Справа № 824/128/19-а
Суддя: Левицький Василь Костянтинович
Дата ухвалення: 2019-05-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2019 р. м. Чернівці справа № 824/128/19-а

Суддя Чернівецького окружного адміністративного суду Левицький В.К., розглянув у порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Чернівецької міської ради про визнання протиправним та скасування рішення.

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом, в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати п. 3.6 рішення 59 сесії 7 скликання Чернівецької міської ради №1371 від 08.08.2018 р. щодо відмови йому, ОСОБА_1 , у наданні дозволу на складання проекту відведення земельної ділянки у власність площею 0,10 га по АДРЕСА_1 для будівництва житлового будинку за рахунок орендованої ОСОБА_2 земельної ділянки, загальною площею 0,3013 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою АДРЕСА_1 ;

- зобов`язати Чернівецьку міську раду надати йому, ОСОБА_1 , дозвіл на складання проекту відведення земельної ділянки у власність, площею 0,10 га за рахунок орендованої ОСОБА_2 земельної ділянки, загальною площею 0,3013 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою АДРЕСА_1 .

В обґрунтування адміністративного позову позивач вказував, що 13.02.2018 р. він звернувся з письмовою заявою до Чернівецької міської ради, в якій просив надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва житлового будинку. Однак, п. 3.6 рішення 59 сесії 7 скликання Чернівецької міської ради №1371 від 08.08.2018 р. йому відмовлено у наданні дозволу на складення проекту відведення земельної ділянки у власність, у зв`язку з невідповідністю генеральному плану міста Чернівці та відсутністю підстав для надання переваги перед іншими громадянами, які перебувають на пільговому обліку індивідуальних забудовників міста Чернівці та користуються правом на першочергове отримання земельних ділянок для будівництва житлових будинків, господарських будівель і споруд, про що зазначено у спеціальних нормах Законів України, які визначають статус цих осіб.

Вважає, що оскаржуване ним рішення є протиправним та підлягає скасуванню з огляду на відсутність підстав для відмови, передбачених ч. 7 ст. 118 Земельного кодексу України.

Ухвалою Чернівецького окружного адміністративного суду від 25.02.2019 р. відкрито провадження у адміністративній справі №824/128/19-а та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Пунктом 4 вказаної ухвали витребувано з Чернівецької міської ради додаткові докази.

05.03.2019 р. та 12.04.2019 р. Чернівецька міська рада (далі - відповідач) подала до суду відзиви на адміністративний позов, в яких зазначила, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки позивачу правомірно відмовлено у наданні дозволу на складання проекту відведення земельної ділянки у власність, орієнтовною площею 0,1000 га за рахунок орендованої ОСОБА_2 земельної ділянки, загальною площею 0,3013 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою АДРЕСА_1 у зв`язку з невідповідністю генеральному плану міста Чернівці. Вказана земельна ділянка перебуває в зоні Ж-3, що не передбачає будівництва індивідуальних житлових будинків та у зв`язку із відсутністю підстав для надання переваги ОСОБА_1 перед іншими громадянами, які перебувають на пільговому обліку індивідуальних забудовників міста Чернівці, оскільки позивач не перебуває на обліку.

У судовому засіданні, яке відбулося 27.03.2019 р. представник позивача у вступному слові та наданих поясненнях підтримав заявлені ним позовні вимоги та просив суд у задовольнити адміністративний позов у повному обсязі.

Представник відповідача у вступному слові та наданих поясненнях заперечував проти задоволення адміністративного позову, просив суд у задоволенні адміністративного позову відмовити.

Після виступу із вступним словом та дослідження письмових доказів, учасники справи подали до суду заяви про розгляд справи без їх участі в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 3 ст. 194 КАС України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження на підставі наявних у суду матеріалів.

Враховуючи приписи ст. 194 КАС України та подання учасниками справи заяв про розгляд справи у порядку письмового провадження без їх участі, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження.

Заслухавши вступне слово учасників справи, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) зареєстрований та проживає за адресою АДРЕСА_1 (а.с. 11-12, 13).

13.02.2018 р. позивач звернувся до відповідача із заявою, в якій просив надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 0,1 га по АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за рахунок земельної ділянки площею 0,3013 га кадастровий номер НОМЕР_2 по АДРЕСА_1 , яка перебуває у користуванні ОСОБА_2 на підставі договору оренди землі №10129 від 29.06.2016 р., що укладений з Чернівецькою міською радою (а.с. 56-58).

