Справа № 0940/2066/18
Суддя: Нос Степан Петрович
Дата ухвалення: 2019-05-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2019 рокуЛьвів№ 857/2301/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Носа С. П.,

суддів Попка Я. С., Хобор Р. Б.;

за участю секретаря судового засідання Джули В. М.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 17 січня 2019 року у справі № 0940/2066/18 (головуючий суддя Панікар І. В., м. Івано-Франківськ, повне судове рішення складено 22 січня 2019 року) за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту соціальної політики виконкому Івано-Франківської міської ради про визнання дій неправомірними та зобов`язання до їх вчинення,-

ВСТАНОВИВ:

06 листопада 2018 року Івано-Франківським окружним адміністративним судом зареєстровано позовну заяву ОСОБА_1 до Департаменту соціальної політики виконкому Івано-Франківської міської ради про визнання дій Департаменту соціальної політики виконкому Івано-Франківської міської ради щодо відмови у виплаті щомісячної компенсації за втрату годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи, встановленої Законом України № 796-XII "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" неправомірними; зобов`язання Департамент соціальної політики виконкому Івано-Франківської міської ради призначити та виплачувати позивачу щомісячно компенсацію за втрату годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи відповідно до статті 52, 53 Закону України № 796-XII "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" в розмірі дев`яти прожиткових мінімумів, установлений для осіб, які втратили працездатність з дня подання заяви, тобто з 10 вересня 2018 року.

В обґрунтування вимог позовної заяви зазначено, що у ОСОБА_1 наявне право на вказані соціальні виплати, виходячи з положень статті 52 Закону України № 796-XII "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" як інваліда 3-ї групи загального захворювання, у зв`язку із втратою ним годувальника (батька) - ОСОБА_2 , учасника ліквідації аварії на ЧАЕС 1 категорії, на утриманні якого він перебував, а відмова в призначенні такої компенсації є неправомірною.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 17 січня 2019 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивачем ОСОБА_1 , подано апеляційну скаргу, в якій висловлено прохання скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким задовольнити адміністративний позов в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказано, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваної постанови було порушено норми матеріального та процесуального права. Також вказано, що наявність у ОСОБА_1 встановленого рішенням Івано-Франківського міського суду від 13 жовтня 2018 року юридичного факту перебування на утриманні свого батька, а також факту інвалідності, спростовує твердження суду першої інстанції про неможливість призначення щомісячної компенсації за втрату годувальника.

Позивач та представник позивача, у судовому засіданні, вимоги апеляційної скарги підтримали та просять її задовольнити в повному обсязі.

Інші особи, у судове засідання не з`явилися, хоча належним чином були повідомлені про дату, час і місце судового засідання, що відповідно до частини другої статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України не перешкоджає розгляду справи за їхньої відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача та його представника, проаналізувавши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів не знаходить підстав для її задоволення.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Встановлено, що 10 вересня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Департаменту соціальної політики виконкому Івано-Франківської міської ради із письмовою заявою про виплату щомісячної компенсації, як члену сім`ї, який втратив годувальника внаслідок ЧАЕС інваліда 1 групи, 1 категорії, згідно статей 52, 53 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи у розмірі 14350 грн., а також виплати компенсації за період з 26 вересня 2014 року по час звернення включно.

25 вересня 2018 року позивачу надано письмову відповідь за № Б/731, якою відмовлено у проведенні вказаної виплати, мотивною тим, що відповідно до статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» він не вважається непрацездатним членами сім`ї померлого, а відповідно, правових підстав для виплати зазначеної допомоги ОСОБА_1 немає.

Згідно із ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Судом апеляційної інстанції здійснено перевірку висновків суду першої інстанції щодо відповідності дій відповідача вимогам ч. 2 ст. 2 КАС України, внаслідок чого суд апеляційної інстанції погоджується з такими та вважає за необхідне зазначити наступне.

Встановлено, що позивачу з 10 вересня 2014 року встановлено інвалідність 3 групи загального захворювання та, як особі з інвалідністю, виплачувалась відповідна пенсія по 30 вересня 2017 року, що підтверджується копією пенсійного посвідчення НОМЕР_1 (а.с. 14).

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 - батько позивача, який мав статус учасника ліквідації аварії зі статусом інваліда війни, внаслідок ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС, що підтверджується копією експертного висновку центральної міжвідомчої комісії МОЗ та МНС України від 27 березня 2015 року № 1401 про встановлення причинного зв`язку хвороб, які привели до інвалідності та смерті з дією іонізуючого випромінювання та інших шкідливих чинників внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС та свідоцтвом про смерть (а.с. 8, 9).

