Справа № 480/246/19
Суддя: Спаскін О.А.
Дата ухвалення: 2019-05-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2019 р. Справа № 480/246/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Спаскіна О.А.

суддів: Присяжнюк О.В. , Любчич Л.В.

за участю секретаря судового засідання Медяник А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Сумського окружного адміністративного суду від 12.03.2019 року, головуючий суддя І інстанції: С.В. Воловик, вул. Герасима Кондратьєва, 159, м. Суми, 40021, повний текст складено 14.03.19 року по справі № 480/246/19

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління ДФС у Сумській області, Головного управління Державної казначейської служби України у Сумській області

третя особа Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Сумській області

про визнання бездіяльності протиправною та повернення сплаченого податку,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся з позовною заявою до Головного управління ДФС у Сумській області (далі - відповідач-1), Головного управління Державної казначейської служби України у Сумській області (далі - відповідач-2) третя особа: Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Сумській області, в якій просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління ДФС у Сумській області та Головного управління Державної казначейської служби України у Сумській області щодо повернення сплаченого податку з доходів з фізичних осіб за період з 01.01.2004 по 29.08.2017;

- стягнути з Головного управління Державної казначейської служби України у Сумській області на користь позивача 295 343, 55 грн. сплаченого податку з доходів з фізичних осіб за період з 01.01.2004 по 29.08.2017.

Ухвалою Сумського окружного адміністративного суду від 12.03.2019 року клопотання Головного управління Державної казначейської служби України у Сумській області та Територіального управління Державної судової адміністрації України в Сумській області про залишення позовної заяви без розгляду - задоволено. Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Сумській області, Головного управління Державної казначейської служби України у Сумській області, третя особа: Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Сумській області про визнання бездіяльності протиправною та повернення сплаченого податку - залишено без розгляду.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

На думку апелянта, оскаржувана ухвала прийнята з порушенням норм процесуального права. Вимоги апеляційної скарги обґрунтовані тим, що звернення до суду з вимогою щодо повернення сплаченого податку з доходів з фізичних осіб, фактично є частиною заробітної плати, а вимоги про стягнення заробітної плати не обмежується будь-яким строком.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив відмовити в її задоволенні, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Згідно зі ст.229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно зі ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ст.20 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Суд першої інстанції, постановляючи ухвалу про залишення позову без розгляду, дійшов висновку, що позивачем подано даний позов з пропуском строку звернення до суду.

За наслідком перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку колегія суддів доходить наступних висновків.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.3 ст.123 КАС України якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Пунктом 8 ч.1 ст.240 КАС України встановлено, що суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

Колегія суддів зазначає, що встановлення процесуальних строків законом та судом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними процесуальних дій, передбачених КАС України.

Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними та після завершення таких строків, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

При цьому, у випадку пропуску строку звернення до суду підставами для його поновлення є виключно наявність поважних причин, якими визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами.

Як встановлено судом першої інстанції та не заперечується сторонами, ОСОБА_1 з 03 липня 2003 по 29 серпня 2017 року працював суддею Глухівського міськрайонного суду Сумської області та отримував заробітну плату (з липня 2003 по кінець липня 2010 року), а потім - суддівську винагороду (з кінця липня 2010 року по кінець серпня 2017 року).

Колегія суддів зазначає, що у відповідності до ч.2 ст.233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Згідно п.п.2.1, 2.2, 2.3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року №4-рп/2012 строки звернення працівника до суду за вирішенням трудового спору як складова механізму реалізації права на судовий захист є однією з гарантій забезпечення прав і свобод учасників трудових правовідносин. Невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку. Таким чином, для встановлення початку перебігу строку звернення працівника до суду з вимогою про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

У відповідності до п.2.1 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 15 жовтня 2013 року №8-рп/2013 поняття «заробітна плата» і «оплата праці», які використано у законах, що регулюють трудові правовідносини, є рівнозначними в аспекті наявності у сторін, які перебувають у трудових відносинах, прав і обов`язків щодо оплати праці, умов їх реалізації та наслідків, що мають настати у разі невиконання цих обов`язків. Під заробітною платою, що належить працівникові, або, за визначенням, використаним у частині другій статті 233 Кодексу, належною працівнику заробітною платою необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем, незалежно від того, чи було здійснене нарахування таких виплат.

