Справа № 360/1671/19
Суддя: О.В. Ірметова
Дата ухвалення: 2019-05-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

16 травня 2019 рокуСєвєродонецькСправа № 360/1671/19

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Ірметова О.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

16 квітня 2019 року на адресу Луганського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, в якоій позивач просить:

- визнати протиправною бездіяльність Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області щодо не здійснення перерахунку ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 01 січня 2019 року по 31 січня 2019 року, на підставі довідки Апеляційного суду Луганської області №5/75/2019 від 25.01.2019 із застосуванням в якості розрахункової величини прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі 1921,00 грн;

- зобов`язати Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області здійснити перерахунок пенсії за січень 2019 року пенсії ОСОБА_1 на підставі довідки Апеляційного суду Луганської області №5/75/2019 від 25.01.2019 із застосуванням в якості розрахункової величини прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі 1921,00 грн;

- зобов`язати Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області виплатити (з урахуванням виплачених сум) заборгованість по щомісячному довічному грошовому утриманню судді у відставці ОСОБА_1 , яка утворилась з 01 січня 2019 року по 28 лютого 2019 року, в розмірі 90% від суддівської винагороди, на рахунок, відкритий у Публічному акціонерному товаристві Державний ощадний банк України.

Позов обґрунтовано тим, що з 15 грудня 2016 року позивач перебуває на обліку та отримує щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці в Управлінні Пенсійного фонду України в місті Сєвєродонецьку Луганської області. 19 грудня 2018 року позивач звернувся до відповідача з письмовою заявою до Управління ПФУ в місті Сєвєродонецьку Луганської області за № 4229, про проведення перерахунку щомісячного довічного грошового утримання відповідно до довідки про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, виданої апеляційним судом Луганської області 17.12.2018. 28 січня 2019 року позивач звернувся до відповідача з письмовою заявою, що вбачається з розписки-повідомлення Управління ПФУ в місті Сєвєродонецьку Луганської області за № 362, про проведення перерахунку щомісячного довічного грошового утримання відповідно до довідки про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, виданої апеляційним судом Луганської області 25.01.2019 за № 5/75/2019, від 17.12.2018. Однак відповідачем перерахунок щомісячного довічного грошового утримання, відповідно до вищевказаних довідок про суддівську винагороду, одразу після звернень зроблено не було, а щомісячне довічне грошове утримання у новому розмірі не сплачено. Тому, для з`ясування причин, на якій підставі щомісячне довічне грошове утримання проведено не було та не сплачено, позивач 07.02.2018 звернувся, з цього приводу, з письмовою заявою до відповідача. Відповідно до відповіді від 18.02.2019, в якій послався на пункт 4 розділу II Порядку подання документів для призначення (перерахунку) і виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці органами Пенсійного фонду України, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України №3-1 від 25.01.2008 року, де зазначено, що перерахунок щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці проводиться з 1 числа місяця, наступного за місяцем, у якому змінилася розміри складових суддівської винагороди судді, який працює за відповідною посадою, тобто 01.01.2019. Крім того, у відповіді відповідача від 18.02.2019 року за № 69/Ф-4 зазначено також, що розмір посадового окладу судді було збільшено з 01.01.2019 у зв`язку зі збільшенням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що передбачає перерахунок суддям у відставці з 01.02.2019. У цій же відповіді відповідача від 18.02.2019 вказано, що для проведення перерахунку була надана довідка № 5/75 2019 від 25.01.2019 про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці. Згідно поданих заяв щомісячне довічне грошове утримання перераховане і складає з 01.01.2019 - 44481,69 грн., а з 01.02.2019 - 48496,41 грн., сума доплати по перерахунку за січень та лютий буде виплачена при відповідному фінансуванні Пенсійним фондом України. З довідки відповідача вих. № 1128 від 15.03.2019 вбачається, що довічне грошове утримання судді у вищевказаних розмірах, а саме за січень 2019 року - 44481,69 грн. і лютий 2019 року - 48496,41 грн. У березні місяці 2019 року щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці позивачу було сплачено у новому розмірі, а саме - 48496,41 грн. Однак доплата до довічного грошового утримання за період з 01.01.2019 по 28.02.2019 включно, відповідачем здійснена не була.

