень протиправної бездіяльності, що полягає у неприйнятті рішення за результатами розгляду поданого ОСОБА_1 клопотання від 03 січня 2019 року.

З приводу позовної вимоги щодо зобов`язання відповідача надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою, то суд звертає увагу на таке.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України способом захисту прав особи від протиправної бездіяльності є визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Оскільки протиправна бездіяльність відповідача полягає у неприйнятті ним жодного з тих рішень, які передбачені частиною 6 статті 118 Земельного кодексу України, тому, на переконання суду, належним способом захисту порушеного права позивача є зобов`язання відповідача прийняти відповідне рішення, тобто рішення про надання або рішення про відмову у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність.

Законний інтерес особи полягає не в отриманні дозволу на розроблення проекту землеустрою, а в отриманні земельної ділянки у власність. Відтак, в судовому порядку підлягає захисту саме право на отримання земельної ділянки у власність.

З огляду на те, що суд дійшов висновку, що відповідач допустив бездіяльність при розгляді клопотання ОСОБА_1 щодо неприйняття рішення у формі наказу, тому належним способом захисту порушеного права позивача буде зобов`язання відповідача повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 від 03 січня 2019 року.

Такі ж висновки викладені і в постановах Верховного Суду від 10 січня 2019 року у справі №820/4555/17, від 11 квітня 2018 року у справі №806/2208/17, від 20 вересня 2018 року у справі №804/5597/15.

Посилання позивача на відсутність у відповідача дискреційних повноважень в даному випадку є помилковими, адже неприйняття належного рішення за результатами розгляду клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою спонукає орган Держгеокадастру повторно розглянути клопотання позивача від 03 січня 2019 року та прийняти в належній формі одне з рішень - наказ, яким надати дозвіл на розробку проекту землеустрою або яким відмовити в наданні такого дозволу.

Відповідно до статтей 9, 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно зі статтею 90 цього Кодексу оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

При цьому в силу положень частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності свого рішення та докази, надані позивачем, суд доходить висновку, що позовну заяву належить задовольнити частково, визнавши протиправною бездіяльність відповідача, що полягає у неприйнятті рішення за результатами розгляду клопотання позивача від 03 січня 2019 року, та зобов`язавши відповідача повторно розглянути відповідне клопотання.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд керується частинами 1 та 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому на користь позивача слід стягнути 384,20 гривні за рахунок бюджетних асигнувань відповідача. Визначаючись з приводу розміру судових витрат, які належить стягнути на користь позивача, суд зважає на те, що позивач звернулася до суду з позовними вимогами, які співвідносяться між собою як основна та похідна, сплативши при цьому судовий збір в розмірі 768,40 гривень як за звернення до суду з позовом з однією немайновою вимогою. А тому, задовольняючи частково позов, суд вважає, що половина від суми сплаченого судового збору і є пропорційною до розміру задоволених позовних вимог.

У зв`язку із викладеним та керуючись статтями 2, 9, 73, 74, 75, 76, 94, 124, 139, 162, 241, 244, 245, 246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України,

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області, що полягає у неприйнятті рішення за результатами розгляду клопотання ОСОБА_1 від 03 січня 2019 року про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 2,00 га на території Журавненської сільської ради Літинського району Вінницької області.

Зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 від 03 січня 2019 року про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 2,00 га на території Журавненської сільської ради Літинського району Вінницької області.

В задоволенні решти вимог відмовити.

Стягнути з бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області на користь ОСОБА_1 кошти в сумі 384 (триста вісімдесят чотири) гривні 20 копійок, сплачені нею при зверненні до суду як судовий збір.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 КАС України.

Відповідно до статті 295 КАС України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 )

Відповідач: Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області (місцезнаходження: 21027, м. Вінниця, вул. Келецька, буд. 63; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України: 39767547)

Повний текст рішення складено 20.05.2019

Суддя Яремчук Костянтин Олександрович