Справа № 160/2467/19
Суддя: Юрков Едуард Олегович
Дата ухвалення: 2019-05-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 травня 2019 року Справа № 160/2467/19
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Юркова Е.О.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін у місті Дніпро адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України про визнання протиправним та скасування наказу від 21.11.2018 року № 3665/8, -
18 березня 2019 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) до Міністерства юстиції України (далі - відповідач) з вимогами:
- визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства юстиції України від 21.11.2018 року №3665/8 "Про тимчасове блокування доступу державного реєстратора приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_1 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно".
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що спірний наказ Міністерства юстиції України від 21.11.2018 року №3665/8 "Про тимчасове блокування доступу державного реєстратора приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_1 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно" є протиправним та таким, що підлягає скасуванню. Посилається на те, що оскаржуване рішення є протиправним, оскільки покладені в його основу висновки є хибними. Так, позивач стверджує про те, що під час перевірки було порушено принципи обґрунтованості, гласності при проведенні перевірок та прийнятті рішення (наказу), у спірному рішенні не викладено доводів, мотивів його прийняття, а також було безпідставно розширено предмет перевірки, а таку проведено за минулий період.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21.03.2019 року відкрито провадження у справі, призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.
Представником відповідача 08.05.2019 року подано до суду письмовий відзив на позовну заяву. У поданому відзиві відповідач просить відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що наказом Міністерства юстиції України від 21.08.2018 року № 2957/7 «Про проведення моніторингу реєстраційних дій у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» було затверджено перелік державних реєстраторів та суб`єктів державної реєстрації, щодо яких поводиться моніторинг реєстраційних дій у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань та встановлено проведення моніторингу реєстраційних дій з дати набрання чинності цим наказом у термін до 28 вересня 2018 року. До вказаного переліку державних реєстраторів та суб`єктів державної реєстрації входив також позивач.
На підставі наказу № 2957/7 головним спеціалістом відділу контролю у сферах державної реєстрації Управління акредитації, контролю та моніторингу суб`єктів державної реєстрації Департаменту державної реєстрації та нотаріату Міністерства юстиції України Клочком Т.П. відповідно до ст. 37-1 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та Порядку № 990 було проведено моніторинг реєстраційних дій державного реєстратора - приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_1, за результатами якого було складено акт від 27.09.2018 року. За результатами проведення моніторингу реєстраційний дій державного реєстратора - приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_1 було встановлено порушення вимог статей 10, 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», пунктів 12, 18 Порядку № 1127, пунктів 10, 11 Порядку № 1141.
Наказом Міністерства юстиції України від 22.10.2018 року № 3752/7 «Про проведення камеральної перевірки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державного реєстратора - приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_1» (далі - Наказ № 3752/7) було встановлено провести камеральну перевірку у Державному реєстрі речових праві на нерухоме майно позивача та утворено відповідну комісію.
В результаті проведення вищевказаної перевірки дотримання законодавства щодо проведення реєстраційних дій у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно позивачем комісією були виявлені порушення вимог законодавства у сфері державної реєстрації прав на нерухоме майно, а саме: порушення вимог статей 10, 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», пунктів 12, 18 Порядку № 1127, пунктів 10, 11 Порядку № 1141 позивачем під час розгляду заяв за №№ 26192490, 27346198, 27392695, оскільки, рішення за результатом розгляду заяв прийнято без пошуку відомостей у Державному реєстрі прав, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, Державному реєстрі іпотек та Реєстрі прав власності на нерухоме майно (відсутні сформовані пошуки відомостей у Державному реєстрі прав); під час формування та розгляду заяви за № 26270066 не отримано автоматично за допомогою програмних засобів ведення Державного реєстру прав у режимі реального часу відомостей Державного земельного кадастру про таку земельну ділянку, а також за результатом розгляду заяви № 26270066 позивачем відкрито розділи у Державному реєстрі прав; за заявою про державну реєстрацію права власності № 25446276 реєстрацію права власності проведено з порушенням законодавчо встановленого строку; проведено державну реєстрацію права власності за заявою № 26714243 за наявності підстав для відмови у державній реєстрації прав на підставі документів, що не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження.
