Справа № 320/527/19
Суддя: Кушнова А.О.
Дата ухвалення: 2019-04-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 квітня 2019 року м.Київ № 320/527/19

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кушнової А.О., за участю секретаря судового засідання Сакевич Ж.В., розглянув у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Вишгородського об`єднаного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

Суть спору: до Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі позивач або ОСОБА_1 ) з позовом до Вишгородського об`єднаного управління Пенсійного фонду України у Київській області (далі відповідач), в якому просить суд:

- визнати бездіяльність Вишгородського об`єднаного управління Пенсійного фонду України у Київській області щодо не поновлення виплати додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, протиправною;

- зобов`язати відповідача поновити виплату позивачу додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, з 02.12.2016 з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС категорії І, інвалідом війни 3 групи, пенсіонером та перебуває на пенсійному обліку у Вишгородському об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України у Київській області.

Позивач стверджує, що 02.12.2016 після отримання статусу інваліда війни, він подав до управління Пенсійного фонду заяву про встановлення підвищення до пенсії. Як вказує позивач, управління Пенсійного фонду встановило позивачу таке підвищення, як інваліду війни 3 групи. Втім, керуючись постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2014 року №112 «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України з питань пенсійного забезпечення», якою були внесені зміни до пункту 15-1 Порядку обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою КМУ від 23.11.2011 року № 1210, та якими передбачено, що особам, які одночасно мають право на отримання надбавки, додаткової пенсії, підвищення до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, відповідно до Законів України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», «Про жертви нацистських переслідувань» і «Про соціальний захист дітей війни», таке підвищення провадиться за їх вибором за однією з підстав, управління припинило виплату додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, у розмірі 379,00 грн. щомісячно.

Разом з цим, позивач звернув увагу на те, що Конституційний Суд України 17.07.2018 у рішенні №6-р/2018 дійшов висновку, що підпункт 2, абзаци перший, другий підпункту 3, підпункт 4, абзаци перший, другий підпункту 5, абзаци перший - четвертий підпункту 6, підпункт 7 пункту 4 розділу І Закону № 76, частина третя статті 22, частина друга статті 24, частина сьома статті 30 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28 лютого 1991 року № 796-ХІІ зі змінами (далі - Закон № 796), стаття 53 (крім її назви), стаття 60 Закону № 796 у редакції Закону № 76 суперечать статтям 3,16 Конституції України.

Позивач відмітив, що 12.11.2018 він звернувся з письмовою заявою до відповідача щодо поновлення виплати додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, незалежно від тих пільг чи компенсацій, передбачених законодавством, які позивач отримує, у тому числі і підвищення, як інваліду війни 3 групи, вважаючи, що постанова КМУ № 112, як підзаконний нормативно-правовий акт, суперечить статті 3, 16 Основного Закону України, а також ст. 53, 60 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Однак, як стверджує позивач, Вишгородське об`єднане управління листом від 22.11.2018 № 326/Д-01 за підписом Голови комісії з припинення Тарасенко О. відмовило позивачу у поновленні виплати додаткової пенсії на тій підставі, що внесені постановою КМУ № 112 зміни до п.15-1 Порядку від 25.03.2014 рішенням Конституційного суду України від 17.07.2018 року № 6-р/2018 не визнані неконституційними. Отже, як вважає відповідач, оскільки встановлене підвищення, як інваліду війни 3 групи, за розміром є більшим від додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, то підстав виплачувати позивачу ще і додаткову пенсію немає.

На думку позивача, така бездіяльність управління ПФУ, яка полягає у відмові поновити виплату додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, є протиправною та такою, що порушує право позивача на пенсійне забезпечення.