Позивач вважає, що неправильне перерахування, а також не виплата відповідачем щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці за період з 01.01.2019 по 31.01.2019, виходячи з прожиткового мінімуму у 1762 грн. є неправомірним, оскільки з 01.01.2019 року прожитковий мінімуму склав - 1921 грн., згідно Закону України Про Державний бюджет на 2019 рік. За лютий 2019 року перерахунок зроблено, але відповідачем не виплачено.

Ухвалою суду від 18 квітня 2019 року позов прийнято до розгляду та відкритопровадження у справі, та визначено, що справа розглядатиметься в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін (а.с. 1-2).

08 травня 2019 року від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву (а.с. 28-30), в обґрунтування якого зазначено, що З 15.12.2016 року ОСОБА_1 призначено щомісячне довічне грошове утримання судці у відставці (далі - грошове утримання) в розмірі 90 % від суддівської винагороди.

19.12.2018 року позивач звернувся до відповідача із заявою про перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді, додавши довідку апеляційного суду Луганської області від 17.12.2018 року № 5/1598/2018 про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці. На підставі даної довідки управлінням Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області було перераховано грошове утримання позивача з 01.01.2019, що підтверджується рішенням № 78 про перерахунок пенсії. 28.01.2019 позивач звернувся до відповідача із заявою про перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді, додавши довідку апеляційного суду Луганської області від 25.01.2019 № 5/75/2019 про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці. На підставі даної довідки управлінням Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області було перераховано грошове утримання позивача з 01.02.2019. Здійснити перерахунок з 01.01.2019 не має правових підстав, тому як з дня набрання чинності Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, Закон України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 № 2453-VІ втратив чинність, крім положень, зазначених у пунктах 7, 23, 25,36 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 № 1774-VIII (зі змінами) встановлено, що мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року. З огляду на зазначене та прийняті норми Рішенням Конституційного Суду України від 04.12.2018 № 11-р перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судці у відставці здійснюється з 01 січня 2019 року та 01 лютого 2019 року. Дана правова позиція узгоджується із позицією Міністерства соціальної політики України, викладеною у листі від 16.01.2019 року № 173/0/5-19/54, яким була надана відповідь на лист Пенсійного фонду України від 18.12.2018 року № 42675/02-10.

Доплата за січень та лютий 2019 року, яка утворилась внаслідок перерахунків згідно довідок апеляційного суду Луганської області від 17.12.2018 № 5/1598/2018 та від 25.01.2019 № 5/75/2019, нарахована та не виплачена, тому як відповідно до пункту 15 постанови Кабінету Міністрів України від 8 червня 2016 року №365, орган, що здійснює соціальні виплати, на підставі рішення комісії призначає (відновлює) таку соціальну виплату з місяця, в якому надійшла заява внутрішньо переміщеної особи. Суми соціальних виплат, які не виплачені за минулий період, обліковуються в органі, що здійснює соціальні виплати, та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України. На сьогодні вказаний порядок не прийнятий.

На підставі викладеного відповідач просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог статті 90 КАС України, судом встановлено таке.

ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) є внутрішньо переміщеною особою, про що свідчить довідка внутрішньо переміщеної особи від 04 квітня 2017 року № 9043, видана управлінням праці та соціального захисту населення Сєвєродонецької міської ради, та перебуває на обліку в управлінні Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області (а.с. 10-14, 31).

На підставі заяви ОСОБА_1 від 16 грудня 2016 року про призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці та подання апеляційного суду Луганської області від 16 грудня 2016 року за № 1/1243/2016 про встановлення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, розпорядженням управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області від 21 грудня 2016 року № 5972 позивачу з 15 грудня 2016 року призначено щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці у розмірі 90 % від суддівської винагороди в сумі 24403,50 грн (а.с. 31-33).

28 січня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до відповідача із заявою про перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судці, додавши довідку апеляційного суду Луганської області від 25.01.2019 року № 5/75/2019 про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, відповідно до якої станом на 01 січня 2019 року суддівська винагорода ОСОБА_1 , яка враховується при перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, складає 53884,90 грн, у тому числі: посадовий оклад 31697,00 грн; доплата за вислугу років (70 %) 22187,90 грн (а.с. 40-41).