За сукупності виявлених порушень прийнято спірний наказ, при прийнятті якого відповідач діяв у межах та у спосіб передбачений законодавством, оскільки вказане рішення було обґрунтовано прийнято на підставі довідки про результати камеральної перевірки.
Справа розглянута в межах строку розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, встановленого статтею 258 Кодексу адміністративного судочинства України - в межах шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.
Дослідивши всі документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 є приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу.
На підставі наказу Міністерства юстиції України від 22.10.2018 року № 3752/7 «Про проведення камеральної перевірки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державного реєстратора - приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_1» проведено камеральну перевірку державного реєстратора приватного нотаріуса ОСОБА_1, за результатами якої складено довідку за результатами проведення камеральної перевірки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державного реєстратора - приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_1 від 06.11.2018 року.
Згідно вказаної довідки, у ході камеральної перевірки встановлено наступні порушення:
- вимог статей 10, 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», пунктів 12, 18 Порядку № 1127, пунктів 10, 11 Порядку № 1141 ОСОБА_1 під час розгляду заяв за № № 26192490, 27346198, 27392695, оскільки, рішення за результатом розгляду заяв прийнято без пошуку відомостей у Державному реєстрі прав, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, Державному реєстрі іпотек та Реєстрі прав власності на нерухоме майно (відсутні сформовані пошуки відомостей у Державному реєстрі прав);
- вимог статей 10, 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», пунктів 10-1, 12, 18 Порядку № 1127 ОСОБА_1 під час формування та розгляду заяви за № 26270066, оскільки не отримано автоматично за допомогою програмних засобів ведення Державного реєстру прав у режимі реального часу відомостей Державного земельного кадастру про таку земельну ділянку; крім того, за результатом розгляду заяви № 26270066 ОСОБА_1 відкрито розділи у Державному реєстрі прав;
- вимог ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», п. 18 Порядку № 1127 за заявою про державну реєстрацію права власності № 25446276, оскільки державну реєстрацію права власності проведено з порушенням законодавчо встановленого строку;
Відповідно до довідки № 325 житловий будинок розташований за адресою: АДРЕСА_1 , натомість у довідці № 75 вказано, що ОСОБА_3 постановою загальних зборів колгоспу «Фрунзе» від 20.01.1980 року надано у користування земельну ділянку загальною площею 0,50 га, на якій розташований будинок № 8 житловою площею 18 кв. м, без зазначення адреси.
Отже в порушення вимог ст. 3, 10, 24, 31 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», пунктів 12, 40, 43 Порядку № 1127 проведено державну реєстрацію права власності за заявою № 26714243 за наявності підстав для відмови у державній реєстрації прав на підставі документів, що не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження.
У вказаній довідці викладена пропозиція тимчасово заблокувати доступ державного реєстратора - приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_1 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно строком на 4 (чотири) місяці.
На підставі вказаної довідки Міністерством юстиції України видано наказ від 21.11.2018 року № 3665/5 «Про тимчасове блокування доступу державного реєстратора приватного Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_1 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно».
Згідно п. 1 наказу тимчасово заблоковано доступ позивача до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно строком на 4 (чотири) місяці.
Надаючи правову оцінку суті спору, суд зазначає таке.
Відповідно пункту першого частини першої статті другої Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі - Закон) державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру прав.
Згідно пункту 4 частини 1 статті 3 Закону внесення відомостей до Державного реєстру прав здійснюється виключно на підставах та в порядку, визначених Законом.
Відповідно до пунктів 1, 2 частини 3 статті 10 Закону державний реєстратор:
встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема:
відповідність обовязкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом;
перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення.
Частиною першою статті 18 Закону передбачено, що державна реєстрація прав проводиться в такому порядку:
прийняття/отримання документів для державної реєстрації прав, формування та реєстрація заяви в базі даних заяв;
виготовлення електронних копій документів, поданих для державної реєстрації прав, шляхом сканування (у разі подання документів у паперовій формі) та їх розміщення у Державному реєстрі прав;
встановлення черговості розгляду заяв, зареєстрованих у базі даних заяв;
перевірка документів на наявність підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав та прийняття відповідних рішень;
прийняття рішення про державну реєстрацію прав (у разі відсутності підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав);
відкриття розділу в Державному реєстрі прав та/або внесення до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідних відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про обєкти та субєктів цих прав;
формування витягу з Державного реєстру прав про проведену державну реєстрацію прав для подальшого використання заявником;
видача/отримання документів за результатом розгляду заяви.
Згідно п. 12 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 року № 1127 (далі - Порядок № 1127) (у редакції, чинній на момент проведення реєстраційних дій), розгляд заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, здійснюється державним реєстратором,1 який встановлює черговість розгляду заяв, що зареєстровані в базі даних заяв на таке майно, відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами та їх обтяженнями, а також наявність підстав для проведення державної реєстрації прав, зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав.
Під час розгляду заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, державний реєстратор обовязково використовує відомості Реєстру прав власності на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна та Державного реєстру іпотек, які є архівною складовою частиною Державного реєстру прав.
Згідно з пунктом 10 Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.10.2011 року № 1141 (далі - Порядок № 1141), під час розгляду заяви державний реєстратор здійснює пошук у Державному реєстрі прав відомостей про:
право власності та суб`єкта цього права;
інші речові права та суб`єкта цих прав;
іпотеку та субєкта цього права;
обтяження прав на нерухоме майно та суб`єкта цих прав.
Відповідно до пункту 11 Порядку № 1141 Пошук у Державному реєстрі прав відомостей здійснюється за реєстраційним номером об`єкта нерухомого майна. У разі коли відомості про реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна у заяві (запиті) не зазначаються, пошук у Державному реєстрі прав відомостей здійснюється за такими ідентифікаторами:
1) за ідентифікаційними даними фізичної або юридичної особи:
для фізичної особи (громадянина України, іноземця, особи без громадянства) - прізвище, ім`я та (за наявності) по батькові, податковий номер;
для фізичної особи (громадянина України, який через свої релігійні або інші переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податку (ідентифікаційного номера), офіційно повідомив про це відповідні органи державної влади та має відмітку в паспорті громадянина України) - прізвище, ім`я та (за наявності) по батькові, номер і серія паспорта громадянина України;
для юридичної особи (резидента та нерезидента) - найменування юридичної особи та податковий номер;
2) за адресою об`єкта нерухомого майна/місцезнаходженням земельної ділянки - назва адміністративно-територіальної одиниці (Автономна Республіка Крим, область, м. Київ, м. Севастополь), району, населеного пункту або селищної, сільської ради.
Згідно пунктом 12 Порядку № 1141 під час проведення державної реєстрації прав державний реєстратор додатково здійснює пошук інших заяв про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на те саме майно та рішень судів про заборону вчинення дій, пов`язаних з державною реєстрацією таких прав, у базі даних про реєстрацію заяв і запитів.
Відповідно пункту 13 Порядку № 1141 пошук заяв про державну реєстрацію прав та їх обтяжень у базі даних про реєстрацію заяв і запитів здійснюється за реєстраційним номером об`єкта нерухомого майна та ідентифікаторами, визначеними у підпунктах 2 і 3 пункту 11 цього Порядку..
Як слідує з довідки за результатами проведення камеральної перевірки від 06.11.2018 року, приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_1 при розгляді заяв за № № 26192490, 27346198, 27392695 не здійснено пошуків відомостей у Єдиному реєстрі заборон відчуження нерухомого майна, Державному реєстрі іпотек, Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі прав за ідентифікатором - ідентифікаційними даними фізичної або юридичної особи; під час формування та розгляду заяви за № 26270066 не отримано автоматично за допомогою програмних засобів ведення Державного реєстру прав у режимі реального часу відомостей Державного земельного кадастру про таку земельну ділянку.
