Справа № 160/9292/18
Суддя: Кучма Костянтин Сергійович
Дата ухвалення: 2019-04-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 квітня 2019 року Справа № 160/9292/18
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Кучми К.С.
при секретарі судового засідання Чорній М.В.
за участю: представника позивача Багно Ю.В. представника відповідача Сігалової М.Е.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпрі адміністративну справу за правилами загального позовного провадження за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, вимоги та рішення,-
Позивач звернулася до адміністративного суду з вищевказаним позовом, в якому просила визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Дніпропетровській області:
В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав повністю та просив суд позов задовольнити з викладених у ньому підстав, з урахуванням відповіді на відзив.
Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав.
В акті перевірки зроблені висновки про порушення ФОП ОСОБА_1 вимог податкового та іншого законодавства, що детально відображено у р.ІІІ акту перевірки, зокрема:
- порушення п.п.177.1, 177.2, 177.4 ст.177 Податкового кодексу України, в результаті чого визначено суму податкового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності за 2015-2017 рр. у сумі 101 729,76 грн., в тому числі: за 2015 рік в сумі 12 934,92 грн., за 2016 рік в сумі 44 567,17 грн., за 2017 рік в сумі 44 227,67 грн.;
- порушення п.163.1 ст.163, п.176.2 ст.176 Податкового кодексу України, в результаті чого визначено податкове зобов`язання із військового збору за 2015-2017 рр. на загальну суму 9 693,05 грн., у тому числі: за 2015 рік 1 293,49 грн., за 2016 рік 4 713,93 грн., за 2017 рік 3 685,63 грн.;
- порушення пп.198.5 «г» п.198.5 ст.198 Податкового кодексу України (в редакції, що діяла на момент вчинення правопорушення), в результаті чого занижено податок на додану вартість за грудень 2017 року на суму 153 787,34 грн.;
- порушення п.44.1, 44.3 ст.44, п.85.2 ст.85, п.177.10 ст.177 Податкового кодексу України в частині ненадання на перевірку Книги обліку доходів та витрат;
- порушення п.189.1 ст.189, п.201.1, п.201.2, п.201.10 ст.201 Податкового кодексу України в частині неподання зведеної податкової накладної на операцію з використання товарно-матеріальних цінностей в операціях, що не є господарською діяльністю платника податків, на суму ПДВ 153 787,34 грн.;
- порушення п.46.1 ст.46, пп.47.1.3 п.47.1 ст.47, п.51.1 ст.51, абз.«б» п.176.2 ст.176 Податкового кодексу України, а саме: не надано до Нікопольської ОДПІ ГУ ДФС у Дніпропетровській області податкові розрахунки сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків, і сум утриманого з них податку (форма № 1ДФ) за І квартал 2015 року, ІІ квартал 2015 року, ІІІ квартал 2015 року, ІV квартал 2015 року, І квартал 2016 року, ІІ квартал 2016 року, ІІІ квартал 2016 року, ІV квартал 2016 року, І квартал 2017 року, ІІ квартал 2017 року, ІІІ квартал 2017 року, ІV квартал 2017 року та не відображені суми доходу, нарахованого і виплаченого фізичним особам-підприємцям за придбані ТМЦ з ознакою «157» («дохід, виплачений самозайнятим особам»).
В судовому засіданні встановлено, що на підставі акту перевірки 27.07.2018 року Головним управлінням ДФС у Дніпропетровській області були винесені наступні податкові повідомлення-рішення (рішення):
Аналізуючи виниклі між сторонами правовідносини, суд приходить до наступного.
Приписами п.14.1. ст.14 ПК України визначено, що господарською діяльністю є діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами (14.1.36.); доходами є загальна сума доходу платника податку від усіх видів діяльності, отриманого (нарахованого) протягом звітного періоду в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах як на території України, її континентальному шельфі у виключній (морській) економічній зоні, так і за їх межами (14.1.56.); постачанням товарів є будь-яка передача права на розпоряджання товарами як власник, у тому числі продаж, обмін чи дарування такого товару, а також постачання товарів за рішенням суду (14.1.191.); розумною економічною причиною (ділова мета) є причина, яка може бути наявна лише за умови, що платник податків має намір одержати економічний ефект у результаті господарської діяльності (14.1.231.).
Згідно з п.185.1. ст.185, п.187.1. ст.187, п.188.1. ст.188 ПК України, об`єктом оподаткування податком на додану вартість є операції платників податку, окрім іншого, з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України. Датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: або дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, або дата відвантаження товарів. База оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної (контрактної) вартості, але не нижче звичайних цін, з урахуванням загальнодержавних податків та зборів.
Відповідно до п.201.1., 201.4., 201.6. ст.201 ПК України платник податку зобов`язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну, складену за вибором покупця (отримувача) в один із способів, визначених п.201.1. ст.201 ПК України; податкова накладна складається у двох примірниках у день виникнення податкових зобов`язань продавця. Один примірник видається покупцю, а другий залишається у продавця. У разі складання податкової накладної у паперовому вигляді покупцю видається оригінал, а копія залишається у продавця; податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов`язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця.