Листом від 03.04.2019 № ФА-9169948 Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області повідомлено, що на підставі особистої заяви від 28.01.2019 та довідки про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці від 25.01.2019 № 5/75/2019, наданої Апеляційним судом Луганської області, згідно якої станом на 01.01.2019 суддівська винагорода, яка враховується при перерахунку щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці, складає - 53884,90 грн., у тому числі посадовий оклад - 31697,00 грн.; доплата за вислугу років (70%) - 22187,90 грн.. позивачу проведено перерахунок з 01.02.2019. Довічне грошове утримання суддям у відставці в місячному розмірі 48496,41 грн. (53884,90 грн. х 90%) нараховано на виплатну відомість березня 2019 року. Заборгованість з пенсії за період з 01.01.2019 по 28.02.2019 нараховано на додаткову відомість та буде виплачено після забезпечення фінансування (а.с. 19).

Також листом УПФУ в м.Сєвєродонецьку Луганської області від 18.02.2019 №69/Ф-4 повідомлено, що згідно поданих заяв щомісячне довічне грошове утримання перераховано і складає з 01.01.2019 - 44481,69 грн., з 01.02.2019 - 48496,41 грн.

Відповідно до довідки управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області від 07 травня 2019 року за № 1766 позивачу у період з січня 2019 року по лютий 2019 року виплачено щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці у місячному розмірі 29654,46 грн, також у довідці зазначено, що по перерахунку з 01.01.2019 по 28.02.2019 борг у сумі 33669,18 грн нараховано та не виплачено (а.с. 42).

Вирішуючи адміністративну справу по суті заявлених вимог, надаючи оцінку обставинам (фактам), якими обґрунтовано вимоги і заперечення учасників справи, суд виходить з такого.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 22 Конституції України встановлено, що права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно із статтею 126 Конституції України, незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією і Законами України. Матеріальне забезпечення суддів, в тому числі суддів у відставці, та гарантії їх соціального захисту є одним із складових елементів принципу незалежності суддів.

Конституційний Суд України неодноразово висловлював правові позиції щодо гарантій незалежності суддів, їх матеріального та соціального забезпечення, зокрема у рішеннях: від 24 червня 1999 року № 6-рп/99 (справа про фінансування суддів), від 20 березня 2002 року № 5рп/2002 (справа щодо пільг, компенсацій і гарантій), від 1 грудня 2004 року № 19-рп/2004 (справа про незалежність судців як складову їхнього статусу), від 11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005 (справа про рівень пенсії і щомісячного довічного грошового утримання), від 18 червня 2007 року № 4-рп/2007 (справа про гарантії незалежності суддів), від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008 (справа щодо предмета та змісту закону про Державний бюджет України), від 03 червня 2013 року №3рп/2013, від 8 червня 2016 року № 4-рп/2016 (справа про щомісячне довічне утримання суддів у відставці).

Відповідно до пункту 7 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 11.10.2005 р. № 8-рп/2005 право судді, який перебуває у відставці, на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією незалежності працюючих суддів. Щомісячне довічне грошове утримання - це особлива форма соціального забезпечення суддів, зміст якої полягає у гарантованій державою щомісячній звільненій від сплати податків грошовій виплаті, що слугує забезпеченню їх належного матеріального утримання, в тому числі після звільнення від виконання обов`язків судді. В цьому ж рішенні Конституційний Суд України вказав, що надання судді матеріального захисту є гарантією забезпечення його незалежності. Разом з тим будь-яке зниження рівня гарантій незалежності суддів суперечить конституційній вимозі неухильного забезпечення незалежного правосуддя.

Конституційний Суд України у мотивувальній частині рішення від 14 грудня 2011 року № 18-рп/20П вказав на неможливість звуження змісту та об`єму гарантій незалежності суддів, а відповідно, матеріального та соціального забезпечення.

У рішенні Конституційного Суду України від 03 червня 2013 року № 3-рп/2013 зазначено, що конституційний статус судді передбачає достатнє матеріальне забезпечення судді як під час здійснення ним своїх повноважень (суддівська винагорода), так і в майбутньому у зв`язку із досягненням пенсійного віку (пенсія) чи внаслідок припинення повноважень і набуття статусу судді у відставці (щомісячне довічне грошове утримання).

В абзаці другому пункту 7 рішення від 03.06.2013 № 3-рп/2013 Конституційний Суд України зазначив, що право на щомісячне довічне грошове утримання не може бути звужене встановленням обмеження в перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, що знижує досягнутий рівень гарантій незалежності судців, суперечить вимогам частини першої статті 126 Конституції України.

