Справа № 320/6576/18
Суддя: Собків Ярослав Мар'янович
Дата ухвалення: 2019-05-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/6576/18 Суддя (судді) першої інстанції: Лисенко В.І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді: Собківа Я.М.,

суддів: Літвіної Н.М., Файдюка В.В.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Київського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів на ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 08 січня 2019 року у справі за адміністративним позовом Київського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Державного підприємства «Макарівське лісове господарство» про стягнення адміністративно-господарських санкцій, -

ВСТАНОВИВ :

Позивач Київське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів звернувся до суду з адміністративним позовом до Державного підприємства «Макарівське лісове господарство» про стягнення з відповідача на користь позивача грошову суму в рахунок адміністративно-господарських санкцій та пені за порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій у розмірі 33 599,71 грн.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 08 січня 2019 року позовну заяву повернуто позивачу.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, Київське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, просить оскаржуване судове рішення скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Апелянт мотивує свої вимоги тим, що судом першої інстанції неповністю з`ясовані обставини справи, порушено норми процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання.

Сторони у судове засідання не з`явились, про дату, час і місце судового засідання повідомлені належним чином.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Відповідно до ч. 2 ст. 313 Кодексу адміністративного судочинства України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Згідно ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Згідно із ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Державного підприємства «Макарівське лісове господарство» про стягнення з відповідача на користь позивача грошової суму в рахунок адміністративно-господарських санкцій та пені за порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій у розмірі 33 599,71 грн.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 17.12.2018 року позовну заяву залишено без руху, встановлено позивачу десятиденний строк з дня отримання даної ухвали для усунення недоліків позовної заяви.

Вищевказана ухвала обґрунтована тим, що підставою для звернення до суду з позовом є те, що відповідач не виконав вимоги Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні", зокрема, за 1 робоче місце, призначене для працевлаштування особи з інвалідністю і не зайняте нею, відповідач до 15.04.2018 включно повинен був самостійно сплатити, але не сплатив, адміністративно-господарські санкції. Отже, строк для звернення до суду з даним позовом сплинув 16.07.2018, в той час, як позивач звернувся до суду лише 10.12.2018.

Суд вказав, що недоліки позовної заяви повинні бути усунені у десятиденний строк з дня вручення позивачу копії даної ухвали шляхом: надання позивачем суду заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду із посиланням на поважні підстави для поновлення такого строку.

Позивачем, з метою виконання ухвали Київського окружного адміністративного суду від 08.01.2019 року було направлено заяву про поновлення строку на звернення до суду.

На обґрунтування заяви про поновлення строку звернення до суду позивач посилається на те, що причиною пропуску строку звернення до суду з даним адміністративним позовом стала відсутність в штаті у позивача у період з 20.11.2017 року по 12.06.2018 року фахівців у галузі права із-за занадто законодавчо низького рівня оплати їхньої праці, крім того, з 26.04.20188 року і дотепер відсутній перший керівник та 50% штатної чисельності працівників.

Суд першої інстанції не визнав зазначені позивачем причини пропуску строку поважними, тому ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 08 січня 2019 року позовну заяву Київського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів повернуто позивачу на підставі п.9 ч.4 ст.169 КАС України.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Так, ч.3 ст.18 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" передбачено, що підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов`язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України за №70 від 31.01.2007 року Про реалізацію статей 19 і 20 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" затверджено Порядок подання підприємствами, установами, організаціями та фізичними особами, що використовують найману працю, звітів про зайнятість і працевлаштування інвалідів та інформації, необхідної для організації їх працевлаштування. Із змісту п.2 даного Порядку видно, що звіт про зайнятість і працевлаштування інвалідів роботодавці подають (надсилають рекомендованим листом) щороку до 1 березня відділенням Фонду соціального захисту інвалідів, в яких вони зареєстровані, за формою, затвердженою Мінпраці за погодженням з Держкомстатом.

У ч.ч.1-3 ст.19 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" передбачено, що для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості 1 робочого місця. Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування інвалідів відповідно до нормативу, встановленого ч. 1 цієї статті, і забезпечують працевлаштування інвалідів. При розрахунках кількість робочих місць округлюється до цілого значення. Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно здійснюють працевлаштування інвалідів у рахунок нормативів робочих місць виходячи з вимог ст. 18 цього Закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 20 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні", передбачено, що підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим ст. 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом.

Для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, на яких працює від 8 до 15 осіб, розмір адміністративно-господарських санкцій за робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом, визначається в розмірі половини середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, у фізичної особи, яка використовує найману працю. Адміністративно-господарські санкції за незайняті інвалідами робочі місця не є податком, збором (обов`язковим платежем), обов`язкова сплата яких передбачена Конституцією України та Податковим кодексом України, а є заходом впливу до правопорушника у сфері господарювання у зв`язку зі скоєнням правопорушення.

