Справа № 280/984/19
Суддя: Стрельнікова Наталя Вікторівна
Дата ухвалення: 2019-05-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

07 травня 2019 року Справа № 280/984/19 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Стрельнікової Н.В., за участю секретаря судового засідання Фесик А.В. розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області

про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до Запорізького окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі - відповідач), в якому позивач просить:

-визнати протиправним рішення про відмову у виплаті позивачу пенсії внаслідок проведеного перерахунку без обмеження максимальним розміром, оформлене листом від 22.10.2018 №2113/Х-9 заступника начальника головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області;

-зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області здійснювати позивачу виплату пенсії внаслідок здійсненого перерахунку по рішенню Запорізького окружного адміністративного суду від 18.06.2018 по справі №808/701/18 без обмеження її максимальним розміром з 20.12.2016 по довічно згідно із Законом України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб у зв`язку з Рішенням Конституційного Суду України від 20.12.2016 № 7-рп/2016 та виплатити різницю вже без обмеження максимальним розміром, між фактично отриманою та належною до сплати сумою пенсії, починаючи з 01 січня 2016 року.

-встановити судовий контроль за виконанням рішення суду шляхом покладення обов`язку на Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області подати у місячний строк з моменту набрання рішенням законної сили звіт про виконання рішення суду у цій справі.

Ухвалою судді від 11.03.2019 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін та призначено перше судове засідання на 10.04.2019 року.

За вимогами статті 258 КАС України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Таким чином суд розглянув справу 7 травня 2019 року.

Позивачем в обґрунтування позовних вимог зазначено те, що з 02.07.2002 його було звільнено з посади начальника відділу - начальника міліції ГБ Комунарського РВЗМУ головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Запорізькій області за віком, та з цього часу позивач отримує пенсію за вислугу років перебуваючи на обліку в Головному управлінні ПФУ в Запорізькій області. Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 18.06.2018 у справі №808/701/18, яке залишено без змін Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 28.08.2018, позов ОСОБА_1 задоволено частково: визнано протиправним та скасовано рішення про відмову ОСОБА_1 в перерахунку призначеної пенсії за вислугу років з 01.01.2016 за посадою на день звільнення зі служби, оформлене листом від 23.02.2018 №381/Х-9; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області здійснити перерахунок призначеної ОСОБА_1 пенсії за вислугу років з 01 січня 2016 року, згідно із Законом України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб у зв`язку із прийняттям постанови Кабінету Міністрів України № 988 від 11.11.2015 Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції з урахуванням довідки про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії за пенсійною справою №86/13445 від 19.01.2018 і визначити основний розмір пенсії 79% від грошового забезпечення без обмеження граничного розміру, та виплатити різницю між фактично отриманою та належною до сплати сумою пенсії, починаючи з 01.01.2016. Позивач вказує, що відповідач на виконання судового рішення здійснив перерахунок його пенсії, розмір якої склав 20791,64грн., проте незаконно обмежив розмір перерахованої пенсії для щомісячної виплати максимальним розміром з 20.12.2016 по 31.12.2017 сумою 10740 грн., з 01.01.2018 по червень 2018 сумою 13730 грн., з липня 2018 по 30.11.2018 сумою 14350 грн., з грудня 2018 року сумою 14970 грн., взамін 20791,64 грн. Стверджує, що такі дії протирічать рішенню Конституційного суду України від 20.12.2016 №7-рп/2016, яким визнано неконституційними положення ч.7 ст. 43 Закону №2262 ХІІ. На його звернення до відповідача з вимогою виплатити пенсію без обмеження максимальним розміром, отримано лист від 22.10.2018 №2113/Х-9, яким посилаючись на ст. 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» відповідачем повідомлено, що максимальний розмір пенсії не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів установлених для осіб, які втратили працездатність. Позивач не погоджується із такою відмовою, вважаючи її протиправною, з підстав викладених у позові та відповіді на відзив (вх. №11841 від 26.03.2019) просить вимоги позовної заяви задовольнити.

Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечив з підстав, викладених у письмовому відзиві (вх.№ 10964 від 20.03.2019). В обґрунтування заперечень послався на те, що посилання позивача на рішення Коституційного Суду України від 20.12.2016 №7-рп/2016 є безпідставними, оскільки Законом України від 06.12.2016 №1774 (який набрав чинності з 01.01.2017, тобто пізніше рішення Конституційного Суду України) внесено відповідні зміни до ст. 43 Закону України №2262. Вказує, що станом на 01.10.211 (на дату набрання чинності Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» №3668) розмір пенсії позивача не досягав максимального розміру та не обежувався. Вимоги щодо обмеження максимального розміру пенсії зазначено в Прикінцевих та Перехідних положеннях Закону №3668 і застосовуються на момент набрання чинності даними законами. В подальшому в разі перевищення максимально встановленого розміру пенсії застосовується передбачене законодавством обмеження. Оскільки перевищення максимально встановленого розміру пенсії досягнуто позивачем 20.12.2016 до нього правомірно застосовано обмеження передбачене ч.7 ст. 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». На підставі викладеного просить в задоволені позовної заяви відмовити.

Розглянувши матеріали та з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, судом встановлено наступне.

Як свідчать матеріали справи, рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 18.06.2018 у справі №808/701/18, яке залишено без змін Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 28.08.2018, позов ОСОБА_1 задоволено частково: визнано протиправним та скасовано рішення про відмову ОСОБА_1 в перерахунку призначеної пенсії за вислугу років з 01.01.2016 за посадою на день звільнення зі служби, оформлене листом від 23.02.2018 №381/Х-9; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області здійснити перерахунок призначеної ОСОБА_1 пенсії за вислугу років з 01 січня 2016 року, згідно із Законом України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб у зв`язку із прийняттям постанови Кабінету Міністрів України № 988 від 11.11.2015 Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції з урахуванням довідки про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії за пенсійною справою №86/13445 від 19.01.2018 і визначити основний розмір пенсії 79% від грошового забезпечення без обмеження граничного розміру, та виплатити різницю між фактично отриманою та належною до сплати сумою пенсії, починаючи з 01.01.2016.