Конституційний Суд України в рішенні від 08.06.2016 № 4-рп/2016 визначив, що при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу визначених Конституцією України гарантій незалежності суддів.

Згідно із пунктом 3 рішення Конституційного Суду України від 08.06.2016 № 4-рп/2016 щомісячне довічне грошове утримання є особливою формою матеріального забезпечення судді, полягає у гарантованій державою щомісячній грошовій виплаті, що слугує забезпеченню належного матеріального утримання судді після звільнення від виконання обов`язків (відставки), а також життєвого рівня, гідного його статусу.

Викладене відповідає положенням Європейської хартії про закон Про статус суддів від 10 липня 1998 року, за якими рівень винагороди суддям за виконання ними своїх професійних обов`язків має бути таким, щоб захистити їх від тиску, що може спричинити вплив на їхні рішення або взагалі поведінку суддів і таким чином вплинути на їхню незалежність та неупередженість (пункт 6.1); статус забезпечує судді, який досяг передбаченого законом віку для виходу у відставку із посади судді і який здійснював повноваження судді протягом певного строку, право на отримання виплат, рівень яких має бути якомога ближчим до рівня його останньої заробітної плати на посаді судді (пункт 6.4).

У Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо суддів: незалежність, ефективність та обов`язки від 17 листопада 2010 року № (2010)12 зазначено: оплата праці суддів повинна відповідати їх професії та виконуваним обов`язкам, а також бути достатньою, щоб захистити їх від дії стимулів, через які можна впливати на їхні рішення. Мають існувати гарантії збереження належної оплати праці на випадок хвороби, відпустки по догляду за дитиною, а також гарантії виплат у зв`язку з виходом на пенсію, які мають відповідати попередньому рівню оплати їх праці (пункт 54).

Організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд визначає Закон України від 02.06.2016 № 1402-VІІІ Про судоустрій і статус суддів (далі - Закон № 1402-VIII).

Відповідно до частини першої статті 135 Закону № 1402-VIII суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

Згідно з частиною другою статті 135 Закону № 1402-VIII суддівська винагорода виплачується судді з дня зарахування його до штату відповідного суду, якщо інше не встановлено цим Законом. Суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за: 1) вислугу років; 2) перебування на адміністративній посаді в суді; 3) науковий ступінь; 4) роботу, що передбачає доступ до державної таємниці.

Частиною п`ятою статті 135 Закону № 1402-VIII визначено, що суддям виплачується щомісячна доплата за вислугу років у розмірі: за наявності стажу роботи більше 3 років - 15 відсотків, більше 5 років - 20 відсотків, більше 10 років - 30 відсотків, більше 15 років - 40 відсотків, більше 20 років - 50 відсотків, більше 25 років - 60 відсотків, більше 30 років - 70 відсотків, більше 35 років - 80 відсотків посадового окладу.

Відповідно до частини першої статті 142 Закону № 1402-VIII судді, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 років, жінками - пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, виплачується пенсія на умовах, визначених зазначеним Законом, або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання.

Суддя у відставці, який не досяг віку, встановленого частиною першою цієї статті, отримує щомісячне довічне грошове утримання. При досягненні таким суддею віку, встановленого частиною першою цієї статті, за ним зберігається право на отримання щомісячного довічного грошового утримання або, за його вибором, призначається пенсія на умовах, визначених Законом України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (частина друга статті 142 Закону № 1402-VIII).

Згідно з частиною четвертою статті 142 Закону № 1402-VIII, у разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.

Пунктом 2 розділу ХІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону № 1402-VIII визнано таким, що втратив чинність з дня набрання чинності цим Законом, Закон України Про судоустрій і статус суддів (Відомості Верховної Ради України, 2010 р., №№ 41-45, ст. 529; 2015 р., №№ 18-20, ст. 132 із наступними змінами), крім положень, зазначених у пунктах 7, 23, 25, 36 цього розділу.

Згідно з пунктом 23 розділу XII Прикінцеві та перехідні положення Закону № 1402-VIII до проходження кваліфікаційного оцінювання суддя отримує суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону України Про судоустрій і статус суддів (Відомості Верховної Ради України, 2010 р., №№ 41-45, ст. 529; 2015 р., №№ 18-20, ст. 132 із наступними змінами).