Відповідач позов не визнав, подав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що позивач перебуває на обліку в управлінні з 13.10.1994 та отримує пенсію за віком. Відповідач відмітив, що з 10.06.2016 позивач отримує підвищення як інвалід війни ІІІ групи внаслідок захворювання пов`язаного з роботами по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС згідно Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Відповідач зазначив, що 01.01.2015 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин» від 28.12.2014 №79-УІІІ, пунктом 63 якого, зокрема розділ VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України доповнено пунктом 26, яким установлено, що норми і положення серед інших статі 50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів Фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Тобто, на думку відповідача, Верховна Рада України визначила Кабінет Міністрів України державним органом, який має забезпечувати реалізацію встановлених законами України соціальних прав громадян, тобто надала право Кабінету Міністрів України визначати порядок та розміри соціальних виплат, виходячи з наявного фінансового ресурсу державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідач вказав, що положення пункту 26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України, які були чинні на час вибору позивачем одного з видів доплат до пенсії, в частині делегування Кабінету Міністрів України права визначати порядок та розміри соціальних виплат, виходячи з наявного фінансового ресурсу державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування не були визнані неконституційними.

Як стверджує відповідач, умови, порядок призначення та мінімальні розміри пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, та пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи визначаються актами Кабінету Міністрів України з відповідних питань.

Так, відповідач відмітив, що постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 №1210 затверджено Порядок обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, відповідно до пункту 15-1 якого передбачено, що особам, які одночасно мають право на отримання надбавки, додаткової пенсії, підвищення до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, відповідно до Законів України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», «Про жертви нацистських переслідувань» та «Про соціальний захист дітей війни», таке підвищення провадиться за їх вибором за однією з підстав. Тобто, на думку відповідача, за наявності в особи права на отримання надбавок, додаткової пенсії, підвищення до неї або щомісячного грошового утримання чи державної соціальної допомоги вона має обрати лише одне з таких підвищень.

При цьому, відповідач наголосив, що позивачем було обрано підвищення до пенсії, передбачене ч.4 ст.13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», та позивач підтверджує факт даного вибору.

Таким чином, на думку відповідача, проведення позивачу нарахування та виплати пенсії як особі, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, за правилами Порядку обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 №1210, не спричиняє порушення ст. ст. 22, 46 Конституції України, оскільки встановлення підзаконним актом розміру пенсії покликане, перш за все, забезпечити збалансованість доходів та витрат держави з метою максимально повного та всебічного захисту інтересів, прав та свобод кожного її громадянина.

Також відповідач звернув увагу суду, що позивачем вже подавалась позовна заява з тим самим предметом спору та з тих самих підстав до Управління Пенсійного Фонду, що є підставою для закриття провадження у справі. Так, Вишгородським районним судом Київської області було розглянуто справу № 363/4449/16-а за позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України у Вишгородському районі Київської області, яка переглядалась Київським апеляційним адміністративним судом, яким було прийнято рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, рішення суду набрало законної сили. Касаційним адміністративним судом Верховного Суду у задоволенні касаційної скарги ОСОБА_3 було відмовлено та залишено без змін рішення Київського апеляційного адміністративного суду.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 11.02.2019 відкрито спрощене провадження у справі № 320/527/19 без проведення судового засідання.

Відповідно до частини п`ятої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Учасники справи з клопотанням про розгляд справи у судовому засіданні до суду не звертались.

З урахуванням викладеного, розгляд справи судом здійснено у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами та доказами.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , паспорт серії НОМЕР_2 , виданий Вишгородським РВ ГУ МВС України в Київській області 18 вересня 2001 року (а.с.8).

27 вересня 2001 року Київська обласна державна адміністрація видала позивачу безстрокове посвідчення особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи (категорія 1) серії НОМЕР_3 (а.с.9).

Як вбачається із вкладки №092596 до посвідчення громадянина, який постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи (категорія 1) серії НОМЕР_3 , яка дійсна довічно, ОСОБА_1 є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (а.с.9).

Крім цього, позивач має статус інваліда війни ІІІ групи та має право на пільги, що передбачені Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_4 від 02.12.2016, виданим Управлінням соціального захисту населення Вишгородської районної державної адміністрації Київської області (а.с.9).

