Справа № 0840/3553/18
Суддя: Дурасова Ю.В.
Дата ухвалення: 2019-05-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

08 травня 2019 року м. Дніпросправа № 0840/3553/18

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Дурасової Ю.В.,

суддів: Божко Л.А., Іванова С.М.,

секретар судового засідання Комар Н.В.

розглянувши в у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 18.12.2018 (головуючий суддя Стрельнікова Н.В., повний текст складено 18.12.2018)

у адміністративній справі №0840/3553/18 за позовом ОСОБА_1 до відповідача Енергодарського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до суду з адміністративним позовом до відповідача Енергодарського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій, в якому позивач просив суд:

- визнати неправомірними дії відповідача щодо не зарахування до страхового стажу 16 років 3 місяці 16 днів, а розпорядження відповідача від 17.01.2018 №143308 - незаконним;

- зобов`язати відповідача зарахувати до страхового стажу 16 років 3 місяці 16 днів та

здійснити виплату недоотриманої пенсії, з обчисленого з урахуванням страхового стажу, збільшеного на 16 років 3 місяці 16 днів, починаючи з моменту звернення за перерахунком пенсії.

Позов обґрунтовано тим, що на його звернення до Енергодарського УПФУ із заявою щодо перерахунку пенсії з врахуванням стажу, який раніше не був врахований відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», позивачем отримано відмову, яку він вважає такою, що порушує його права. Стверджує, що ним було надано до заяви всі необхідні довідки, що підтверджують періоди трудової діяльності та трудову книжку.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 18.12.2018 в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції обґрунтовано тим, що позивачем не доведені підстави зарахування періодів з 22.02.1999 по 22.02.2002 та з 20.03.2003 по 05.11.2013 до страхового стажу, оскільки за даними трудової книжки трудові відносини позивача з роботодавцем припинені 28.07.1997 року. Позивачем не надано доказів, що в період з 22.02.1999 по 22.02.2002 позивач підлягав державному соціальному страхуванню; за період підприємницької діяльності з 20.03.2003 по 05.11.2013 в Реєстрі застрахованих осіб відсутні відомості про отримання доходу та сплату страхових внесків. Щодо позивача в Реєстрі застрахованих осіб зазначено лише 2007 рік. Оренда позивачем землі, реєстрація позивача підприємцем не підтверджує того, що позивач в спірний період підлягав державному соціальному страхуванню та сплачував соціальні внески.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу, згідно якої просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Вважає, що оскаржуване рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права. Посилається на те, що здійснюючи підприємницьку діяльність у період з 20.03.2003 по 05.11.2013 позивач сплачував відповідний податок, що підтверджується листом податкової інспекції від 07.05.2018 № 08/09/10 щодо перебування на загальній системі оподаткування за період з 2003 по 2013 рік, а тому законодавчо визначеного обов`язку звітуватись перед органами пенсійного фонду, як платника податку у нього не було. Вважає, що відповідачем неправомірно не зараховані до трудового стажу періоди роботи з 22.02.1999 року по 22.02.2002 року та з 20.03.2003 по 05.11.2013 року. Зазначає, що довідка №08/09/10 від 07.05.2018 року та свідоцтво про державну реєстрацію СПД-фізичної особи містяться в матеріалах справи. Посилається на те, що йому не відомо, чому відсутні відомості персонального обліку за період підприємницької діяльності з 01.01.2004 по 05.11.2013. Зазначає, що сплачував внески до ПФУ, що підтверджується квитанціями про сплату пенсійних внесків та платіжними дорученнями. В період з 22.02.1999 року по 22.02.2002 року був укладений договір оренди земельної ділянки для сільськогосподарського використання. Вказує, що сплачував податок на орендовану землю та інші податки.

Відповідачем поданий відзив на апеляційну скаргу, згідно якого вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, прийнятим з дотриманням норм процесуального права. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. Посилається на те, що пенсія за віком позивачу призначена 01.09.2010 року у відповідності до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», страховий стаж обчислений відповідно до трудової книжки та даних Реєстру застрахованих осіб. В Реєстрі застрахованих осіб відсутні відомості про отримання доходу за період підприємницької діяльності 20.03.2003 05.11.2013 року, відсутні відомості про сплату страхових внесків. Вважає, що позивач в період здійснення підприємницької діяльності не сплачував внески на соціальне страхування тому відповідачем правомірно не зараховані до трудового стажу періоди роботи з 22.02.1999 року по 22.02.2002 року та з 20.03.2003 по 05.11.2013 року.

Учасники судового процесу, належним чином повідомлені про день, час та місце розгляду апеляційної скарги в судове засідання не з`явились, про причини неявки суду не повідомили, що не перешкоджає розгляду справи за відсутності сторін.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 перебуває з 2010 року на обліку в органах Пенсійного Фонду України у зв`язку з призначенням йому пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до витягу з розпорядження №143308 від 17.01.2018 при призначенні пенсії позивачу враховано стаж 28 років 9 місяців 2 дні.

12.06.2018 позивач звернувся до Енергодарського УПФУ із заявою про перерахування йому пенсії з урахуванням трудового (страхового) стажу 45 років 1 місяць 8 днів, відповідно до записів у трудовій книжці та трудовій книжці колгоспника, а також додаткових документів доданих до заяви.