Пунктом 25 розділу XII Прикінцеві та перехідні положення Закону № 1402-VIII передбачено, що в інших випадках, коли суддя іде у відставку після набрання чинності цим Законом, розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону України Про судоустрій і статус суддів (Відомості Верховної Ради України, 2010 р., №№ 41-45, ст. 529; 2015 р., №№ 18-20, ст. 132 із наступними змінами). За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону.

Згідно з частиною першою статті 133 Закону України від 07.07.2010 № 2453-VІ Про судоустрій і статус суддів (далі - Закон № 2453-VI) суддівська винагорода регулюється цим Законом, Законом України Про Конституційний Суд України та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до частини другої статті 133 Закону № 2453-VІ суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за: 1) вислугу років; 2) перебування на адміністративній посаді в суді; 3) науковий ступінь; 4) роботу, що передбачає доступ до державної таємниці.

Згідно з частиною третьою статті 133 Закону № 2453-VІ посадовий оклад судді місцевого суду встановлюється в розмірі 10 мінімальних заробітних плат.

Пунктом 1 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України від 04.12.2018 № 11-р/2018 у справі № 1-7/2018 (4062/15) визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення частини третьої статті 133 Закону України Про судоустрій і статус суддів від 7 липня 2010 року № 2453-VI у редакції Закону України Про забезпечення права на справедливий суд від 12 лютого 2015 року № 192-VIII. Це положення підлягає застосуванню у його первинній редакції, а саме: Посадовий оклад судді місцевого суду встановлюється у розмірі 15 мінімальних заробітних плат, визначених законом, що запроваджується поетапно: з 1 січня 2011 року - 6 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2012 року - 8 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2013 року - 10 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2014 року - 12 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2015 року - 15 мінімальних заробітних плат.

Частиною п`ятою статті 133 Закону № 2453-VІ визначено, що суддям виплачується щомісячна доплата за вислугу років у розмірі: за наявності стажу роботи більше 3 років - 15 відсотків, більше 5 років - 20 відсотків, більше 10 років - 30 відсотків, більше 15 років - 40 відсотків, більше 20 років - 50 відсотків, більше 25 років - 60 відсотків, більше 30 років - 70 відсотків, більше 35 років - 80 відсотків посадового окладу.

Статтею 135 Закону № 2453-VІ визначено, що до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді:

1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України;

2) члена Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України;

3) судді у судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

До стажу роботи, що дає судді Конституційного Суду України право на відставку і виплату вихідної допомоги, зараховується також стаж іншої практичної, наукової, педагогічної роботи за фахом та стаж державної служби.

З вищевикладеного слідує, що у питаннях визначення розмірів суддівської винагороди та щомісячного довічного грошового утримання норми Закону № 2453-VI зберігають чинність, а позивач має право на перерахунок раніше призначеного йому щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у разі зміни грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, у тому числі у зв`язку зі збільшенням посадового окладу.

Пунктом 3 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України від 06.12.2016 № 1774-VІІ Про внесених змін до деяких законодавчих актів України (далі Закон № 1774-VІІ), який набрав чинності з 01.01.2017, установлено, що мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат.

До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року, починаючи з 1 січня 2017 року.

У зв`язку з цим, з 01.01.2017 посадовий оклад судді визначається не з розміру мінімальної заробітної плати, як це передбачено Законом України Про судоустрій і статус суддів, а з розрахункової величини, запровадженої пунктом 3 розділу II Прикінцеві та перехідні положення Законом № 1774-VІІ, застосовується у розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року.

Відповідно до Закону України "Про Державний бюджет України на 2019 рік" прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01 січня 2019 року становить 1921 гривні.

З огляду на зазначене, з 01 січня 2019 року посадовий оклад суддів встановлюється, виходячи із розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб - 1921 гривні, а тому саме з цієї дати зміна грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, є підставою для проведення перерахунку раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці.

Оскільки в довідці від 25.01.2019 № 5/75/2019 визначена дата, з якої зроблено перерахунок суддівської винагороди 01.01.2019, відповідно до частини четвертої статті 142 Закону № 1402-VIII відповідач зобов`язаний був здійснити перерахунок розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці позивача з дати збільшення розміру суддівської винагороди працюючих судів, тобто з 01.01.2019.

Натомість перерахунок довічного грошового забезпечення судді у відставці ОСОБА_1 на підставі довідки Апеляційного суду Луганської області від 25.01.2019 № 5/75/2019 здійснений відповідачем тільки з лютого 2019 року, що не відповідає положенням Закону № 2453-VІ та Закону № 1402-VIII.

