Справа № 807/528/18
Суддя: Коваль Роман Йосипович
Дата ухвалення: 2019-05-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 травня 2019 рокуЛьвів№ 857/3399/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Коваля Р.Й.,

суддів Гудима Л.Я.,

Гуляка В.В.,

з участю секретаря судового засідання Дідик Н.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу Головного управління Држгеокадастру у Закарпатській області на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 21 лютого 2019 року (прийняте у м. Ужгороді суддею Микуляком П.П. о 15 год. 06 хв.; повний текст рішення складено 04.03.2019) в адміністративній справі № 807/528/18 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Држгеокадастру у Закарпатській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

У червні 2018 року ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до суду із вказаним позовом до Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області (далі відповідач), в якому просить визнати протиправними дії відповідача у відмові наданні дозволу при повторному розгляді клопотань від 25.05.2017 за вх. №О-1191/3/5-17 від 26.05.2017та зобов`язати вчинити дії, у порядку, який передбачений ст. 118 Земельного кодексу України, відповідно до поданого позивачем клопотання, надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для надання у власність орієнтовною площею 0,1200 га для індивідуального садівництва із земель сільськогосподарського призначення державної власності, які розташовані за межами населеного пункту на території Тур`я-Пасічанської сільської ради Перечинського району Закарпатської області.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що рішенням Львівського апеляційного адміністративного суду від 18.04.2018 визнано протиправними дії Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області щодо відмови позивачу у наданні дозволу на розробку проекту відведення земельної ділянки при розгляді клопотання та зобов`язано повторно розглянути клопотання.

21.05.2018 він отримав відповідь за № О-1191/1-2027/0/18-18 від 18.05.2018, якою, за наслідками повторного розгляду клопотання йому відмовлено у наданні дозволу.

Вважає таку відмову безпідставною та незаконною, а такі дії відповідача порушують законні права та інтереси позивача в частині реалізації права на землю.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 21лютого 2019 рокупозов задоволено частково.

Визнано протиправними дії Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області щодо відмови у наданні дозволу при розгляді клопотання ОСОБА_1 від 25.05.2017 за вх. №О-1191/3/5-17 від 26.05.2017.

Зобов`язано Головне управління Держгеокадастру у Закарпатській області повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 від 25.05.2017, яке зареєстроване 26.05.2017за вхідним №О-1191/3/5-17, щодо надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для надання у власність орієнтовною площею 0,1200 га для індивідуального садівництва із земель сільськогосподарського призначення державної власності, які розташовані за межами населеного пункту на території Тур`я-Пасіцької сільської ради Перечинського району Закарпатської області.

У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із цим рішенням, його оскаржило Головне управління Держгеокадастру у Закарпатській області, яке вважає, що рішення суду першої інстанції прийняте з порушенням норм матеріального і процесуального права. Тому просило скасувати рішення суду першої інстанції і прийняти постанову про відмову в задоволенні позовних вимог.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що постановою Кабінету Міністрів України від 07.06.2017 № 413 «Деякі питання удосконалення управління в сфері використання та охорони земель сільськогосподарського призначення державної власності та розпорядження ними» затверджено Стратегію удосконалення механізму управління в сфері використання та охорони земель сільськогосподарського призначення державної власності та розпорядження ними (далі - Стратегія), якою змінено правила розпорядження земельними ресурсами, що належать державі, закріплено нормативи такого розпорядження та його цілі.

Таким чином, постанова Кабінету Міністрів України від 07.06.2017 № 413, якою затверджено Стратегію, є обов`язковою до виконання на всій території України усіма суб`єктами суспільних відносин, оскільки не визнана Конституційним Судом України, як така, що не відповідає Конституції України та Законам України.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 07.06.2017 № 413 «Деякі питання удосконалення управління в сфері використання та охорони земель сільськогосподарського призначення державної власності та розпорядження ними» Держгеокадастр та його територіальні органи під час передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності у власність в межах норм безоплатної приватизації повинні враховувати позицію відповідної сільської та селищної ради під час надання (передачі) земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності у власність громадян.