Згідно з частиною 4 ст. 20 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" адміністративно-господарські санкції розраховуються та сплачуються підприємствами, установами, організаціями, у тому числі підприємствами, організаціями громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичними особами, зазначеними в частині першій цієї статті, самостійно в строк до 15 квітня року, наступного за роком, в якому відбулося порушення нормативу, встановленого частиною першою статті 19 цього Закону.

У постанові від 21.02.2011 у справі № 21-9а11 Верховний Суд України дійшов висновку, що за змістом статті 20 Закону "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" адміністративно-господарські санкції за недотримання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів сплачуються (нараховуються, застосовуються) підприємствами самостійно в строк до 15 квітня року, наступного за роком, в якому відбулося порушення нормативу, встановленого частиною 1 статті 19 цього Закону. Тобто, з 16 квітня відповідного року у контролюючого органу виникає право на стягнення несплачених підприємством самостійно сум санкцій у судовому порядку.

З урахуванням положень Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів", Порядку реєстрації підприємств, установ, організацій та фізичних осіб, що використовують найману працю та Порядку подання підприємствами, установами, організаціями та фізичними особами, що використовують найману працю, звітів про зайнятість і працевлаштування інвалідів та інформації, необхідної для організації їх працевлаштування, які затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 31.01.2007 №70, Відповідач зобов`язаний був самостійно сплатити адміністративно-господарські санкції у строк до 15.04.2018, а тому саме з 16.04.2018 у позивача виникло право на стягнення несплачених самостійно Відповідачем сум санкцій у судовому порядку.

Проте, позивач звернувся до суду лише 10.12.2018 року.

Суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що термін "суб`єкт владних повноважень" у КАС України вживається у значенні органу державної влади, органу місцевого самоврядування, їх посадової чи службової особи, іншого суб`єкта при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС України).

З викладеного слідує, що на позивача поширюються вимоги встановлені ч. 2 ст. 122 КАС України щодо тримісячного строку звернення до суду, оскільки даний позов ним подано саме як суб`єктом владних повноважень у розумінні КАС України, при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства.

Посилання позивача на те, що у Київському обласному відділенні Фонду соціального захисту інвалідів у період з 20.11.2017 року по 12.06.2018 року було відсутність в штаті фахівців у галузі права із-за занадто законодавчо низького рівня оплати їхньої праці, крім того, з 26.04.20188 року і дотепер відсутній перший керівник та 50% штатної чисельності працівників, судом не приймаються.

Поважними причинами, що зумовили пропуск строку звернення до суду, визнаються обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами, які не дозволяють вчасно реалізувати право на судовий захист.

У той же час, будь-яких доказів чи переконливих пояснень щодо існування причин, що об`єктивно перешкоджали позивачеві своєчасно реалізувати право на звернення до адміністративного суду позовна заява та заява про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, не містять.

Інститут строків у судовому процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивач не навів доказів, які б свідчили про існування обставин, що об`єктивно перешкоджали йому звернутись з даним позовом до суду у межах строків, встановлених законом, а зі змісту позовної заяви та доданих до неї матеріалів не встановлено підстав для визнання поважними причин пропуску строку звернення до суду, тому наявні підстави для повернення позовної заяви.

Колегія суддів наголошує, що представництво інтересів чи ведення позовної роботи працівниками позивача є внутрішньою організаційною роботою відповідного органу, яка не повинна бути пов`язана із процесуальними строками, встановленими чинним законодавством.

Крім того, не беруться до уваги доводи апелянта, що для позивача строк звернення до суду для захисту державних інтересів та інтересів осіб з інвалідністю не обмежений будь-яким строком, оскільки норми КАС України чітко визначаються строки звернення з адміністративним позовом до суду. При цьому, даний нормативно-правовий акт не містить положень про незастосування строків звернення до позивача.

Колегія суддів зауважує, що позивачем пропущено не лише тримісячний строк звернення до адміністративного суду, визначений ч.2 ст.122 КАС України, а і шестимісячний строк, встановлений цією ж статтею.

Враховуючи наведене, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги, адже оскаржувану ухвалу суд першої інстанції постановив з дотриманням норм процесуального права, викладені у скарзі міркування та твердження позивача не спростовують правильності висновків суду.

Згідно ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Проаналізувавши всі доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вони не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, яким повно і правильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з дотриманням норм процесуального права, відповідно до вимог ст. 242 КАС України.

Відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу Київського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів залишити без задоволення.

Ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 08 січня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Собків Я.М.

Суддя Літвіна Н.М.

Суддя Файдюк В.В.