Пунктом 200.1. ст.200 ПК Кодексу встановлено, що сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду. В свою чергу, право на віднесення сум податку до податкового кредиту, згідно з п.198.1. ст.198 виникає, окрім іншого, у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.
При цьому, відповідно до п.198.2., 198.3., 198.6. ст.198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: або дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг, або дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною. Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за встановленою ставкою, протягом такого звітного періоду, окрім іншого, у зв`язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог ст.201 Кодексу).
З аналізу наведених законодавчих приписів вбачається, що необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість до податкового кредиту та витрат, що враховуються при обчисленні об`єкта оподаткування податком на прибуток, є факт придбання товарів (послуг) з метою їх використання в господарській діяльності, який має бути фактично здійсненим і підтвердженим належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.
При цьому, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції.
Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.
Відповідно до п.15.1. ст.15 ПК України (в редакції, яка діяла на час спірних правовідносин) платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об`єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об`єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов`язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом.
Так, пунктом 44.1. ст.44 ПК України визначено, що для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
Порядок оподаткування доходів, отриманих фізичною особою-підприємцем від провадження господарської діяльності, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, встановлено статтею 177 ПК України.
Так, згідно з п.177.1. ст.177 ПК України доходи фізичних осіб-підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставкою, визначеною пунктом 167.1. статті 167 цього Кодексу.
В силу п.177.2. ст.177 ПК України об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи-підприємця.
Перелік витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів фізичною особою-підприємцем від провадження господарської діяльності на загальній системі оподаткування, визначено п.177.4. ст.177 ПК України.
Відповідно до пп.177.4.1. п.177.4. ст.177 ПК України до переліку витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів, належать: витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об`єкта витрат.
З 01.01.2015 р. Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28.12.2014 р. № 71-VIII пункт 177.4. статті 177 Податкового кодексу України був викладений у новій редакції, у зв`язку з чим у перевіряємому періоді (а саме 01.01.2015 р. 01.01.2017 р.) у позивача був відсутній обов`язок формувати витрати у момент отримання доходу, якого вони стосуються, а не в момент їх оплати.
Як видно з матеріалів справи, основним видом фінансово-господарської діяльності ФОП ОСОБА_1 , від якої нею отримані задекларовані доходи, є роздрібна торгівля деталями та приладдям для автотранспортних засобів (код КВЕД 45.32).
В ході перевірки встановлено, що позивачем згідно Додатку Ф4 до податкової декларації про майновий стан і доходи за 2015 рік та Додатку Ф2 до податкової декларації про майновий стан і доходи за 2016-2017 роки в колонках 5-7 «Вартість документально підтверджених витрат, пов`язаних з господарською діяльністю», було задекларовано суму 2 735 216 грн., в тому числі: за 2015 рік 871 137 грн., за 2016 рік 959 388 грн., за 2017 рік 904 691 грн.
Так, в колонці 5 «вартість придбаних товарно-матеріальних цінностей, що реалізовані або використані у виробництві продукції» задекларовано всього 2 735 216 грн., в тому числі: за 2015 рік 871 137 грн., за 2016 рік 959 388 грн., за 2017 рік 904 691 грн.
Під час проведення перевірки позивачем були надані первинні документи, які підтверджують як факт придбання, так і факт продажу товарів (ТМЦ).
Відповідно, до складу витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів від провадження господарської діяльності, позивачем були віднесені витрати, підтверджені відповідними первинними документами (видаткові накладні, платіжні доручення тощо), що і було відображено платником податків у поданій податковій звітності. При цьому, відповідачем не були в повній мірі досліджені первинні бухгалтерські документи платника податків, а зроблені хибні висновки виключно на підставі інформації з банківської установи про рух грошових коштів по розрахунковому рахунку платника податків.
Згідно із п.2 ч.1 ст.1 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 р. № 2464-VI єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Відповідно до п.4 ч.1 ст.6 Закону платниками єдиного внеску є фізичні особи-підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.
Відповідно до абз.1 п.2 ч.1 ст.7 Закону єдиний внесок нараховується: для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.
В ході перевірки контролюючим органом було зроблено висновок про порушення позивачем вимог п.177.2., 177.4. ст.177 ПК України, що призвело до заниження чистого оподатковуваного доходу за 2015-2017 роки на загальну суму 579 537,46 грн. (порушення викладено в пп.2.2.2 акту перевірки).
У зв`язку з цим перевіркою достовірності відображення у звітності сум доходу, отриманого від здійснення діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб та на який нараховується єдиний внесок в межах максимальної величини, встановлено порушення вимог Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» та його заниження за 2015-2017 роки на суму 138 449,71 грн.