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є пенсіонером за віком, про що свідчить копія пенсійного посвідчення серії НОМЕР_5 , виданого Вишгородським районним управлінням Пенсійного фонду України Київської області 15.11.2001. У посвідченні вказано вид пенсії: по інвалідності ЧАЕС 3 гр. (а.с.7).

Відповідно до розпорядження Управління Пенсійного фонду України у Вишгородському районі Київської області від 01.05.2016 позивачу з 01.05.2016 призначено пенсію у розмірі 5996,45 грн., у т.ч. 284,70 грн. додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю (а.с.125).

Судом встановлено, що 10.06.2016 позивач звернувся до відповідача із заявою про перерахунок пенсії, у якій просив перерахувати пенсію з надбавкою інваліда війни (а.с.127).

Відповідно до розпорядження Управління Пенсійного фонду України у Вишгородському районі Київської області від 14.06.2016 №127813 розмір пенсії позивача з 10.06.2016 становить 7266,24 грн., у т.ч. підвищення як інваліду війни ІІІ групи 339,00 грн.

З вказаного розпорядження вбачається, що позивачу не здійснюється доплата додаткової пенсії за шкоду здоров`ю (а.с.126).

З матеріалів справи слідує, що позивач звернувся до Вишгородського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області із заявою від 12.11.2018, у якій повідомив про те, що відповідач не виплачує йому додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров`ю.

У вказаній заяві позивач, посилаючись на рішення Конституційного Суду України від 17.07.2018 №6-р/2018, просив письмово повідомити йому чи буде виплачувати Вишгородське об`єднане управління Пенсійного фонду України Київської області додаткову пенсію та за який період (а.с.10).

Вишгородське об`єднане управління Пенсійного фонду України Київської області листом від 22.11.2018 №326/Д-01 повідомило позивачу про те, що з 10.06.2016 ОСОБА_1 отримує підвищення як інвалід війни ІІІ групи, внаслідок захворювання, пов`язаного з роботами по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС згідно Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

У листі вказано, що Постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2014 №112 «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України з питань пенсійного забезпечення» внесені зміни до пункту 15-1 Порядку, якими передбачено, що особами, які одночасно мають право на отримання надбавки, додаткової пенсії, підвищення до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціального допомоги, що виплачується замість пенсії, відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», «Про жертви нацистських переслідувань» і «Про соціальний захист дітей війни», таке підвищення провадиться за їх вибором за однією з підстав.

Зазначені вище зміни рішенням Конституційного Суду України від 17.07.2018 №6-р/2018 не визнані неконституційними.

Отже, одночасне встановлення до пенсії додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та підвищення інваліду війни ІІІ групи, передбаченого Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» законних підстав не має.

У листі відповідач повідомив, що за заявою позивача від 10.06.2016 до пенсії ОСОБА_1 встановлено підвищення як інваліду війни ІІІ групи, оскільки за розміром воно є більшим, ніж додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю (а.с.11).

Не погоджуючись з бездіяльністю відповідача щодо непоновлення виплати додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, позивач звернувся з даним позовом до суду про визнання її протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, з приводу чого суд зазначає таке.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках передбачених законом.

За приписами пункту 6 частини 1 статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Згідно статті 1 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи від 28.02.1991 № 796-ХІІ року (далі Закон №796) встановлено, що цей закон спрямований на захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та розв`язання пов`язаних з нею проблем медичного і соціального характеру, що виникли внаслідок радіоактивного забруднення території; громадян, які постраждали внаслідок інших ядерних аварій та випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї, та розв`язання пов`язаних з цим проблем медичного і соціального характеру.

Відповідно до ст.49 Закону №796 (в редакції, яка була чинна на день призначення позивачу пенсії) пенсії особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4, встановлюються у вигляді: а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Статтею 50 Закону №796 встановлено, що особам, віднесеним до категорії 1, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю, у розмірах:

- інвалідам I групи - 100 процентів мінімальної пенсії за віком;

- інвалідам II групи - 75 процентів мінімальної пенсії за віком;

- інвалідам III групи, дітям-інвалідам, а також хворим внаслідок Чорнобильської катастрофи на променеву хворобу - 50 процентів мінімальної пенсії за віком.