При цьому, позивач у поданому позові зазначає, що здійснював необхідні пошуки відомостей, а законодавством не передбачено обов`язку державного реєстратора саме формувати електронні витяги про пошуки у Державному реєстрі прав.
Так, нотаріальна діяльність регулюється, зокрема, Законом України «Про нотаріат», Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України та іншими нормативно-правовими актами у сфері нотаріату.
Відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно регулюються Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Порядком державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та іншими нормативно-правовими актами у сфері державної реєстрації.
Статтею 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що реєстраційна справа - сукупність документів, на підставі яких проведено реєстраційні дії, а також документів, сформованих у процесі проведення таких реєстраційних дій, що зберігаються у паперовій та електронній формі.
Тобто, сформовані відомості у процесі проведення державної реєстрації є складовою реєстраційної справи у паперовій та електронній формі.
Отже, твердження позивача відносно наявності сформованих відомостей у нотаріальних справах не спростовують виявлені порушення відповідачем під час здійснення контролю.
Відповідно до пункту 3 частини третьої статті 10 Закону державний реєстратор під час проведення державної реєстрації прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 01.01.2013, обовязково запитує від органів влади, підприємств, установ та організацій, які відповідно до законодавства проводили оформлення та/або реєстрацію прав, інформацію (довідки, засвідчені в установленому законодавством порядку копії документів тощо), необхідну для такої реєстрації, у разі відсутності доступу до відповідних носіїв інформації, що містять відомості, необхідні для проведення державної реєстрації прав, чи у разі відсутності необхідних відомостей в єдиних та державних реєстрах, доступ до яких визначено цим Законом, та/або у разі, якщо відповідні документи не були подані заявником.
Відповідно до частини першої статті 23 Закону розгляд заяви про державну реєстрацію прав може бути зупинене державним реєстратором виключно у таких випадках:
подання документів для державної реєстрації прав не в повному обсязі, передбаченому законодавством;
неподання заявником чи неотримання державним реєстратором у порядку, визначеному у пункті 3 частини третьої статті 10 Закону, інформації про зареєстровані до 01.01.2013 речові права на відповідне нерухоме майно, якщо наявність такої інформації є необхідною для державної реєстрації прав.
Відповідно до частини другої статті 17 Закону реєстраційна справа включає документи у паперовій та електронній формі, на підставі яких проведено реєстраційні дії, а також документи, сформовані за допомогою програмних засобів ведення Державного реєстру прав у процесі проведення таких реєстраційних дій.
Згідно з частиною першою статті 16 Закону державний реєстр прав містить записи про зареєстровані речові права на нерухоме майно, обєкти незавершеного будівництва, їх обтяження, про обєкти та субєктів цих прав, відомості та електронні копії документів, поданих у паперовій формі, або документи в електронній формі, на підставі яких проведено реєстраційні дії, а також документи, сформовані за допомогою програмних засобів ведення Державного реєстру прав у процесі проведення таких реєстраційних дій.
Згідно з пунктом 25 Порядку № 1127 (у редакції, чинній на момент проведення реєстраційних дій) документи та/або відомості, сформовані державним реєстратором за допомогою програмних засобів ведення Державного реєстру прав під час розгляду заяви, а також електронні копії оригіналів документів, поданих для державної реєстрації прав, виготовлені шляхом сканування та долучені до відповідної заяви, зберігаються в електронній формі у цьому Реєстрі.
Щодо вказаного порушення позивачем у позовній заяві зазначено, що у довідці № 75 від 20.11.1980 року відсутня інформація про будь-яку адресу або номер будинку. В ній зокрема зазначено: «Згідно з записом по господарській книзі Очеретуватської сільської ради йому за № 8 належить на праві особистої власності жилий будинок, який розташований на земельній ділянці 0,50 га...» та зазначена не повна адреса житлового будинку: «знаходиться в селі Запоріжжя Магдалинівського районут Дніпропетровської області ». Тобто, відповідно до запису по господарський книзі № 8, ОСОБА_3 належить житловий будинок, без визначення будь-якої адреси або номеру будинку, та на підставі довідки № 671, 325, 324 встановлено адресу майна, а саме, АДРЕСА_1 , а тому підстави для відмови у державній реєстрації відсутні.