За результатами розгляду звернення, п. 3.6 рішення 59 сесії VІІ скликання Чернівецької міської ради від 08.08.2018 р. №1371 "Про розгляд звернення громадян щодо надання дозволів на складання проектів відведення земельних ділянок та внесення змін до окремих пунктів рішень з цих питань" відмовлено позивачу, який зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 , у наданні дозволу на складання проекту відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 0,1000 га за рахунок орендованої ОСОБА_2 земельної ділянки загальною площею 0,3013 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою АДРЕСА_1 , у зв`язку з невідповідністю генеральному плану міста Чернівці та відсутністю підстав для надання переваги ОСОБА_1 перед іншими громадянами, які перебувають на пільговому обліку індивідуальних забудовників міста Чернівці та користуються переважним правом на першочергове отримання земельних ділянок для будівництва житлових будинків, господарських будівель і споруд, про що зазначено у спеціальних нормах Законів України, які визначають статус цих осіб (в обліку індивідуальних забудовників не зареєстрований) (а.с. 77).

Не погоджуючись рішенням у даній частині, позивач звернувся до суду за захистом свого порушеного права.

Розглянувши матеріали справи, встановивши фактичні обставини в справі, дослідивши та оцінивши надані докази в сукупності, проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд прийшов до висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню повністю з наступних підстав.

Відповідно до ст. 14 Конституції України та ст. 373 Цивільного кодексу України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізовується громадянами, юридичними особами та державою відповідно до закону.

Статтею 3 Земельного кодексу України (далі - ЗК України, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Відповідно до ст. 80 ЗК України суб`єктами права власності на землю є, зокрема, територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, - на землі комунальної власності.

Згідно ст. 10 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" № 280/97-ВР від 21.05.1997 р. (далі - Закон № 280/97-ВР, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Здійснюючи повноваження у галузі земельних відносин відповідно до ст. 12 ЗК України, до повноважень міських рад належить, в тому числі, розпорядження землями територіальних громад, передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу, здійснення контролю за використанням та охороною земель комунальної власності, додержанням земельного та екологічного законодавства.

Відповідно до ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання.

Статтею 38 ЗК України передбачено, що до земель житлової та громадської забудови належать земельні ділянки в межах населених пунктів, які використовуються для розміщення житлової забудови, громадських будівель і споруд, інших об`єктів загального користування.

Використання земель житлової та громадської забудови здійснюється відповідно до генерального плану населеного пункту, іншої містобудівної документації, плану земельно-господарського устрою з дотриманням будівельних норм, державних стандартів і норм (ст. 39 ЗК України).

Відповідно до ст. 40 ЗК України громадянам України за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування можуть передаватися безоплатно у власність або надаватися в оренду земельні ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і гаражного будівництва в межах норм, визначених цим Кодексом. Понад норму безоплатної передачі громадяни можуть набувати у власність земельні ділянки для зазначених потреб за цивільно-правовими угодами.

Згідно з п. "в" ч. 3 ст. 116 ЗК України безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених вказаним Кодексом.

Стаття 121 ЗК України встановлено норми безоплатної передачі земельних ділянок громадянам. Громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах в т.ч.: для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у селах - не більше 0,25 гектара, в селищах - не більше 0,15 гектара, в містах - не більше 0,10 гектара.

Відповідно до ст. 123 ЗК України надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування.

Частиною 6 ст. 118 ЗК України передбачено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст. 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст. 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Отже, вищевказаною статтею передбачено вичерпний перелік документів, які подаються громадянами, які зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування. Забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Згідно ч. 7 ст. 118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст. 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Системний аналіз наведених норм права дає підстави вважати, що ними встановлені підстави, порядок, строки передачі земельної ділянки безоплатно у власність громадян та органи, уповноважені розглядати ці питання. Вони передбачають, зокрема, що для передачі земельної ділянки у власність зацікавлена особа звертається до відповідних органів із заявами для отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та для надання її у власність, за результатами розгляду яких, визначений у ст. 118 ЗК України, орган уповноважений розглядати ці питання, надає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її у власність.

Отже, Земельним кодексом України визначено вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, зокрема: невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. При цьому, чинним законодавством не передбачено право суб`єкта владних повноважень відступати від положень ст. 118 Земельного кодексу України.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 27.02.2018 р. у справі № 545/808/17.

З матеріалів справи встановлено, що власником житлового будинку з належними до нього господарськими та побутовими будівлями і спорудами, що знаходиться на земельній ділянці по АДРЕСА_1 на праві приватної власності є ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 30.09.2013 р. Серія ВТМ №178674 та витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №10200702 від 30.09.2013 р. (а.с. 15, 16).

29.06.2016 р. між Чернівецькою міською радою (далі - Орендодавець) та ОСОБА_2 (далі - Орендар) укладено договір оренди землі №10129, який внесено в реєстр договорів оренди землі 29.06.2016 р. (а.с. 21-22).