Згідно із ст.50 Закону №796 (в редакції, яка набула чинності з 01.01.2015) особам, віднесеним до категорії 1, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю, у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України. Статтею 63 Закону №796 встановлено, що фінансування витрат, пов`язаних з реалізацією цього Закону, здійснюється за рахунок коштів державного і місцевого бюджетів та інших джерел, не заборонених законодавством.

Правові засади функціонування бюджетної системи України, її принципи, основи бюджетного процесу і міжбюджетних відносин та відповідальність за порушення бюджетного законодавства визначені у Бюджетному кодексі України. Відповідно до ч. 1 ст. 23 Бюджетного кодексу України будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачене законом про Державний бюджет України.

01.01.2015 набрав чинності Закон України Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин від 28.12.2014 №79-VIII, пунктом 63 якого, зокрема, розділ VI Прикінцеві та перехідні положення Бюджетного кодексу України доповнено пунктом 26, яким установлено, що норми і положення статтей 20, 21, 22, 23, 30, 31, 37, 39, 48, 50, 51, 52 та 54 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Цим же пунктом Закону України Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин від 28.12.2014 №79-VIII встановлено, що норми і положення статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Отже, на час виникнення правовідносин (2016 рік), редакція ст.50 Закону № 796 була змінена, та передбачала, що особам, віднесеним до категорії 1, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю, у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України.

При цьому, Верховною Радою України визначено Кабінет Міністрів України державним органом, який має забезпечувати реалізацію встановлених законами України соціальних прав громадян, тобто надала право Кабінету Міністрів України визначати порядок призначення додаткової пенсії, передбаченої Законом України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи та підвищення до пенсії, передбачене Законом України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту.

Механізм обчислення пенсій по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсій у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи відповідно до статей 54, 57 і 59 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи визначений Порядком обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 23 листопада 2011 р. № 1210 (далі-Порядок №1210).

Постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2014 № 112 Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України з питань пенсійного забезпечення (далі - Постанова № 112), яка набрала чинності з 24.04.2014, було внесено зміни до п.13 Порядку №1210, відповідно до якого щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю, відповідно до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" виплачується у таких розмірах:1) особам, що належать до категорії 1: з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС: інвалідам I групи - 474,5 гривні; інвалідам II групи - 379,6 гривні; інвалідам III групи - 284,7 гривні; для інших інвалідів, щодо яких встановлено причинний зв`язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою: інвалідам I групи - 341,64 гривні; інвалідам II групи - 227,76 гривні; інвалідам III групи - 170,82 гривні.

Також Постановою КМУ №112 доповнено Порядок №1210 пунктом 15-1, відповідно до якого: Особам, які одночасно мають право на отримання надбавки, додаткової пенсії, підвищення до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, відповідно до Законів України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту, Про жертви нацистських переслідувань і Про соціальний захист дітей війни, таке підвищення провадиться за їх вибором за однією з підстав.

Зміст наведених норм свідчить, що якщо особа має право на отримання одночасно додаткової пенсії або підвищення до пенсії на підставі вищезазначених законів, то виплачуватись може лише один з зазначених видів підвищень за вибором особи.

З матеріалів справи вбачається, що до 10.06.2016 позивач отримував додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров`ю на підставі Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у розмірі 284,70 грн. щомісячно.

В подальшому позивач звернувся до відповідача із заявою від 10.06.2016 встановленого зразка про перерахунок зміни набавки як інваліду війни ІІІ групи (а.с.127).

У позовній заяві позивач зазначив про те, що після 02.12.2016 він звертався до відповідача із заявою про встановлення підвищення до пенсії. У позовній заяві позивач підтвердив, що йому було призначено до сплати саме підвищення до пенсії, яке передбачено статтею 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Суд наголошує, що в матеріалах справи відсутні заяви позивача про перерахунок пенсії, датовані після 02.12.2016.