Суд вважає такі доводи хибними, адже Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» передбачає необхідність відмови у реєстрації прав, зокрема у разі, коли подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження.
Так, згідно частини першої статті 24 Закону у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо:
1) заявлене речове право, обтяження не підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону;
2) заява про державну реєстрацію прав подана неналежною особою;
3) подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом;
4) подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження;
5) наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями;
6) наявні зареєстровані обтяження речових прав на нерухоме майно;
7) заяву про державну реєстрацію обтяжень щодо попереднього правонабувача подано після державної реєстрації права власності на таке майно за новим правонабувачем;
8) після завершення строку, встановленого частиною третьою статті 23 цього Закону, не усунені обставини, що були підставою для прийняття рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав;
9) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень під час вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об`єктом незавершеного будівництва подано не до нотаріуса, який вчинив таку дію;
10) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень в електронній формі подано особою, яка згідно із законодавством не має повноважень подавати заяви в електронній формі;
11) заявником подано ті самі документи, на підставі яких заявлене речове право, обтяження вже зареєстровано у Державному реєстрі прав;
12) заявника, який звернувся із заявою про державну реєстрацію прав, що матиме наслідком відчуження майна, внесено до Єдиного реєстру боржників.
За наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав (частина друга наведеної статті).
Отже, дані довідок № 325 від 29.11.2017 р., виданої Олександрівською сільською Радою Магдалинівського району Дніпропетровської області, про те, що житловий будинок розташований за адресою: АДРЕСА_1 , та від 20.11.1980 р. № 75, виданої Очеретуватською сільською Радою народних депутатів Магдалинівського району Дніпропетровської області, де вказано, що ОСОБА_3 постановою загальних зборів колгоспу «Фрунзе» від 20.01.1980 року надано у користування земельну ділянку загальною площею 0,50 га, на якій розташований будинок № 8 житловою площею 18 кв . м, без зазначення адреси, містять в собі суперечливі дані, що вказує на те, що подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження, а саме житловий будинок загальною площею - 59,4 кв. м, житловою площею - 25,4 кв. м, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .
Окрім того, суд зауважує, що позивач доходить хибної думки про те, що довідки від 01.12.2017 р. № 671 комунального підприємства «Магдалинівське бюро технічної інвентаризації»; від 29.11.2017 р. № 325 Олександрівської сільської Ради Магдалинівського району Дніпропетровської області та від 29.11.2017 р. № 324 Олександрівської сільської Ради Магдалинівського району Дніпропетровської області можуть мати роз`яснювальний (визначальний) характер та розтлумачувати зміст довідки Очеретуватської сільської Ради народних депутатів Магдалинівського району Дніпропетровської області від 20.11.1980 р. № 75 в чсатині визначення будь-якої адреси або номеру будинку.
Відповідно до пункту 40 Порядку № 1127 (у редакції, чинній на момент проведення реєстраційних дій) державна реєстрація прав проводиться на підставі документів, необхідних для відповідної реєстрації, передбачених статтею 27 Закону та цим Порядком.
Згідно зі статтею 27 Закону державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі:
укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дубліката;
свідоцтва про право власності на частку у спільному майні подружжя у разі смерті одного з подружжя, виданого нотаріусом або консульською установою України, чи його дубліката;
свідоцтва про право на спадщину, виданого нотаріусом або консульською установою України, чи його дубліката;
виданого нотаріусом свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів) та свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів), якщо прилюдні торги (аукціони) не відбулися, чи їх дублікатів;
свідоцтва про право власності, виданого органом приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді, чи його дубліката;
свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого до 01.01.2013 органом місцевого самоврядування або місцевою державною адміністрацією, чи його дубліката;
рішення про закріплення нерухомого майна на праві оперативного управління чи господарського відання, прийнятого власником нерухомого майна чи особою, уповноваженою управляти таким майном;