На виконання рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 18.04.2018 у справі №807/928/17 Головне управління повторно розглянуло клопотання від 25.05.2017 за вхідним номером реєстрації від 26.05.2017 №О-1191/3/5-17 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 0,12 га для ведення індивідуального садівництва із земель державної власності, які розташовані за межами населеного пункту на території Тур`є-Пасічної сільської ради Перечинського району Закарпатської області.

Рішенням колегії від 14.10.2014, введеного в дію наказом Держземагентства України № 328 від 15.10.2014, начальники Головних управлінь зобов`язані під час розгляду клопотань юридичних та фізичних осіб про надання дозволів на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, що надходять з 15 жовтня 2014 року, забезпечити обов`язкове направлення на розгляд місцевих рад питань щодо розпорядження землями сільськогосподарського призначення державної власності на етапі надання згоди на розроблення відповідної документації із землеустрою, а саме, надсилати органам місцевого самоврядування (сільським, селищним, міським радам) за місцем розташування земельної ділянки запити про висловлення позиції щодо можливості надання дозволу на розроблення документації із землеустрою, на підставі якої зазначені земельні ділянки можуть бути передані у власність або користування.

Головне управління надіслало відповідний лист до Тур`є-Пасічної сільської ради Перечинського району Закарпатської області та відділу у Перечинському районі Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області.

Відповідно до Довідки з державної статистичної звітності про наявність земель та розподіл їх за власниками земель, землекористувачами, угіддями (за даними форми 6-зем) з відділу у Перечинському районі Держгеокадастру у Закарпатської області від 12.06.2018 №97-7-0.24-95/169-18, землі за рахунок яких планується відведення земельної ділянки у власність відносяться до земель сільськогосподарського призначення: шифр рядка 94 (землі запасу), номер графи 12 (пасовища), що не відповідає призначенню та принципам землеустрою, визначеним статтями 2,6 Закону України Про землеустрій, в частині створення раціональної системи землеволодіння та землекористування, а також вимогам Закону України «Про охорону земель». Пасовища - земельне угіддя, покрите рослинністю, що використовується тваринами (худобою, птицею) як підніжний корм. Пасовища можуть бути у складі земель будь-якого сільськогосподарського призначення, але прямо забороняється розорювання пасовищ, про що говорить частина 37 Закону України «Про охорону земель», а саме сільськогосподарського призначення може бути обмежена діяльність щодо розорювання сіножатей, пасовищ.

Також, відповідно до листа Головного управління щодо клопотання ОСОБА_1 Тур`є-Пасічанська сільська рада Перечинського району листом від 17.05.2018 № 238/09-03 не погодила надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_1 у зв`язку із тим, що земельна ділянка контуру 1170 та 1188 включена в перелік земельних ділянок для створення громадських пасовищ на території Тур`я-Пасіцької сільської ради відповідно до Наказу Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області за №265-сг від 19 лютого 2018 року.

Отже, за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 Головним управлінням надано вичерпну відповідь від 18.05.2018 за №О-1191/1-2027/0/18- 18.

Відповідно до клопотання від 12.06.2018 №465/409-18-0.24 відділу у Перечинському районі ГУ Держгеокадастру у Закарпатській області включило земельну ділянку орієнтовною площею 23,6 га (номер кадастрового кварталу НОМЕР_1 02 НОМЕР_2 ), розташовану за межами населеного пункту, контур 1170 на території Тур`є-Пасічанської сільської ради Перечинського району Закарпатської області, до переліку земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності для продажу прав на них на земельних торгах із цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва відповідно до наказу Головного управління від 15.06.2018 №116 «Про включення до переліку земельних ділянок для продажу прав на них на земельних торгах» включено до переліку земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності для продажу прав на них на земельних торгах земельні ділянки та надано дозвіл на складення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок в оренду згідно з переліком земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності для продажу прав на них на земельних торгах, які розташовані на території Перечинського району Закарпатської області.