Також встановлено, що рішенням Івано-Франківського міського суду від 13 жовтня 2015 року у справі № 344/7463/15, що набрало законної сили 09 листопада 2015 року, встановлено факт перебування позивача на утриманні свого батька ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 та факт втрати позивачем основного постійного джерела засобів до існування у зв`язку із такою смертю батька.

Згідно статті 52 Закону України "Про статус соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", щомісячна компенсація у разі втрати годувальника призначається на кожного непрацездатного члена сім`ї, який був на його утриманні, у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України. Право на щомісячну компенсацію в разі втрати годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи мають непрацездатні члени сім`ї годувальника, які були на його утриманні. При цьому дітям щомісячна компенсація призначається незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника. Члени сім`ї, які вважаються непрацездатними і утриманцями, визначаються відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Тобто, стаття 52 Закону України "Про статус соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", встановлюючи право особи на компенсацію у разі втрати годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи, закріплює таке право виключно за непрацездатними членами сім`ї годувальника, окрім дітей годувальника, яким вона призначається незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника чи ні.

Так, Законом України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування передбачено, що непрацездатні громадяни - особи, які досягли встановленого статтею 26 цього Закону пенсійного віку, або особи з інвалідністю, у тому числі діти з інвалідністю, а також особи, які мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до закону.

Частиною 2 статті 36 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" встановлено, що непрацездатними членами сім`ї вважаються: чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є особами з інвалідністю або досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону; діти (у тому числі діти, які народилися до спливу 10 місяців з дня смерті годувальника) померлого годувальника, які не досягли 18 років або старші цього віку, якщо вони стали особами з інвалідністю до досягнення 18 років; діти, які навчаються за денною формою навчання у загальноосвітніх навчальних закладах системи загальної середньої освіти, а також професійно-технічних, вищих навчальних закладах (у тому числі у період між завершенням навчання в одному із зазначених навчальних закладів та вступом до іншого навчального закладу або у період між завершенням навчання за одним освітньо-кваліфікаційним рівнем та продовженням навчання за іншим за умови, що такий період не перевищує чотирьох місяців), - до закінчення такими дітьми навчальних закладів, але не довше ніж до досягнення ними 23 років, та діти-сироти - до досягнення ними 23 років незалежно від того, навчаються вони чи ні; чоловік (дружина), а в разі їх відсутності - один з батьків або брат чи сестра, дідусь чи бабуся померлого годувальника незалежно від віку і працездатності, якщо він (вона) не працюють і зайняті доглядом за дитиною (дітьми) померлого годувальника до досягнення нею (ними) 8 років.

Правовий аналіз положень частини 2 статті 36 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" дозволяє дійти висновку про те, що зазначена норма, деталізовано визначаючи (встановлюючи) перелік осіб, які відносяться до непрацездатних членів сім`ї годувальника, є спеціальною по відношенню до інших норм даного закону та виключає можливе подвійне тлумачення даного поняття.

Встановлено, що ОСОБА_1 , інвалідність третьої групи вперше встановлена 10 вересня 2014 року тобто, у віці 29 років.

Вказана обставина свідчить про відсутні правових підстав для виплати позивачу як непрацездатному члену сім`ї, який втратив годувальника та був на його утриманні щомісячної компенсації, оскільки, незважаючи та те, що він є дитиною померлого годувальника, останньому така інвалідність встановлена вже після досягнення ним 18 років.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції також погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що не підтверджує доводів позивача наявність рішення Івано-Франківського міського суду від 13 жовтня 2015 року у справі № 344/7463/15, оскільки встановлюючи факти перебування позивача на утриманні свого батька ОСОБА_2 та факт втрати позивачем основного постійного джерела засобів до існування у зв`язку зі смертю батька, суд не встановив за ним права на компенсацію у разі втрати годувальника, визначеного статтею 52 Закону України "Про статус соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Згідно з ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, тому підстав для скасування рішення суду першої інстанції немає.

Керуючись статтями 229, 241, 250, 308, 310, 316, 321, 322, 325, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 17 січня 2019 року у справі № 0940/2066/18 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя С. П. Нос
судді Я. С. Попко
Р. Б. Хобор
Повне судове рішення складено 17 травня 2019 року.