державного акта на право приватної власності на землю, державного акта на право власності на землю, державного акта на право власності на земельну ділянку або державного акта на право постійного користування землею, виданих до 01.01.2013;

рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно;

ухвали суду про затвердження (визнання) мирової угоди;

заповіту, яким установлено сервітут на нерухоме майно;

рішення уповноваженого законом органу державної влади про повернення обєкта нерухомого майна релігійній організації;

рішення власника майна, уповноваженого ним органу про передачу обєкта нерухомого майна з державної у комунальну власність чи з комунальної у державну власність або з приватної у державну чи комунальну власність;

інших документів, що відповідно до законодавства підтверджують набуття, зміну або припинення прав на нерухоме майно.

Державна реєстрація обтяжень проводиться на підставі:

рішення суду щодо обтяження речових прав на нерухоме майно, що набрало законної

сили;

рішення державного виконавця, приватного виконавця щодо обтяження речових прав на нерухоме майно;

визначеного законодавством документа, на якому нотаріусом вчинено напис про накладення заборони щодо відчуження нерухомого майна;

рішення органу місцевого самоврядування про віднесення обєктів нерухомого майна до застарілого житлового фонду;

договору, укладеного в порядку, визначеному законом, яким встановлюється обтяження речових прав на нерухоме майно, чи його дубліката;

закону, яким встановлено заборону користування та/або розпорядження нерухомим майном;

інших актів органів державної влади та посадових осіб згідно із законом.

Щодо заходів застосованих до позивача за наслідками прийняття оскаржуваного рішення, суд зазначає наступне.

Законодавством не передбачені межі строків на який може бути обмежений доступ до реєстрів субєктам державної реєстрації.

За результатами проведення перевірок державних реєстраторів чи субєктів державної реєстрації прав Міністерство юстиції України у разі виявлення порушень порядку державної реєстрації прав державними реєстраторами, уповноваженими особами субєктів державної реєстрації прав приймає вмотивоване рішення про:

тимчасове блокування доступу державного реєстратора, уповноваженої особи субєкта державної реєстрації прав до Державного реєстру прав;

анулювання доступу державного реєстратора, уповноваженої особи субєкта державної реєстрації прав до Державного реєстру прав;

притягнення до адміністративної відповідальності державного реєстратора, уповноваженої особи субєкта державної реєстрації прав;

направлення до Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату при Міністерстві юстиції України подання щодо анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю;

скасування акредитації субєкта державної реєстрації прав.

Під час вирішення питання про визначення строку блокування доступу до Реєстрів приймається до уваги тип порушення, наслідки такого порушення, а також сукупність з іншими порушеннями. При цьому, результат вчинення одного й того ж порушення може мати різні правові наслідки. Тому, з метою обєктивного застосування заходів до субєктів державної реєстрації за результатами здійснення контролю, Мінюст враховує співрозмірність вчинених правопорушень та можливе настання негативних наслідків.

Водночас, повноваження Мінюсту з цього питання є дискреційними.

Слід зазначити, що згідно з Рекомендаціями Комітету Ради Європи №К(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Ради Європи 11.03.1980 на 316-й нараді, під дискреційним повноваженнями слід розуміти такі повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Відповідно до статті 7 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" Міністерство юстиції України забезпечує формування та реалізацію державної політики у сфері державної реєстрації прав; організовує роботу, пов`язану із забезпеченням діяльності з державної реєстрації прав; здійснює контроль за діяльністю у сфері державної реєстрації прав, у тому числі шляхом проведення моніторингу реєстраційних дій відповідно до цього Закону та приймає обов`язкові до виконання рішення, передбачені цим Законом; розглядає скарги на рішення, дії або бездіяльність державних реєстраторів, суб`єктів державної реєстрації прав, територіальних органів Міністерства юстиції України та приймає обов`язкові до виконання рішення, передбачені цим Законом.

У звязку із прийняттям Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення державної реєстрації прав на нерухоме майно та захисту прав власності» від 06.10.2016, Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» було доповнено статтею 37-1 «здійснення контролю у сфері державної реєстрації прав», з метою уникнення настання негативних наслідків у звязку із вчиненими правопорушеннями та допущеними помилками субєктами державної реєстрації.

Відповідно до наказу про тимчасове блокування доступу державному реєстратору - приватному нотаріусу до державного реєстру речових прав введено тимчасове обмеження доступу та не має безповоротного характеру для позивача, а є заходом реагування на неналежне виконання своїх обовязків при здійсненні реєстраційних дій.