Відповідно до п. 1.1 вказаного договору, на підставі рішення 7 сесії Чернівецької міської ради VII скликання від 26.05.2016 р. №253 Орендодавець надав, а ОСОБА_3 прийняв в строкове платне користування земельну ділянку для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (без права будівництва), яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

В оренду передано земельну ділянку загальною площею 0,3013 га, кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_2 (п. 2.1, 2.2 договору оренди).

Згідно з п.3.1 договір укладено строком на п`ять років і діє по 29.06.2021 р. включно.

Відповідно до свідоцтва про народження Серія НОМЕР_3 від 17.05.1983 р., ОСОБА_2 є батьком позивача (а.с. 14).

13.02.2018 р. позивач звернувся до відповідача із заявою, в якій просив надати йому дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 0,1 га по АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за рахунок земельної ділянки площею 0,3013 га кадастровий номер НОМЕР_2 по АДРЕСА_1 , яка перебуває у користуванні ОСОБА_2 на підставі договору оренди землі №10129 від 29.06.2016 р., що укладений Чернівецькою міською радою.

Дослідженням заяви позивача встановлено, що в якості додатків позивач додав: паспорт громадянина України НОМЕР_4 ; довідку №268 від 16.01.2018 р. ПП "Житлосервіс"; схематичний план земельної ділянки по АДРЕСА_1 ; свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 30.09.2013 р.; витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 30.09.2013 р.; кадастровий план земельної ділянки по АДРЕСА_1 ; інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав №62686394 від 04.07.2016 р.; свідоцтво про народження серія НОМЕР_3 від 17.05.1983 р.; довідку №125 від 24.01.2018 р.; довідку Департаменту ЖКГ Чернівецької міської ради, лист №К-257/0-04/01 від 24.01.2018 р. Департаменту МКБ і ЗВ Чернівецької міської ради, інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон на відчуження об`єктів нерухомого майна індексний №111395591 від 22.01.2018 р.; нотаріально посвідчену заяву ОСОБА_2 від 02.02.2018 р. про надання згоди на передачу у власність земельної ділянки для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,3013 га, кадастровий номер НОМЕР_2 , яка розташована за адресою АДРЕСА_1 (а.с. 29, 56-58).

За результатами розгляду звернення, пунктом 3.6 рішення 59 сесії VІІ скликання Чернівецької міської ради №1371 від 08.08.2018 р. "Про розгляд звернення громадян щодо надання дозволів на складання проектів відведення земельних ділянок та внесення змін до окремих пунктів рішень з цих питань" відмовлено ОСОБА_1 , який зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 , у наданні дозволу на складання проекту відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 0,1000 га за рахунок орендованої ОСОБА_2 земельної ділянки загальною площею 0,3013 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою АДРЕСА_1 , у зв`язку з невідповідністю генеральному плану міста Чернівці та відсутністю підстав для надання переваги ОСОБА_1 перед іншими громадянами, які перебувають на пільговому обліку індивідуальних забудовників міста Чернівці та користуються переважним правом на першочергове отримання земельних ділянок для будівництва житлових будинків, господарських будівель і споруд, про що зазначено у спеціальних нормах Законів України, які визначають статус цих осіб (в обліку індивідуальних, забудовників не зареєстрований) (а.с. 77).

Дослідженням оскаржуваного рішення судом встановлено, що відповідачем не обґрунтовано відмову у наданні позивачу дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення безоплатно у власність земельної ділянки та не вказано підстав відмови у наданні такого дозволу, виключний перелік яких встановлений у ч. 7 ст. 118 ЗК України.

Крім того, судом встановлено, що у оскаржуваному рішенні відповідачем не конкретизовано, яким саме вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів не відповідає місце розташування спірної земельної ділянки.

З урахуванням встановлених по справі обставин та наведених норм права, які регулюють спірні правовідносин, суд приходить до переконання, що відмовляючи позивачу в надані дозволу на розроблення проекту землеустрою, відповідач діяв всупереч вимог Конституції України та Земельного кодексу України, не на підставі та не у межах повноважень, передбачених законом, а також без урахування всіх обставин по справі.

Стосовно відмови відповідачем у наданні дозволу на складання проекту відведення земельної ділянки у власність, у зв`язку з невідповідністю генеральному плану міста Чернівці, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 39 ЗК України, використання земель житлової та громадської забудови здійснюється відповідно до генерального плану населеного пункту, іншої містобудівної документації, плану земельно-господарського устрою з дотриманням державних стандартів і норм, регіональних та місцевих правил забудови.

Згідно із ст. 21 Закону України "Про основи містобудування" від 16.11.1992 р. №2780-XII (далі - Закон №2780-XII, в редакція чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначення територій для містобудівних потреб здійснюється відповідно до затвердженої містобудівної документації з урахуванням планів земельно-господарського устрою.