Відповідно до пункту 27 статті 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (в редакції, що була чинна на момент встановлення позивачу статусу інваліда війни) інвалідам війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються: інвалідам I групи - у розмірі 50 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, II групи - 40 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, III групи - 30 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Як підтверджується наявними матеріалами справи відповідачем здійснено перерахунок пенсії з 14.06.2016, за вибором позивача, встановлено одну надбавку підвищення інваліду війни ІІІ групи в розмірі 30 % прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність (а.с.126).

Таким чином, оскільки позивачем було обрано підвищення до пенсії, яке передбачено статтею 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», то відповідачем, виходячи з положення пункту 15-1 Порядку 1210, правомірно припинено позивачу додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров`ю, як особі, віднесеній до категорії 1, відповідно до статті 50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 10.04.2019 у справі № 363/4821/16-а, від 19.02.2019 у справі №363/4916/16-а та від 10.07.2018 у справі №363/4449/16-а.

Також Верховний Суд у вказаних постановах зазначив про те, що та обставина, що додаткова пенсія була призначена позивачу до внесення змін до Порядку №1210 не впливає на правильність висновків суду, оскільки підвищення до пенсії як інваліду війни призначалось під час дії нової редакції Порядку № 1210, а тому у відповідача були правові підстави для зупинення виплати додаткової пенсії.

Відповідно до ч.5 ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Частиною 6 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 №1402-VIII передбачено, що висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

У позовні заяві позивач, обґрунтовуючи необхідність поновлення виплати додаткової пенсії, посилається на рішення Конституційного Суду № 6-р/2018 від 17.07.2018, з приводу чого суд зазначає таке.

Так, вказаним рішенням, серед іншого, визнано неконституційними та такими, що втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення статтю 53 (крім її назви), статтю 60 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28 лютого 1991 року №796-XII у редакції Закону України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" від 28 грудня 2014 року № 76-VIII.

Рішенням Конституційного Суду № 6-р/2018 від 17.07.2018 установлено, що застосуванню підлягає стаття 53 та стаття 60 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28 лютого 1991 року № 796-XII у редакції до внесення змін Законом України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" від 28 грудня 2014 року № 76-VIII, а саме:

"Стаття 53. Виплата додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, та щомісячної компенсації сім`ям за втрату годувальника. Додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю, та щомісячна компенсація сім`ям за втрату годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи виплачуються повністю незалежно від заробітку, пенсії чи іншого доходу";

"Стаття 60. Інші пільги та компенсації особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. Особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, можуть надаватись й інші пільги та компенсації, передбачені законодавством України". Суд зазначає, що в статті 60 вказаного закону йде мова про пільги та компенсації, що в розумінні Законів України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» не є надбавкою, додатковою пенсією, підвищенням до пенсії або щомісячним довічним грошовим утриманням чи державною соціальною допомогою, що виплачується замість пенсії.

До 10.06.2016 позивач отримував додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров`ю, як особа віднесена до категорії 1 відповідно до статті 50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», яка відповідно до статті 49 вказаного Закону є пенсією, та не відноситься до категорії пільг та компенсацій.

Крім того, суд наголошує на тому, що рішенням Конституційного Суду № 6-р/2018 від 17.07.2018 не було визнане неконституційним положення п.15-1 Порядку №1210 (в редакції Постанови №112).

Суд зазначає, що у вказаному рішенні Конституційним Судом України було зазначено, що …Рівень соціального захисту осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, має бути таким, щоб забезпечувати їм гідне життя, і не повинен залежати від майнового стану їх сімей. Обмеження чи скасування пільг для осіб, на яких поширюється дія Закону № 796, без відповідної рівноцінної їх заміни чи компенсації є порушенням зобов`язань держави щодо забезпечення соціального захисту цієї категорії осіб. У разі зміни правового регулювання набуті такими особами права на пільги, компенсації і гарантії повинні бути збережені із забезпеченням можливості їх реалізації або запроваджені рівноцінні чи більш сприятливі умови соціального захисту.