08.10.2018 позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області із заявою, якою просив поновити порушені законні права позивача щодо виплати перерахованої пенсії в розмірі 20 791,64 грн. та щодо виплати різниці між фактично отриманою та належною до слпати сумою пенсії, починаючи з 01.01.2016 та забезпечити виконання у повному обсязі рішення суду (а.с. 11).

Зі змісту відповіді ГУ ПФУ в Запорізькій області вих. №2113/Х-9 від 22.10.2018 (а.с.12) вбачається, що на виконання рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 18.06.2018 відповідачем здійснено перерахунок пенсії з 01.01.2016 у розмірі 79 % грошового забезпечення згідно довідки № 86/13445 від 19.01.2018, виданої ліквідаційною комісією ГУМВС України в Запорізькій області. Доплата за період з 29.09.2018 по 31.10.2018 в сумі 16651,70 грн. зарахована на особовий рахунок ПАТ "Ощадбанк" у жовтні 2018 року. Як зазначено у відповіді, з 01.10.2018 розмір пенсійної виплати позивача з урахуванням виконання рішення суду від 18.06.2018 та статті 43 Закону України "про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" складає 14350,00 грн. За рішенням суду від 18.06.2018 у позивача сформувалась доплата за період з 01.01.2016 по 28.08.2018 в сумі 163002,02. Виплата коштів, нарахованих за період до набранння судовим рішенням законної сили, буде проведена в Порядку, зазначеному в Постанові 649.

Вважаючи дії відповідача щодо відмови у виплаті пенсії внаслідок проведеного перерахунку без обмеження максимальним розміром протиправними, позивач звернувся із даним позовом до суду.

З`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

За правилами ст. 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Так, під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Отже, вирішуючи спір, суд повинен пересвідчитись, серед іншого, про наявність права на позов у матеріальному розумінні, а також встановити, чи є відповідне право або інтерес порушеним (встановити факт порушення). З цією метою суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб.

З матеріалів справи вбачається, що предметом позову у цій справі є протиправність дій відповідача, вчинених під час виконання рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 18 червня 2018 року у справі № 808/701/18, яке набрало законної сили 28.08.2018.

Тобто, спірні правовідносини між сторонами вже вирішені судом і спір фактично стосується належного виконання судового рішення.

Відповідно до ст. 14 КАС України судове рішення, яким закінчується розгляд справи в адміністративному суді, ухвалюється іменем України. Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом. Обов`язковість судового рішення не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням вирішено питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки.

Згідно із вимогами ст. 370 КАС України, судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Таким чином, виконання судових рішень у справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Зокрема, у справі Горнсбі проти Греції від 19.03.1997 Європейський суд вказав, що для цілей статті 6 Конвенції виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина "судового розгляду". Право на судовий захист було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок.

Однак, у разі невиконання рішення суду в добровільному порядку існує механізм примусового виконання рішення.

Відповідно до ст.129-1 Конституції України контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

В абз. 1 пп.3.2 п.3 рішення Конституційного Суду України №16-рп/2009 від 30.06.2009 зазначено, що метою судового контролю є своєчасне забезпечення захисту та охорони прав і свобод людини і громадянина. Виконання всіма суб`єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової.

Згідно з положеннями ст. 383 КАС України особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

За відсутності обставин протиправності відповідних рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень - відповідача та порушення ним прав, свобод, інтересів особи-позивача, суд залишає заяву без задоволення. За наявності підстав для задоволення заяви суд постановляє ухвалу в порядку, передбаченому статтею 249 цього Кодексу.

З огляду на зазначене, процесуальним законом встановлений певний порядок визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду, і цей порядок передбачає звернення позивача (стягувача) до суду відповідно до статті 383 КАС України, а не з новим позовом фактично про зобов`язання виконати таке судове рішення.

Тобто, якщо позивач вважав, що рішенням, дією чи бездіяльністю відповідача на виконання вищевказаного судового рішення порушувалися його права, свободи чи інтереси то він повинен був звернутись до суду в порядку ст.383 КАС України із заявою про визнання протиправним рішення дій чи бездіяльності відповідача, а не пред`являти новий адміністративний позов.

Отже, звернення позивача до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області та повідомлення відповідача вих. № 2113/Х-9 від 22.10.2018 відбувались у межах виконання рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 18.06.2018 у справі № 808/701/18.

Отже, обраний позивачем спосіб захисту не усуває юридичного конфлікту та не відповідає об`єкту порушеного права, тому в такий спосіб неможливо захистити чи відновити право у разі визнання його судом порушеним, при розгляді позову щодо належного виконання окремого судового рішення в іншій справі.

Отже, виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві вимоги позивача є такими, що не підлягають задоволенню.

Зазначений висновок суду відповідає висновкам, викладеним у своїх рішеннях з аналогічних спорів Третім апеляційним адміністративним судом (справи №280/5037/18, №0840/3646/18, №0840/3945/18 та інші).

Керуючись ст.ст. 2, 5, 9, 72, 77, 139, 241, 243-246, 255 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (69057, м.Запоріжжя, пр-т. Соборний, 158-Б) про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії, - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили у порядку та строки, передбачені ст. 255 КАС України та може бути оскаржене у порядку та строки, передбачені ст.ст. 293, 295, 296 та 297 КАС України.

Рішення у повному обсязі складено та підписано 07.05.2019.

Суддя Н.В.Стрельнікова