Згідно з резолютивною частиною Рішення Конституційного Суду України від 15 жовтня 2013 року №8-рп/2013 у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, зокрема й за час простою, який мав місце не з вини працівника, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат.

З вищенаведених позицій, викладених в рішеннях Конституційного Суду України, вбачається, що Конституційний Суд України при тлумаченні ст.233 КЗпП України виходить з того, що право особи на отримання заробітної плати повинно бути гарантоване незалежно від строку звернення до суду.

Отже, застосування встановлених ст.122 КАС України строків у спорах про стягнення частини заробітної плати, у разі порушення законодавства про оплату праці і, відповідно, обмеження права на звернення до суду встановленим строком призведе до порушення ч.2 ст.233 КЗпП України, якою встановлено відсутність обмеження строком для звернення до суду з позовом про стягнення належної заробітної плати.

Таким чином, вимоги щодо стягнення заробітної плати, в тому числі сплаченого податку з доходів з фізичних осіб за період з 01.01.2004 по 29.08.2017р., не обмежуються процесуальними строками, а тому суд першої інстанції, задовольняючи заяву представника відповідача та залишаючи позов без розгляду, дійшов помилкового висновку про пропущення позивачем строку звернення до суду.

Отже, суд першої інстанції не взяв до уваги наведені вище обставини, а тому висновки суду першої інстанції щодо пропущення позивачем строку звернення до адміністративного суду є помилковими, враховуючи встановлену ч.2 ст.233 КЗпП України відсутність обмеження строком для звернення до суду з даним позовом.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до ч.1 ст.2 КАС України є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Право громадянина на захист у суді своїх прав і свобод є конституційною гарантією, яка забезпечується реальною можливістю усякій заінтересованій особі звернутися до суду у встановленому законом порядку про захист прав, свобод та інтересів та можливістю обирати спосіб захисту, використовуючи при цьому всі дозволені законодавством інструменти та засоби.

В той же час, колегія суддів зазначає, що відповідно до п.5 ч.1 ст.171 КАС України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними).

Частиною 2 наведеної статті передбачено, що суддя відкриває провадження в адміністративній справі на підставі позовної заяви, якщо відсутні підстави для залишення позовної заяви без руху, її повернення чи відмови у відкритті провадження у справі.

Згідно з ухвалою Сумського окружного адміністративного суду від 28.01.2019 року про відкриття провадження в адміністративній справі, суд визнав подані матеріали достатніми для прийняття позовної заяви до розгляду та відкритті провадження у справі.

Таким чином, за наслідком перевірки позовної заяви та доданих до неї матеріалів суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для повернення позовної заяви, чи відмови у відкритті провадження у справі.

Залишаючи позов без розгляду, суд першої інстанції послався на ч.ч.4 ст.123 КАС України, якими встановлено: якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

З огляду на викладені обставини, за наслідком розгляду апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відсутність передбачених ст.ст.122, 123 КАС України підстав для залишення без розгляду позову ОСОБА_1 у зв`язку з пропуском строку звернення до суду.

На підставі вищевикладеного, приймаючи до уваги, що неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та порушення норм процесуального права призвели до неправильного вирішення питання, то ухвала Сумського окружного адміністративного суду від 12.03.2019 року про залишення позову без розгляду підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ч. 4 ст. 241, ч. 3 ст. 243, ст.ст. 250, 308, 310, 320, 321, 322, 325, 327-329 Кодексу адміністративного судочинства України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Сумського окружного адміністративного суду від 12.03.2019 року по справі № 480/246/19 скасувати.

Справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Сумській області, Головного управління Державної казначейської служби України у Сумській області третя особа Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Сумській області про визнання бездіяльності протиправною та повернення сплаченого податку направити до суду 1 інстанції для продовження розгляду справи.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)О.А. Спаскін
Судді (підпис) (підпис) О.В. Присяжнюк Л.В. Любчич

Постанова складена в повному обсязі 20.05.19р.