Відтак, Конституційним Судом України вказано умови, за яких пільги, встановлені Законом України від 28 лютого 1991 року № 796-XII, можуть бути змінені, а саме за умови запровадження рівноцінних чи більш сприятливих умов соціального захисту для осіб вказаних у Законі України від 28 лютого 1991 року № 796-XII.

В розрізі висновку Конституційного Суду України суд зазначає, що відповідно до розпорядження від 01.05.2016 додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю, до перерахунку пенсії на підставі Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб виплачувалась позивачу у розмірі 284,70 грн., а загальний розмір пенсії становив 5996,45 грн.

В свою чергу, після перерахунку пенсії позивача з 10.06.2016 розмір підвищення як інваліду війни ІІІ-ї групи в розмірі 40% прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність склав 339,00 грн., а розмір пенсії позивача 7266,24 грн.

З огляду на зазначене, після перерахунку позивачу пенсії на підставі частини 4 статті 13 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту та у зв`язку з встановленням статусу інваліда війни умови соціального захисту позивача покращились.

Крім того, суд зазначає, що статтею 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 9 жовтня 1979 року у справі Ейрі проти Ірландії констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового. Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат, про що зазначено в рішенні цього суду у справі Кйартан Асмундсон проти Ісландії від 12 жовтня 2004 року. Отже, одним з визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень.

Судом також враховується і правова позиція Європейського суду з прав людини, викладена в рішенні Великода проти України від 03.06.2014 р., в якому суд зазначив, що законодавчі норми можуть змінюватися, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства, зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

Також у зазначеному рішенні Європейський суд став на бік держави України та, між іншим, наголосив на складній економічній ситуації в країні, а також на необхідності пошуку саме державою Україна додаткових інструментів її подолання шляхом раціонального використання бюджетних коштів та необхідності збереження справедливого балансу між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами щодо захисту прав і свобод окремої особи.

Конституційним Судом України вирішено питання про те, чи має право держава змінювати порядок і розміри існуючих соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України та чи є обов`язковими для застосування судами України нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України з питань соціального захисту громадян, видані на виконання вимог Бюджетного кодексу України, закону про Державний бюджет України на відповідний рік та інших законів України.

Так, у рішенні Конституційного Суду України від 25 січня 2012 року № 3-рп/2012 зроблено висновок про те, що суди під час вирішення справ про соціальний захист громадян керуються, зокрема, принципом законності. Цей принцип передбачає застосування судами законів України, а також нормативно-правових актів відповідних органів державної влади, виданих на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, в тому числі нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України, виданих у межах його компетенції‚ на основі і на виконання Бюджетного кодексу України, закону про Державний бюджет України на відповідний рік та інших законів України.

За наведених обставин суд дійшов висновку, що припиняючи виплату позивачеві додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, як особі, віднесеній до 1 категорії, відповідно до статті 50 Законів України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, відповідач діяв правомірно, оскільки позивачем, у розумінні пункту 15-1 Постанови № 1210, було обрано підвищення до пенсії, яке передбачено частиною 4 статті 13 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту у зв`язку з чим в цілому умови соціального захисту позивача покращились.

У відзиві на позову заяву відповідач зазначив про те, що позивач вже звертався до суду з таким самим позовом. Так, постановою Київського апеляційного адміністративного суду у справі №363/4449/16-а позивачу було відмовлено у задоволенні позовних вимог. Відповідач наголосив про наявність підстав для закриття провадження у справі, з огляду на повторне звернення позивача до суду з тим самим предметом та з тих самих підстав, у зв`язку з чим суд зазначає таке.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.238 Кодексу адміністративного судочинства України суд закриває провадження у справі якщо є такі, що набрали законної сили, постанова чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Суд зазначає, що основними умовами для закриття провадження є:

- тотожність спору (підстави, предмет позову та сторони збігаються);

- остаточне вирішення тотожного спору постановою чи ухвалою, яка перешкоджає повторному зверненню до суду (про відмову у відкритті провадження чи закриття провадження; про залишення позовної заяви без розгляду у зв`язку з пропуском строку звернення до адміністративного суду (крім випадків, коли така ухвала винесена до відкриття провадження в адміністративній справі);

- набрання судовим рішенням в іншій справі законної сили.