Статтею 17 Закону №2780-XII визначено, що містобудівна документація - це затверджені текстові і графічні матеріали, якими регулюється планування, забудова та інше використання територій. Містобудівна документація, зокрема, є основою для: вирішення питань щодо розташування та проектування нового будівництва, здійснення реконструкції, реставрації, капітального ремонту об`єктів містобудування та упорядкування територій; вирішення питань вибору, вилучення (викупу), надання у власність чи користування земель для містобудівних потреб.

Зміни до містобудівної документації вносяться рішенням органу, який затвердив містобудівну документацію, за поданням відповідного спеціально уповноваженого органу з питань містобудування та архітектури.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" від 17.02.2011 р. №3038-VI (далі - Закон №3038-VI, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) генеральний план населеного пункту - містобудівна документація, що визначає принципові вирішення розвитку, планування, забудови та іншого використання території населеного пункту, план зонування території (зонінг) - містобудівна документація, що визначає умови та обмеження використання території для містобудівних потреб у межах визначених зон; план зонування території (зонінг) - містобудівна документація, що визначає умови та обмеження використання території для містобудівних потреб у межах визначених зон.

Відповідно до ст. 2 Закону №3038-VI планування і забудова територій - діяльність державних органів, органів місцевого самоврядування, юридичних та фізичних осіб, яка передбачає в т. ч: прогнозування розвитку територій; обґрунтування розподілу земель за цільовим призначенням; взаємоузгодження державних, громадських та приватних інтересів під час планування і забудови територій; визначення і раціональне взаємне розташування зон житлової та громадської забудови, виробничих, рекреаційних, природоохоронних, оздоровчих, історико-культурних та інших зон і об`єктів; розроблення містобудівної та проектної документації, будівництво об`єктів.

Статтею 17 Закону №3038-VI передбачено, що генеральний план населеного пункту є основним видом містобудівної документації на місцевому рівні, призначеної для обґрунтування довгострокової стратегії планування та забудови території населеного пункту.

Послідовність виконання робіт з розроблення генерального плану населеного пункту та документації із землеустрою визначається будівельними нормами, державними стандартами і правилами та завданням на розроблення (внесення змін, оновлення) містобудівної документації, яке складається і затверджується її замовником за погодженням з розробником.

У складі генерального плану населеного пункту може розроблятися план зонування території цього населеного пункту. План зонування території може розроблятися і як окрема містобудівна документація після затвердження генерального плану.

Відповідно до ст. 18 Закону №3038-VI план зонування території розробляється на основі генерального плану населеного пункту (у його складі або як окремий документ) з метою визначення умов та обмежень використання території для містобудівних потреб у межах визначених зон.

План зонування території розробляється з метою створення сприятливих умов для життєдіяльності людини, забезпечення захисту територій від надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру, запобігання надмірній концентрації населення і об`єктів виробництва, зниження рівня забруднення навколишнього природного середовища, охорони та використання територій з особливим статусом, у тому числі ландшафтів, об`єктів історико-культурної спадщини, а також земель сільськогосподарського призначення і лісів.

План зонування території встановлює функціональне призначення, вимоги до забудови окремих територій (функціональних зон) населеного пункту, їх ландшафтної організації.

Зонування території здійснюється з дотриманням таких вимог:

1) урахування попередніх рішень щодо планування і забудови території;

2) виділення зон обмеженої містобудівної діяльності;

3) відображення існуючої забудови територій, інженерно-транспортної інфраструктури, а також основних елементів планувальної структури територій;

4) урахування місцевих умов під час визначення функціональних зон;

5) установлення для кожної зони дозволених і допустимих видів використання територій для містобудівних потреб, умов та обмежень щодо їх забудови;

6) узгодження меж зон з межами територій природних комплексів, смугами санітарно-захисних, санітарних, охоронних та інших зон обмеженого використання земель, червоними лініями;

7) відображення меж прибережних захисних смуг і пляжних зон водних об`єктів.

Параметри використання території та будівель, запропонованих для розташування у межах декількох земельних ділянок або окремої земельної ділянки, зокрема функціональне призначення, граничні поверховість та площа забудови, можливе розміщення на ділянці, є обов`язковими для врахування під час зонування відповідної території.

Перелік зазначених параметрів визначає центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування.

Внесення змін до плану зонування території допускається за умови їх відповідності генеральному плану населеного пункту.

Склад, зміст, порядок розроблення плану зонування території визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування.

За порушення вимог, встановлених планом зонування території, фізичні та юридичні особи несуть відповідальність відповідно до закону.

План зонування території затверджується на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради протягом 30 днів з дня його подання.

План зонування території не підлягає експертизі.

Згідно з ст. 24 Закону №3038-VI зміна функціонального призначення територій не тягне за собою припинення права власності або права користування земельними ділянками, які були передані (надані) у власність чи користування до встановлення нового функціонального призначення територій.