Положеннями ЗК України прямо передбачено заборону відчуження земельних ділянок, включених до переліку земельних ділянок державної чи комунальної власності або прав на них, які виставлені на земельні торги. Водночас, виготовлення, погодження та затвердження в установленому законодавством порядку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки забезпечує саме організатор земельних торгів, яким у спірних відносинах є відповідач, що здійснює реалізацію права державної власності на спірну земельну ділянку.

Отже, включення у передбаченому законодавством порядку спірної земельної ділянки до Переліку земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, права на які виставляються на земельні торги у формі аукціону, виключає можливість відчуження цієї земельної ділянки її розпорядником (відповідачем) до завершення торгів.

Зважаючи на викладене, у зв`язку з невідповідністю місця розташування спірної земельної ділянки вимогам ЗК України (така включена до Переліку земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, права на які виставляються на земельні торги у формі аукціону), суд повинен відмовити у позовних вимогах про визнання протиправними дій Головного управління щодо надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність.

Така позиція висвітлена в постанові Вищого адміністративному суду України від 13.07.2017 №821/445/16.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання вчинити дії, а саме: повторно розглянути клопотання про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 0,12 га для індивідуального садівництва Головне управління, то надання дозволу на право на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у користування або у власність віднесено до компетенції суб`єкта владних повноважень - Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області, яке Земельним кодексом України та законами України наділене повноваженнями вирішувати питання щодо розпорядження землями державної власності відповідно до закону.

За своєю правовою природою повноваження відповідача щодо надання дозволу на право на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у користування або у власність є дискреційним повноваженням та виключною компетенцією уповноваженого органу.

Суд не вправі своїм рішенням підміняти рішення відповідача або прямо вказувати суб`єкту владних повноважень на те, які саме рішення останній повинен прийняти.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу в якому зазначає, що наказ Держземагентства України №328 від 15.10.2014, який затвердив рішення колегії від 14.10.2014, яке проведено на виконання доручення Віце-прем`єр-міністра - Міністра регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України ОСОБА_2 є нечинним, бо не пройшло державну реєстрацію у передбачений законодавством порядок.

Стратегія не є нормативно правовим актом, який врегульовує порядок надання земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності у власність громадянам, а встановлює план діяльності на певний період.

Приписами Земельного Кодексу України, а саме статтями 116, 118 визначений чіткий порядок набуття громадянином права на землю. Даний механізм є остаточним.

Будь-які зміни до зазначеного порядку одержання дозволу на розробку проекту землеустрою, передбаченого Земельним кодексом України, у зв`язку із затвердженням вказаної Стратегії, не внесені. Цей нормативний акт не регулює питання виділення землі, оскільки таке регулювання чітко передбачено Земельним кодексом України.

Також, чинним законодавством не передбачено заборону щодо надання дозволів на розробку землевпорядної документації одночасно декілька особам на одну земельну ділянку.

Вважає, що відповідач не надав жодного доказу, який би підтвердив законність відмови, згідно переліку відповідно до ч.7 ст. 118 ЗК України який є вичерпним, та не надав суду докази на підставі яких не може бути виданий наказ про надання такого дозволу, а зазначив у апеляції надумані протиправні підстави та причини такої відмови.

Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення.

У зв`язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до вимог частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) не здійснювалося.

Також за приписами частини другої статті 313 КАС України неявка сторін, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача,перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як встановлено судом,ГУ Держгеокадастру у Закарпатській області, листом від 18.05.2018 № О-1191/1-2027/0/18-18, відмовило ОСОБА_1 у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для індивідуального садівництва орієнтовною площею 0,12 га, з підстав визначених ч.7 ст. 118 ЗК України, оскільки місце розташування земельної ділянки, що зазначена в зверненні, суперечить вимогам чинного законодавства та нормативно-правових актів України.

Вважаючи таку відмову протиправною, позивач звернувся до суду із цим позовом.

Приймаючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції мотивував його тим, що відмова у наданні ОСОБА_1 дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 0,12 га із земель сільськогосподарського призначення державної власності для індивідуального садівництва, які розташовані за межами населеного пункту на території Тур`я-Пасіцької сільської ради Перечинського району Закарпатської області, листом за №О-1191/1-2027/0/18-18 від 18.05.2018 не грунтується на нормах законодавства.