Закриття провадження у справі у цьому разі можливе лише за умови, що постанова чи ухвала, яка набрала законної сили, постановлена за позовом, який є тотожним позову, який розглядається, тобто збігаються сторони, предмет і підстави позовів. Нетотожність хоча б одного елементу не перешкоджає заінтересованим особам звернутися до суду з позовом і не дає суду підстав закривати провадження у справі. Предмет позову - це частина позову, яка становить матеріально-правову вимогу позивача до відповідача, щодо якої суд повинен ухвалити рішення. Ця вимога повинна мати правовий характер, тобто бути врегульованою нормами матеріального права, а також підпадати під адміністративну юрисдикцію. Підстава позову - це частина позову, яка відображає обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги і докази, що підтверджують кожну обставину, а також наявність підстав для звільнення від доказування. Отже, підставою позову є ті обставини, з яких виникає право вимоги позивача, та на яких позивач їх засновує.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 звертався до Вишгородського районного суду Київської області із позовом до Управління Пенсійного фонду України у Вишгородському районі Київської області про визнання дій протиправними.

Постановою Вишгородського районного суду Київської області від 12.12.2016 у справі №363/4449/16-а адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України у Вишгородському районі Київської області про визнання дій протиправними задоволено.

Визнано дії Управління Пенсійного фонду України у Вишгородському районі Київської області щодо припинення виплати ОСОБА_1 з 10 червня 2016 року додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю протиправними.

Зобов`язано Управління Пенсійного фонду України у Вишгородському районі Київської області з 10 червня 2016 року поновити ОСОБА_1 виплату додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 1 категорії, інваліду 3 групи.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 15.02.2017 апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України у Вишгородському районі Київської області задоволено частково. Постанову Вишгородського районного суду Київської області від 12 грудня 2016 року - скасовано. Ухвалено нову постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України у Вишгородському районі Київської області про визнання протиправними дій залишено без задоволення.

Постановою Верховного Суду від 10.07.2018 касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 15 лютого 2017 року у справі №363/4449/16-а залишено без змін.

Суд зазначає про те, що предметом даного спору є вимоги позивача про визнання протиправною бездіяльності Вишгородського об`єднаного управління Пенсійного фонду України у Київській області щодо не поновлення виплати додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю та зобов`язання поновити виплату позивачу додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, з 02.12.2016 з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

У межах справи №363/4449/16-а предметом позову є вимога про визнання протиправними дій Управління Пенсійного фонду України у Вишгородському районі Київської області щодо припинення виплати ОСОБА_1 з 10.06.2016 додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю протиправними та зобов`язання поновити виплату додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю з 10.06.2016. Проаналізувавши вищезазначене, суд дійшов висновку про те, що предмет даного позову не є тотожним тим позовним вимогам, які були розглянуті та вирішені судами у справі №363/4449/16-а . Не є тотожними і підстави позовів у цих справах. У зв`язку з цим, суд вважає висновки відповідача щодо наявності підстав для закриття позову помилковими.

Відповідно до ч.1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Позивачем під час розгляду справи не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження позиції щодо наявності підстав для поновлення виплати додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, як особі, віднесеної до категорії 1, відповідно до статті 50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», у той час як матеріали справи свідчать про те, що відповідачем, правомірно припинено виплату позивачу вказаної додаткової пенсії з огляду на те, що позивач самостійно обрав в якості виду підвищення, яке підлягає оплаті, підвищення до пенсії, яке передбачено статтею 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Таким чином, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є необґрунтованими, а вимоги такими, що не підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 243-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

у задоволенні позову відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Повний текст рішення підписано 26.04.2019 р.

Суддя Кушнова А.О.