Забудова земельної ділянки здійснюється в межах її цільового призначення, встановленого відповідно до законодавства.

У разі відсутності плану зонування або детального плану території, затвердженого відповідно до вимог цього Закону, передача (надання) земельних ділянок із земель державної або комунальної власності у власність чи користування фізичним та юридичним особам для містобудівних потреб забороняється, крім випадків: 1) розташування на земельній ділянці будівлі (споруди), що перебуває у власності фізичної або юридичної особи; 2) приватизації громадянином земельної ділянки, наданої йому в користування відповідно до закону; 3) надання земельної ділянки, розташованої на території зони відчуження чи зони безумовного (обов`язкового) відселення, що зазнали радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи; 4) надання земельної ділянки для розміщення лінійних об`єктів транспортної та енергетичної інфраструктури (доріг, мостів, естакад, ліній електропередачі, зв`язку); 5) буріння, влаштування та підключення нафтових і газових свердловин за межами населених пунктів; 6) будівництва, експлуатації військових та інших оборонних об`єктів.

Зміна цільового призначення земельної ділянки, яка не відповідає плану зонування території та/або детальному плану території забороняється.

Отже, з аналізу вищенаведених норм, суд приходить до висновку, що зонування території здійснюється з дотриманням, зокрема, вимог про урахування попередніх рішень щодо планування і забудови території.

Державними будівельними нормами "Склад та зміст плану зонування території ДБН Б.1.1-22:2017" передбачено вимоги до складу та змісту плану зонування території (зонінгу) населеного пункту визначають (далі - ДБН Б.1.1-22:2017, чинні з 01.08.2018 р.).

Відповідно до п. 6.7 ДБН Б.1.1-22:2017 до житлових зон відносяться території, що призначаються для розташування житлових будинків, споруд для зберігання індивідуальних транспортних засобів, окремих вбудованих чи прибудованих об`єктів соціального і культурно-побутового обслуговування населення та інших об`єктів, що не потребують встановлення санітарно-захисних зон та не створюють негативного впливу на навколишнє середовище.

Житлові зони призначені для забудови житловими будинками різних типів і поверховості в залежності від місця розташування і характеру забудови території населеного пункту.

Житлові зони формуються на території існуючої сельбищної забудови населеного пункту та в районах, передбачених містобудівною документацією під нову житлову забудову.

Садибна забудова Ж-1 (зона садибної забудови) призначається для розташування одноквартирних житлових будинків до 4 поверхів (включно з мансардним поверхом) із земельними ділянками або зблокованих житлових будинків на сусідніх земельних ділянках.

Блокована житлова забудова Ж-2 (зона блокованої забудови) призначається для розташування зблокованих житлових будинків поверховістю до 3 поверхів з виходом з кожної квартири на земельну ділянку.

Багатоквартирна житлова забудова Ж-3 (зона багатоквартирної житлової забудови) призначається для розташування багатоквартирних житлових будинків до 4 поверхів включно, супутніх об`єктів повсякденного обслуговування, комунальних об`єктів, а також окремих об`єктів загальноміського та районного значення.

Домінуюче функціональне використання території житлова функція з включенням функцій громадського призначення. Для середніх та малих міст, селищ та сільських населених пунктів у залежності від ситуації, що склалася, може окремо виділятися зона розташування багатоквартирних житлових будинків: 2 поверхи (Ж-3-1), 2-4 поверхи (Ж- 3-2) тощо.

Дослідженням викопіювання з схеми зонування території міста Чернівці та пояснювальної записки до викопіювання з схеми зонування наданих відповідачем до відзиву, судом встановлено, що зона багатоповерхової квартирної житлової та громадської забудови (Ж-3-зона) виділена для забезпечення правових умов формування кварталів багатоквартирних житлових будинків без обмеження рівня поверховості з високою щільністю забудови, а також відповідних об`єктів повсякденного обслуговування місцевого рівня, некомерційних комунальних підприємств, скверів, ігрових спортивних майданчиків.

Переважні види забудови та іншого використання земельних ділянок: багатоквартирні житлові будинки до 4-9 поверхів включно.

Супутні види забудови та іншого використання: дитячі дошкільні заклади; загальноосвітні школи; магазини товарів першої необхідності, вбудовані і окремостоячі; заклади громадського харчування до 25 посадочних місць, вбудовані і окремостоячі; аптеки; пошивочні ательє, ремонтні майстерні побутової техніки, перукарні, інші об`єкти побутового обслуговування; приміщення для фізкультурно-оздоровчих занять (вбудовані); приміщення для культурно-масової роботи і аматорської діяльності (вбудовані); майданчики дитячі, спортивні, відпочинкові, господарські: сквери, алеї; гостьові (тимчасові) автостоянки; квітники, палісадники; об`єкти і будівлі інженерної інфраструктури.