Але, враховуючи доводи позивача, вбачається відсутність в її діях порушення порядку ведення обліку доходів і витрат, що призвело до визначення податкового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб від підприємницької діяльності за 2015-2017 роки в сумі 101 729,76 грн., а тому відсутнє порушення порядку нарахування, обчислення і строків сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначеного Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».
Відповідно до п.п.1.2 п.16-1 підрозділу 10 Розділу ХХ Податкового кодексу України об`єктом оподаткування військовим збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу (для резидентів - загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання); іноземні доходи - доходи (прибуток), отримані з джерел за межами України).
Нарахування, утримання та сплата (перерахування) збору до бюджету здійснюються у порядку, встановленому статтею 168 цього Кодексу, за ставкою, визначеною підпунктом 1.3 пункту 16-1 підрозділу 10 Розділу ХХ ПК України.
Так, як в ході перевірки посадовими особами відповідача був зроблений висновок про порушення позивачем вимог п.п.177.1., 177.2., 177.4. ст.177 ПК України, що призвело до заниження чистого оподатковуваного доходу за 2015-2017 роки на загальну суму 579 537,46 грн. Відповідач також визначив суму податкового зобов`язання з військового збору за 2015-2017 роки у загальній сумі 9 693,05 грн., в тому числі: за 2015 рік 1 293,49 грн., за 2016 рік 4 713,93 грн., за 2017 рік 3 685,63 грн.
В частині застосування відповідачем фінансової санкції в сумі 510 грн. за порушення п.46.1. ст.46, пп.47.1.3. п.47.1. ст.47, п.51.1. ст.51, абз. «б» п.176.2. ст.176 ПК України, а саме: не подання до Нікопольської ОДПІ податкових розрахунків сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків, і сум утриманого з них податку (форма № 1ДФ) за 2015-2017 роки та не відображення сум доходу, нарахованого і виплаченого фізичним особам-підприємцям за придбані ТМЦ з ознакою «157» («дохід, виплачений самозайнятим особам»).
Пунктом 1.3 розділу І Порядку № 4 передбачено, що його дія поширюється на податкових агентів, а саме: юридичних осіб (їх філії, відділення, інші відокремлені підрозділи), самозайнятих осіб, представництва нерезидентів - юридичних осіб, інвесторів (операторів) за угодою про розподіл продукції, які незалежно від організаційно-правового статусу та способу оподаткування іншими податками та/або форми нарахування (виплати, надання) доходу (у грошовій або негрошовій формі) нараховують (виплачують, надають) доходи фізичній особі та/або зобов`язані нараховувати, утримувати та сплачувати податок, передбачений розділом IV Кодексу, до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи з доходів, що виплачуються такій особі, а також військовий збір, передбачений пунктом 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ Кодексу.
Отже, мова йде про відображення у податковій звітності доходів, нарахованих (виплачених, наданих) саме фізичним особам.
В ході даної податкової перевірки було встановлено, що протягом перевіряємого періоду (2015-2017 роки) позивач мала господарські взаємовідносини з іншими суб`єктами господарювання, а саме: ФОП ОСОБА_2 (рнокпп НОМЕР_1 ), ФОП ОСОБА_3 (рнокпп НОМЕР_2 ), ФОП ОСОБА_4 (рнокпп НОМЕР_3 ). ФОП ОСОБА_1 , діючи як Покупець, придбавала товарно-матеріальні цінності у вказаних фізичних осіб-підприємців (Продавців) та проводила розрахунки за придбаний товар у грошовій формі.
В даному випадку дія Порядку заповнення та подання податковими агентами Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, затвердженого наказом МФУ від 13.01.2015 р. № 4, не розповсюджується на дані правовідносини, оскільки у позивача не виникає статус податкового агента у взаємовідносинам з іншими фізичними особами-підприємцями.
Як наслідок, неправомірне визначення податкового зобов`язання з податку на додану вартість в сумі 153 787,34 грн. тягне за собою відсутність у позивача обов`язку складати та подавати зведену податкову декларацію з ПДВ з використання товарно-матеріальних цінностей в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку, та її реєстрацію в ЄРПН.
Відповідно до ч.3 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Частиною 1 ст.9 КАС України передбачено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно із частинами 1, 2 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до ч.3 ст.90 КАС України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд зазначає, що відповідач як суб`єкт владних повноважень не довів правомірність своїх дій. Натомість, позивачем доведено та підтверджено належними доказами обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги.
Враховуючи, що позов задоволено сплачений судовий збір в розмірі 5 894,11 грн., підлягає поверненню.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.8, 9, 72, 77, 132, 139, 241-246, 250 КАС України, суд, -

Присудити за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Дніпропетровській області на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 5 894,11 грн.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 КАС України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 КАС України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень КАС України.

Повний текст рішення складений 19.04.2019 року.

Суддя К.С. Кучма