Таким чином, суд дійшов висновку, що відповідач протиправно не здійснив перерахунок розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці позивача за період з 01.01.2019 по 31.01.2019.

Твердження представника відповідача, що відповідно до пункту 4 розділу ІІ Порядку подання документів для призначення (перерахунку) і виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці органами Пенсійного фонду України, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.01.2008 № 3-1 (далі Порядок № 3-1), перерахунок щомісячного довічного грошового утримання проводиться з 1 числа місяця, наступного за місяцем, у якому змінилися розміри складових суддівської винагороди судді, суд відхиляє як необґрунтовані, з огляду на нижченаведене.

По-перше, як вже вище вказано, суддівська винагорода регулюється виключно Законом № 1402-VIII, Законом України Про Конституційний Суд України, Законом № 2453-VІ, дія якого в цій частині продовжена згідно з пунктом 2 розділу ХІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону № 1402-VIII. Водночас, норми, яка б передбачала необхідність проведення перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 01 числа місяця, наступного за місяцем, у якому змінились розміри складових суддівської винагороди судді, який працює за відповідною посадою, не передбачено ні Законом № 2453-VІ, ні Законом № 1402-VIII.

Таким чином, положення Порядку № 3-1 суперечать положенням Закону № 2453-VІ та Закону № 1402-VIII, відповідно, є незастосовними у спірних правовідносинах.

З цієї підстави суд також вважає незастосовними у спірних правовідносинах й положення частини четвертої статті 45 Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (далі Закон № 1058-IV).

Аналогічна правова позиція щодо застосування зазначених норм права висловлена Верховним Судом у постановах від 18 жовтня 2018 року у справі № 127/13893/17 (номер рішення в ЄДРСР 77248566) та від 10 квітня 2019 року у справі № 607/7492/17 (номер рішення в ЄДРСР 81047384).

По-друге, на думку суду, закріплений у пункті 4 розділу ІІ Порядку № 3-1 механізм перерахунку визначає строк саме для Пенсійного органу коли такий перерахунок має бути здійснений, у свою чергу, розмір щомісячного довічного грошового забезпечення судді у відставці має бути перерахований з моменту коли в особи виникло право на такий перерахунок.

Щодо заборгованості з доплати довічного грошового утримання за січень-лютий 2019 року, то право Позивача за вказаний період не є спірним.

Відповідачем доплата за вказаний період нарахована, однак, не виплачена з посиланням на пункт 15 Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам.

Суд зазначає, що постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 № 335 внесено зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 № 365 Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, а саме, пункти 15 і 18 доповнені реченням такого змісту: Суми соціальних виплат, які не виплачені за минулий період, обліковуються в органі, що здійснює соціальні виплати, та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України, враховуючи наведене Позивачу не сплачено заборгованості за минулий період.

Суд вважає таку позицію неприйнятною, виходячи з наступного.

Так, за змістом конституційних норм (статті 113, 116, 117 Конституції України), Кабінет Міністрів України не наділений правом вирішувати питання, які належать до виключної компетенції Верховної Ради України, так само як і приймати правові акти, які підміняють або суперечать законам України.

Конституційний Суд України у своїх рішеннях № 20-рп/2011 від 26 грудня 2011 року та № 2-рп-99 від 02 березня 1999 року висловив позицію, згідно з якою Кабінет Міністрів України є органом, який забезпечує проведення державної політики у соціальній сфері, повноважний вживати заходів щодо забезпечення прав і свобод людини і громадянина та проводити політику у сфері соціального захисту.

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 92 Конституції України виключно законами України визначаються, зокрема, форми і види пенсійного забезпечення, захисту, форми і види пенсійного забезпечення.

Особливу увагу варто звернути на те, що у преамбулі до Закону № 1058-IV зазначено, що зміна умов і норм загальнообов`язкового державного пенсійного страхування здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону.

Конституційне поняття Закон України, на відміну від поняття законодавство України, не підлягає розширеному тлумаченню, це - нормативно-правовий акт, прийнятий Верховною Радою України в межах повноважень. Зміни до закону вносяться за відповідно встановленою процедурою Верховною Радою України шляхом прийняття закону про внесення змін. Нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України є підзаконними, а тому не можуть обмежувати права громадян, які встановлено законами.