Допустимі види забудови та іншого використання земельних ділянок: багатоквартирні житлові будинки без обмеження поверховості; будинки-інтернати для людей похилого віку та інвалідів; готелі, хостели; поліклініки, амбулаторії, диспансери без стаціонару; спортивні зали, басейни, площинні спортивні споруди: клубні установи, центри дозвілля, танцювальні зали; позашкільні заклади; культові споруди; кафе, їдальні, ресторани в окремостоячих будівлях; офісні приміщення (вбудовані); відділення, дільничні пункти міліції: поштові відділення, пункти телефонного та телеграфного зв`язку; відділення банків; житлово-експлуатаційні і аварійно-диспетчерські служби: об`єкти пожежної охорони; кіоски, ятки, тимчасові павільйони роздрібної торгівлі і обслуговування населення; гаражі, вбудовані в житлові будинки; гаражі окремостоячі, боксові; гаражі манежного типу підземні; гаражі манежного типу наземні; майданчики для вигулу собак; майданчики для сміттєзбірників; громадські туалети.

Розглядом справи по суті встановлено, що власником житлового будинку з належними до нього господарськими та побутовими будівлями і спорудами, що знаходиться на земельній ділянці по АДРЕСА_1 на праві приватної власності є ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 30.09.2013 р. Серія ВТМ №178674 та витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №10200702 від 30.09.2013 р.

Дослідженням витягу з державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-018 від 22.03.2018 р. встановлено, що земельна ділянка за кадастровим номером НОМЕР_2 , площею 0,3013 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення - 02.01 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), категорія земель - землі житлової та громадської забудови, вид використання для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), прибуває у комунальній власності територіальної громади міста Чернівці в особі Чернівецької міської ради та передана в користування ОСОБА_2 .

Дослідженням кадастрового плану земельної ділянки, який є невід`ємною частиною витягу з державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-018 від 22.03.2018 р. встановлено, що спірна земельна ділянка відноситься до території - малоповерхова забудова (а.с. 30-33).

Крім того, судом встановлено, що відомості про обмеження у використанні земельної ділянки, встановлені Порядком ведення державного земельного кадастру, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 р. №1051, не зареєстровані.

02.02.2018 р. ОСОБА_2 надав згоду на передачу у власність спірної земельної ділянки своїм дітям ОСОБА_1 та ОСОБА_1 , що орендується ним на підставі договору оренди землі №10129 від 29.06.2016 р., зареєстрованого в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 30.06.2016 р., за реєстраційним номером 01, номер запису про речове право №15225391, що підтверджується нотаріально завіреною заявою (а.с. 29).

Відповідно до ст. 181 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни їх призначення.

У відповідності до ч. 1 ст. 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Згідно з ч. 2 ст. 24 Закону №3038-VІ зміна функціонального призначення територій не тягне за собою припинення права власності або права користування земельними ділянками, які були передані (надані) у власність чи користування до встановлення нового функціонального призначення територій.

Забудова земельної ділянки здійснюється в межах її цільового призначення, встановленого відповідно до законодавства.

Як зазначено вище, генеральний план населеного пункту розробляється та затверджується в інтересах відповідної територіальної громади, однак, з урахуванням не лише державних та громадських, а й приватних інтересів.

Крім того, зонування території здійснюється з дотриманням, зокрема, вимог урахування попередніх рішень щодо планування і забудови території.

Разом з тим, відповідач, відмовляючи позивачу у наданні дозволу на складання проекту відведення земельної ділянки, площею 0,10 га за рахунок орендованої ОСОБА_2 земельної ділянки, загальною площею 0,3013 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою АДРЕСА_1 у власність діяв без урахування того, що на спірній земельній ділянці знаходиться житловий будинок з належними до нього будівлями та спорудами, який належить на праві власності ОСОБА_2 - батькові позивача.

Крім того, відповідачем не було враховано те, що цільове призначення спірної земельної ділянки - 02.01 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), категорія земель - землі житлової та громадської забудови, вид використання для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).

Доказів внесення змін щодо цільового призначення земельної ділянки відповідач до суду не надав.

Отже, враховуючи вищенаведені обставини справи, суд приходить до висновку, що відмова Чернівецької міської ради у наданні дозволу на складання проекту відведення земельної ділянки у власність, у частині невідповідності генеральному плану міста Чернівці є протиправною та підлягає скасуванню.

Стосовно відмови відповідачем у наданні дозволу на складання проекту відведення земельної ділянки у власність у зв`язку з відсутністю підстав для надання переваги ОСОБА_1 перед іншими громадянами, які перебувають на пільговому обліку індивідуальних забудовників міста Чернівці та користуються переважним на першочергове отримання земельних ділянок для будівництва житлових будинків, господарських будівель і споруд, про що зазначено у спеціальних нормах Законів України, які визначають статус цих осіб (в обліку індивідуальних забудовників не зареєстрований), суд зазначає наступне.