Разом з тим, суд відмовив у задоволенні вимог позивача про покладення на ГУ Держгеокадастру у Закарпатській області обов`язку надати позивачу дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки, оскільки вирішення цього питання відноситься до виключних і дискреційних повноважень відповідача.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується із цими висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з положеннями частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Повноваження відповідних органів виконавчої влади щодо передачі земельних ділянок у власність або користування та порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування встановлені статтями 118, 122, 123 Земельного кодексу України (далі ЗК України).

Відповідно до частини шостої статті 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри.

До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Згідно з положеннями частини сьомої наведеної статті, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Системний аналіз наведених правових норм дає підстави колегії суддів дійти висновку, що ЗК України визначено вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, зокрема: невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. При цьому, чинним законодавством не передбачено право суб`єкта владних повноважень відступати від положень статті 118 ЗК України.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 27 лютого 2018 року в справі № 545/808/17.

Як встановлено судом першої та апеляційної інстанції та підтверджено матеріалами справи, ОСОБА_1 відмовлено у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з підстав визначених частини 7 статті 118 Земельного кодексу України.

Відповідно до статті 118 Земельного кодексу України порядок безоплатної передачі земельних ділянок у власність громадянами передбачає реалізацію таких послідовних етапів:

- звернення громадян з клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки;

- надання дозволу відповідним органом виконавчої влади або місцевого самоврядування;

- розробка суб`єктами господарювання за замовленням громадян проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки;

- погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в порядку, передбаченому статтею 186-1 Земельного кодексу України;

- затвердження відповідним органом виконавчої влади або місцевого самоврядування проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Отже, передача (надання) земельної ділянки у власність відповідно до статті 118 Земельного кодексу України є завершальним етапом визначеної процедури безоплатної приватизації земельних ділянок. При цьому, отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її у користування.

Таким чином, наведена підстава відмови не передбачена статтею 118 ЗК України. До того ж у зв`язку із затвердженням постановою КМУ від 07 червня 2017 року № 413Стратегії удосконалення механізму управління в сфері використання та охорони земель сільськогосподарського призначення державної власності та розпорядження ними зміни до ЗК України не вносились, перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою не змінювався.

Як видно зі змісту Стратегії, Міністерство аграрної політики та продовольства разом з Державною службою з питань геодезії, картографії та кадастру мають розробити та внести на розгляд КМУ у шестимісячний строк проекти відповідних нормативно-правових актів, спрямованих на реалізацію Стратегії. На час виникнення спірних правовідносин відповідні нормативно-правові акти не прийняті.

З огляду на зазначене, колегія суддів дійшла до висновку про те, що відмова ГУ Держгеокадастру у Закарпатській області у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на підставі того, що така ділянка не входить до переліку земель, який сформований відповідно до Стратегії удосконалення механізму управління в сфері використання та охорони земель сільськогосподарського призначення державної власності та розпорядження ними, є неправомірною та такою, що не відповідає статті 118 ЗК України.

Отже, відповідно до вимог статті 118 ЗК України ГУ Держгеокадастру у Закарпатській області має прийняти рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або прийняти мотивоване рішення про відмову із чітким визначенням однієї з підстав, передбачених статтею 118 ЗК України.

Аналогічна правова позиція висловлена у постановах Верховного Суду України від 13 грудня 2016 року в справі № 815/5987/14 та Верховного Суду від 27 лютого 2018 року в справі № 545/808/17, від 24 квітня 2018 року у справі № 814/1961/17.

З приводу наявного у справі листа-відповіді від 18.05.2018, у якому відповідач покликається на наказ від 19.02.2018 № 265-сг, яким Тур?я-Пасіцькій сільській раді надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок (в т.ч. із земель, що розташовані в контурі 1170) для створення громадських пасовищ колегія суддів зазначає наступне.