Отже, у частині 2 статті 34-1 Закону визначено перелік спеціальних санкцій, які застосовуються органом контролю - Міністерством юстиції України, зокрема за результатами моніторингу та проведеної камеральної перевірки. Ці санкції є заходами юридичної відповідальності організаційного та адміністративного характеру, що накладаються на державного реєстратора у разі виявлення у його діях порушень порядку державної реєстрації.

Ці санкції є альтернативними - Мін`юст обирає ту санкцію, яка відповідає особі порушника та тяжкості виявленого порушення.

Блокування доступу передбачає тимчасове позбавлення державного реєстратора прав користувача Єдиного державного реєстру, які поновлюються після закінчення строку блокування, визначеного Міністерством юстиції України.

Право вибору стягнення за порушення порядку державної реєстрації належить органу контролю - Міністерству юстиції України. Йому ж надано повноваження самостійно визначати строк тимчасового блокування, у разі обрання ним цього виду санкції. Чинним законодавством межі цього строку не встановлені.

Окрім того, суд вказує, що відповідно до частини 2 статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Отже, з наведеної норми Конституції України слідує, що судова юрисдикціям поширюється не загалом на всі суспільні правовідносини, а лише на такі, що врегульовані нормами права, тобто на правовідносини.

В свою чергу неодмінними елементом правовідносин є їх зміст, тобто суб`єктивне право особи та її обов`язок.

Відтак, судовому захисту підлягає суб`єктивне право особи, яке порушується у конкретних правовідносинах.

Підставою для звернення особи до суду з позовом щодо оскарження рішення, дії чи бездіяльності будь-якого органу державної влади, органу місцевого самоврядування, посадових і службових осіб є наявність у позивача переконання в порушенні його прав або свобод чи в існуванні перешкод у здійсненні цих прав.

Виходячи із положень статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України предметом розгляду в порядку адміністративного судочинства є рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень.

Виходячи з наведеного, до суду можуть бути оскаржені рішення, дії, бездіяльність суб`єктів владних повноважень, які порушують права, свободи та інтереси.

Втім, задоволенню в адміністративному судочинстві підлягають лише ті позовні вимоги, які відновлюють фактично порушені права, свободи та інтереси особи у сфері публічно-правових відносин.

В іншому разі в задоволенні відповідних позовів має бути відмовлено, оскільки правові наслідки оскаржуваного наказу за таких обставин є вичерпаними, а отже, задоволення позову не може призвести до відновлення порушених прав особи, оскільки, зокрема після спливу строку, на який тимчасово заблоковано доступ позивача до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, доступ позивача до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно є автоматично відновленим.

Так, оскаржуваний у даній справі наказ є актом одноразового застосування та вичерпує свою дію фактом його виконання та спливу відповідного строку, на який тимчасово заблоковано доступ позивача до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відтак, задоволення позовних вимог про визнання протиправним та скасування наказу Міністерства юстиції України від 21.11.2018 року №3665/8 "Про тимчасове блокування доступу державного реєстратора приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_1 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно" не призведе до поновлення порушеного права позивача, оскільки такий наказ не є юридично значимим для нього.

З огляду на наведене, суд зазначає, що на час розгляду справи відсутнє порушене право позивача внаслідок прийняття оскаржуваного наказу, оскільки після спливу строку, на який тимчасово заблоковано доступ позивача до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (22 березня 2019 року) доступ позивача до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно є автоматично відновленим.

Стаття 19 Конституції України встановлює, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У відповідності до статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно зясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

З огляду на зазначене та беручи до уваги достатній і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що викладені у позовній заяві доводи позивача є не обґрунтованими, а вимоги позову такими, що не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 9, 72-77, 242-243, 245-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 ( АДРЕСА_4 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до Міністерства юстиції України (вул.Городецького, буд. 13, м.Київ, 01001, ) про визнання протиправним та скасування наказу від 21.11.2018 року № 3665/8 - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя (підпис) Е.О. Юрков