Рішенням Чернівецької міської ради 20 сесії VI скликання від 23.02.2012 р. №438, затверджено Правила обліку громадян для отримання земельних ділянок для будівництва індивідуальних житлових будинків в м. Чернівцях зі змінами та доповненнями (а.с. 128-136).

Згідно п. 1.3 Правил з метою забезпечення рівного права на отримання земельних ділянок для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд мешканцями міста Чернівців, які потребують поліпшення житлових умов, запроваджується облік індивідуальних забудовників, який визначає порядок надання земельних ділянок.

Пунктом 2.1 Правил встановлено, що громадяни беруться на Облік індивідуальних забудовників на підставі поданих на ім`я Чернівецького міського голови, особи, яка виконує його обов`язки або директора Департаменту містобудівного комплексу та земельних відносин міської ради письмової заяви та доданих до неї у повному обсязі документів, які визначені пунктом 2.2 цих Правил.

Пунктом 2.2 Правил визначено, що до заяви про взяття на Облік індивідуальних забудовників додаються такі документи, зокрема, оригінал довідки про перебування заявника або членів його родини, що теж зареєстровані за адресою місця проживання заявника, на обліку громадян, що потребують поліпшення житлових умов.

Дослідженням оскаржуваного рішення встановлено, що однією із підстав для відмови у наданні дозволу на складання проекту відведення земельної ділянки у власність є відсутністю підстав для надання переваги позивачу перед іншими громадянами, які перебувають на пільговому обліку індивідуальних забудовників міста Чернівці та користуються переважним на першочергове отримання земельних ділянок для будівництва житлових будинків, господарських будівель і споруд, про що зазначено у спеціальних нормах Законів України, які визначають статус цих осіб (в обліку індивідуальних забудовників не зареєстрований), суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що на адвокатське звернення Департамент містобудівного комплексу та земельних відносин Чернівецької міської ради листом №К-257/2-04/01 від 24.01.2018 р. повідомив, що позивач не перебуває на обліку індивідуальних забудовників щодо отримання земельних ділянок для будівництва індивідуальних житлових будинків в місті Чернівці, рішень Чернівецької міської ради щодо отримання земельних ділянок для будівництва індивідуальних житлових будинків в місті Чернівці стосовно громадянина ОСОБА_1 не приймалося (а.с. 34).

Надаючи оцінку вищезазначеним відносинам, суд виходить з того, що порядок та підстави набуття права на землю із земель державної та комунальної власності, встановлені ЗК України, не містить такої умови для виділення земельної ділянки у власність громадянам для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, як перебування громадян, на обліку на пільговому обліку індивідуальних забудовників міста Чернівці.

Статтею 118 ЗК України визначено виключних перелік підстав для відмови у передачі земельної ділянки у власність (користування), який не може бути розширено рішенням органу місцевого самоврядування.

Відтак, на переконання суду, відмова відповідача в цій частині також є безпідставною та необґрунтованою.

Враховуючи наведені норми права та встановлені по справі обставини, суд приходить до переконання, що оскаржуване рішення прийняте відповідачем не на підставі, не у спосіб, що визначені Конституцією та Законами України, без урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення та без дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав та інтересів позивача і цілями, на досягнення яких спрямоване ця відмова. Відтак, позовна вимога про визнання протиправним та скасування п. 3.6 рішення 59 сесії 7 скликання Чернівецької міської ради №1371 від 08.08.2018 р. є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Стосовно позовної вимоги про зобов`язання відповідача надати дозвіл на складання проекту відведення земельної ділянки у власність, площею 0,10 га за рахунок орендованої ним земельної ділянки, загальною площею 0,3013 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою АДРЕСА_1 , суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною 2 ст. 245 КАС України наведено перелік рішень, які суд може прийняти у разі задоволення позову.

У разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду. У випадку, визначеному п. 4 ч. 2 цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд. У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні (ч. 3-4 ст. 245 КАС України).

Із змісту вказаних норм видно, що адміністративне судочинство спрямоване на захист порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин у випадку, якщо своїми незаконними рішеннями, діями або бездіяльністю суб`єкт владних повноважень порушує такі права, свободи та інтереси осіб. Приблизний перелік способів захисту порушеного права в адміністративному судочинстві встановлено ст. 245 КАС України.

На законодавчому рівні поняття "дискреційні повноваження" суб`єкта владних повноважень відсутнє. У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення. Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.

Тобто, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.

Повноваження щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою чи надання мотивованої відмови у його наданні, регламентовано ч. 6 ст. 118 ЗК України.