Як встановлено судом, на час розгляду справи в суді першої інстанції спірна земельна ділянка не перебувала у власності або користуванні фізичних чи юридичних осіб. Рішення про затвердження проекту землеустрою та фактичне відведення земельної ділянки сільській раді відповідачем прийнято не було. Більш того, законодавством не визначено такого стану земельної ділянки як її перебування у стані «відведення» та не передбачає відмову у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою у зв`язку із наданням такого дозволу іншій особі.

Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 27 лютого 2018 року у справі № 545/808/17.

Також, колегія суддів апеляційного суду вважає безпідставними покликання на наказ Головного управління від 15.06.2018 №116 «Про включення до переліку земельних ділянок для продажу прав на них на земельних торгах», позаяк такий не був підставою для відмови у наданні позивачу дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для надання у власність, а відтак не може братися до уваги про оцінці законності надання відповідачем такої відмови ОСОБА_3 . Онуфрію.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що питання щодо надання дозволу на розроблення проекту землеустрою віднесено до дискреційних повноважень ГУ Держгеокадастру у Закарпатській області, у які суд не може втручатися.

Право на судовий захист гарантоване статтею 55 Конституції України. Відповідно до статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист. Тобто, для того, щоб особа могла реалізувати своє право на судовий захист, необхідно встановити, що оскаржуваними рішенням чи діянням суб`єкта владних повноважень порушено права, свободи чи інтереси саме цієї особи або особи в інтересах якої вона звертається. Відтак, відсутній причинно-наслідковий зв`язок між наданням дозволу на розробку проекту землеустрою Тур`я- Пасіцькій сільській раді і відмовою ОСОБА_1 щодо надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки та порушенням прав позивача.

При цьому, як зазначив Конституційний Суд України в своєму рішенні від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003, правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом (стаття 8). Право на ефективний засіб захисту закріплено також у Міжнародному пакті про громадянські та політичні права (стаття 2) і в Конвенції про захист прав людини та основних свобод (стаття 13).

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Так, статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Також колегія суддів при винесенні рішення враховує, що Європейський суд з прав людини у рішенні по справі «Рисовський проти України» (№ 29979/04) визнав низку порушення пункту 1 статті 6 Конвенції, статті 1 Першого протоколу до Конвенції та статті 13 Конвенції у справі, пов`язаній із земельними правовідносинами; в ній також викладено окремі стандарти діяльності суб`єктів владних повноважень, зокрема, розкрито елементи змісту принципу «доброго врядування».

Цей принцип, зокрема, передбачає, що у разі якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і послідовний спосіб (див. рішення у справах «Beyeler v. Italy» № 33202/96, «Oneryildiz v. Turkey» № 48939/99, «Moskal v. Poland» № 10373/05).

У рішеннях Європейського суду з прав людини склалася практика, яка підтверджує, що дискреційні повноваження не повинні використовуватися свавільно, а суд повинен контролювати рішення, прийняті на підставі реалізації дискреційних повноважень, максимально ефективно (див. рішення у справі «Hasan and Chaush v. Bulgaria» № 30985/96).

За таких обставин колегія суддів приходить до переконання, що місцевий суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, та погоджується з висновком суду першої інстанції про визнання протиправними дії Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області щодо відмови у наданні дозволу при розгляді клопотання ОСОБА_1 від 25.05.2017 за вх. №О-1191/3/5-17 від 26.05.2017 та зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Закарпатській області повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 від 25.05.2017, яке зареєстроване за вх. №О-1191/3/5-17 від 26.05.2017р., щодо надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для надання у власність орієнтовною площею 0,1200 га для індивідуального садівництва із земель сільськогосподарського призначення державної власності, які розташовані за межами населеного пункту на території Тур`я-Пасіцької сільської ради Перечинського району Закарпатської області.

Відповідно до ч.1, 2 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Статтею 316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням викладеного, рішення суду першої інстанції є законним, доводи апеляційної скарги зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують, тому підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції відсутні.

Керуючись ст.ст. 229, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління Држгеокадастру у Закарпатській області залишити без задоволення, а рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 21 лютого 2019 року в адміністративній справі № 807/528/18 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Р. Й. Коваль
судді Л. Я. Гудим
В. В. Гуляк
Постанова складена у повному обсязі 16 травня 2019 року.