Судом встановлено, що жодних змін у вказаний Закон з приводу особливостей виплати заборгованості пенсіонерам, які є внутрішньо переміщеними особами, Верховною Радою не приймались.

Статтею 6 КАС України визначено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до статті 7 КАС України суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією та законами України.

У разі невідповідності правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, або положення відповідного міжнародного договору України.

Отже, у випадку суперечності норм підзаконного акту нормам закону слід застосовувати норми закону, оскільки він має вищу юридичну силу.

При цьому, суд ще раз акцентує свою увагу на тому, що статус внутрішньо переміщеної особи надає особі спеціальні, додаткові права (або "інші права", як це зазначено у ст. 9 Закону № 1706-VII), не звужуючи, між тим, обсяг конституційних прав та свобод особи та створюючи додаткові гарантії їх реалізації, а тому відповідач повинен всіляко сприяти відновленню виплат, гарантованих державою внутрішньо переміщеним особам.

Стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Посилання відповідача щодо невиплати доплати на відсутність фінансування судом відхиляються з огляду на таке.

Згідно з частинами першою та другою статті 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно з частиною першою статті 17 Закону України від 23.02.2006 № 3477-IV Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

При розгляді справи Кечко проти України (заява № 63134/00) Європейський Суд з прав людини зауважив, що в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм працівникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни до законодавства. Однак, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах, доки відповідні положення є чинними (пункт 23 рішення). Суд не прийняв аргумент Уряду України щодо відсутності бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань (аналогічна позиція викладена в рішенні у справі № 59498/00 Бурдов проти Росії).

Таким чином, реалізація особою права, що пов`язане з отриманням коштів, яке базується на спеціальних чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актів національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від асигнувань на виплату таких коштів.

Отже, позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Що стосується клопотання про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення, суд зазначає таке.

Відповідно до частини першої статті 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Положення статті 382 КАС України не є імперативними, тобто, передбачають право суду діяти на власний розсуд в залежності від обставин справи. Суд вважає, що за своїм змістом такі заходи контролю за виконанням судового рішення є додатковим засобом для спонукання суб`єкта владних повноважень до вчинення дій з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

В матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що відповідач буде ухилятися від виконання рішення суду у визначений чинним законодавством спосіб. За таких обставин відсутня необхідність застосування положень статті 382 КАС України.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з такого.

Згідно з частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При зверненні до суду з позовом позивачем сплачено судовий збір в розмірі 768,40 грн, що підтверджено квитанцією від 12 квітня 2019 року № 115 (а.с. 3).

З огляду на те, що заявлені позовні вимоги носять немайновий характер і вони є однією вимогою, відповідно до приписів частини першої статті 139 КАС України суд присуджує позивачу понесені ним і документально підтверджені судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 768,40 грн за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 2, 8, 9, 19, 20, 32, 72, 77, 90, 94, 132, 139, 241-246, 250, 255, 262, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити повністю.

Визнати протиправною бездіяльність управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області щодо нездійснення перерахунку та виплати щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 з 01 січня 2019 року по 31 січня 2019 року включно на підставі заяви від 28 січня 2019 року та довідки апеляційного суду Луганської області від 25 січня 2019 року № 5/75/2019.

Зобов`язати управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області (ідентифікаційний код 21792459, місцезнаходження: 93400, Луганська область, м. Сєвєродонецьк, вул. Шевченка, буд. 9) здійснити перерахунок ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 ) щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці за період з 01 січня 2019 року по 31 січня 2019 року на підставі заяви від 28 січня 2019 року та довідки апеляційного суду Луганської області від 25 січня 2019 року № 5/75/2019.

Зобов`язати управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області (ідентифікаційний код 21792459, місцезнаходження: 93400, Луганська область, м. Сєвєродонецьк, вул. Шевченка, буд. 9) виплатити ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 ) заборгованість з щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, яка утворилась за період з 01 січня 2019 року по 28 лютого 2019.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області (ідентифікаційний код 21792459, місцезнаходження: 93400, Луганська область, м. Сєвєродонецьк, вул. Шевченка, буд. 9) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 ) судовий збір в розмірі 768,40 грн (сімсот шістдесят вісім гривень 40 коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 295 КАС України, всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Першого апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя О.В. Ірметова