Умови, за яких орган відмовляє у наданні дозволу, визначені законом. Якщо такі умови відсутні, орган повинен надати дозвіл. Ці повноваження та порядок їх реалізації передбачають лише один вид правомірної поведінки відповідного органу - надати дозвіл або не надати (відмовити). За законом у цього органу немає вибору між декількома можливими правомірними рішеннями. Тому зазначені повноваження не є дискреційними.

Отже, з огляду на встановлені у справі обставини, суд приходить до висновку, що повноваження відповідача у спірних правовідносинах не є дискреційними.

Проте, не зважаючи на відсутність за даних обставин дискреційних повноважень у відповідача, суд звертає увагу, що предметом спору в цій частині є правомірність зобов`язання відповідача вчинити певні дії, саме надати відповідний дозвіл.

При цьому, суд виходить в того, що ст. 118 ЗК України визначає порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами, а ст. 122 цього ж Кодексу - повноваження органів виконавчої влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування щодо передачі земельних ділянок у власність або у користування.

Задовольняючи позов в частині визнання протиправним та скасування оскаржуваного рішення, суд враховує, що згідно з ч. 4 ст. 122 ЗК України питання щодо відведення спірної земельної ділянки у власність належить саме до компетенції відповідача, який, в свою чергу безпідставно відмовив у наданні дозволу на складання проекту відведення земельної ділянки у власність.

Способом відновлення порушеного права позивача, на думку суду є зобов`язання відповідача повторно розглянути відповідну заяву позивача про надання йому дозволу. Щодо ефективності такого способу захисту, то суд має право визнати бездіяльність суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язати вчинити певні дії. При цьому суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У контексті обставин спору застосування такого способу захисту вимагає з`ясування судом чи виконано позивачем усі визначені законом умови, необхідні для одержання дозволу на розробку проекту землеустрою.

Наведених обставин судом не встановлено. Оцінка правомірності дій (рішення) стосувалася лише тих мотивів, які наведено у оскаржуваному рішенні. Однак суд не досліджував, чи ці мотиви є вичерпними і чи дотримано позивачем усі інші умови для надання дозволу, оскільки позивач в позові не посилався на них, як на підставу своїх вимог. За таких обставин, суд приходить до висновку, про відсутність підстав для зобов`язання відповідача прийняти конкретне рішення.

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду у справі № 804/1469/17 від 22.12.2018 р.

Водночас, враховуючи повноваження суду при вирішенні справи, закріплені в ст. 245 КАС України та протиправність оскаржуваного рішення, обираючи належний та ефективний спосіб захисту порушеного права позивача, суд зобов`язує відповідача повторно розглянути заяву позивача від 13.02.2018 р. про надання дозволу на складання проекту відведення земельної ділянки у власність, площею 0,10 га за рахунок орендованої ОСОБА_2 земельної ділянки, загальною площею 0,3013 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою АДРЕСА_1 .

При цьому суд звертає увагу відповідача, що під час повторного розгляду заяви позивача, він зобов`язаний розглянути вказану заяву враховуючи правовий висновок суду наведений в даній справі.

Стосовно розподілу судових витрат суд зазначає.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З матеріалів справи видно, що за подання вказаного позову позивачем сплачено судовий збір у розмірі 1536,80 грн, що підтверджується квитанціями №46 від 17.12.2018 р. та №150 від 14.02.2019 р. (а.с. 4, 43).

Оскільки, позов задоволено повністю, суд присуджує з Чернівецької міської ради на користь ОСОБА_1 судові витрати (судовий збір) у сумі 1536,80 грн

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 9, 77, 139, 243, 245, 246 та 255 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати п. 3.6 рішення 59 сесії 7 скликання Чернівецької міської ради №1371 від 08.08.2018 р. щодо відмови ОСОБА_1 у наданні дозволу на складання проекту відведення земельної ділянки у власність площею 0,10 га по АДРЕСА_1 для будівництва житлового будинку за рахунок орендованої ОСОБА_2 земельної ділянки, загальною площею 0,3013 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою

АДРЕСА_2 . Зобов`язати Чернівецьку міську раду повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 13.02.2018 р. про надання дозволу на складання проекту відведення земельної ділянки у власність, площею 0,10 га по АДРЕСА_1 для будівництва житлового будинку за рахунок орендованої ОСОБА_2 земельної ділянки, загальною площею 0,3013 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою

АДРЕСА_3 . Стягнути з Чернівецької міської ради (Центральна площа, 1, місто Чернівці, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати в сумі 1536,80 грн.

Згідно ст. 255 КАС України рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У відповідності до ст.ст. 293, 295 КАС України рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку повністю або частково. Апеляційна скарга на рішення до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи подається до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Чернівецький окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його складання.

Суддя В.К. Левицький