Листом Енергодарського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 26.06.2018 року №205/Р-1 зазначено, що страховий стаж, зазначений у заяві, врахований в повному обсязі за періоди роботи:

з 01.07.1965 по 31.12.1965, 1966 рік - 138 трудоднів,

з 01.01.1967 по 31.12.1968, 1969 рік - 193 трудодні,

з 10.11.1969 по 23.11.1971 (військова служба),

1972 - 146 трудоднів,

1973 рік - 154 трудодні,

з 01.01.1974 по 31.12.1975, січень-лютий 1976 року - 38 трудоднів,

з 06.09.1976 по 03.11.1976, 09.12.1976 по 01.04.1977, з 01.12.1977 по 20.07.1978,

з 01.09.1978 по 28.07.1997.

Період роботи з 01.09.2007 по 08.09.2007, з 01.10.2007 по 12.10.2007 зарахований за результатами проведеного в масовому режимі перерахунку пенсій відповідно до абзацу 5 частини 4 статті 42 ЗУ "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з 01.04. 2018.

Періоди здійснення підприємницької діяльності на загальній системі оподаткування з 20.03.2003 по 05.11.2013 не включено до страхового стажу у зв`язку з відсутністю відомостей про нарахування заробітної плати у бази даних реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Період оренди земельної ділянки з 22.02.1999 по 22.02.2002 також не включено до страхового стажу, оскільки договори оренди землі не є документами підтверджуючими трудові відносини та отримання заробітної плати.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що матеріали справи містять:

- копію паспорта позивача, що підтверджує, що позивач ІНФОРМАЦІЯ_1 року ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 7);

- копію довідки про присвоєння ідентифікаційного номеру, аналіз цього документу здійснити неможливо, оскільки копія є неякісною (а.с. 8);

- розпорядження 143308 від 17.01.2018, згідно якого пенсія призначена за віком на загальних підставах, здійснено перерахунок пенсії 01.10.2017 року, попередньо призначена пенсія 01.09.2010 року; перерахунок здійснено через зміну надбавки; не працює з 04.11.2013 року, страховий стаж складає 28 років, 9 місяців, 2 дні (28.07.1997), розрахунок пенсії здійснено за новою формулою, сума пенсії становить 1475,82грн. (а.с. 9);

- розрахунок стажу складає 28 років, 9 місяців, 2 дні, згідно трудової книжки трудова діяльність закінчилася 28.07.1997 (а.с.10);

- копію трудової книжки, згідно якої підтверджується, що трудова діяльність позивача закінчилася 28.07.1997 (а.с. 11 зворотна сторона) та ін.

Позивач зазначає, що період здійснення ним підприємницької діяльності має бути зарахований до трудового стажу, а саме періоди роботи з 22.02.1999 року по 22.02.2002 року та з 20.03.2003 по 05.11.2013 року.

Колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що приватні підприємці, як громадяни України, при досягненні пенсійного віку мають право на призначення пенсії за віком.

Водночас, порядок нарахування пенсії залежить від певних факторів.

По-перше, від того, яку систему оподаткування використовував приватний підприємець до виходу на пенсію.

По-друге, є відмінності щодо визначення страхового стажу та розміру доходу, який використовується для нарахування пенсії, у період до 01.01.2004 р., тобто до набрання чинності Закону від 09.07.2003 р. № 1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" і після 01.01.2004 р.

Так, до 01.01.2004 р. під час призначення пенсії враховувався трудовий стаж, а не страховий, як нині, і підтверджувався він записами у трудовій книжці. Оскільки чинним законодавством не передбачено заповнення трудової книжки приватними підприємцями, то для них у Порядку № 22-1 встановлений інший спосіб підтвердження стажу.

Зокрема, періоди здійснення підприємницької діяльності (зокрема і за спрощеною системою оподаткування) з 01.07.2000 р. підтверджуються даними персоніфікованого обліку. За відсутності таких даних у Пенсійному фонді підприємцю необхідно подати довідку з податкової інспекції за місцем реєстрації підприємця за цей період про розмір сплаченого єдиного податку за кожен місяць або про розмір чистого доходу також за кожен місяць.

Попри те, що з 01.07.2000 р. всі суб`єкти господарювання зобов`язані були подавати звітність до відділу персоніфікованого обліку, підприємці-єдинники до 01.01.2004 р. дані про себе до відділів персоніфікованого обліку не подавали (за відсутністю порядку визначення розміру доходу), тому за цей період використовуються дані податкової інспекції. Слід зазначити, що Пенсійний фонд може надати довідку лише про те, що підприємець перебував на обліку в Пенсійному фонді і був платником єдиного податку.

Одним з документів, який обов`язково оформлюється під час розрахунку пенсії, є довідка про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду за період до 01.01.2004 р. (Додаток 5 до Інструкції про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України, затвердженої постановою правління Пенсійного фонду України від 19.12.2003 р. № 21-1). Така довідка оформлюється за умови, що підприємець був своєчасно зареєстрований у відповідному територіальному управлінні Пенсійного фонду і справно сплачував страхові внески (проводилися відрахування з єдиного податку). У довідці має зазначатися, що підприємець був у визначений період платником єдиного податку. Відповідно до цієї довідки, підприємцю-єдиннику за період до 01.01.2004 р. під час розрахунку пенсії врахують лише стаж, оскільки гроші до Пенсійного фонду надходили і проводилася діяльність. А дохід, на жаль, врахований не буде. Це пов`язано з тим, що в законодавстві, яке діяло до 1 січня 2004 р., був відсутній порядок визначення розміру доходу в залежності від розміру відрахувань з єдиного податку до Пенсійного фонду, як це передбачено з 01.01.2004 р. Законом № 1058.

З 1 січня 2004 року для обчислення розміру пенсії враховується страховий стаж особи, тобто період, протягом якого вона підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, та за який щомісяця сплачені страхові внески, в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Страховий стаж обчислюються в місяцях, і той місяць (чи місяці), за який внески до Пенсійного фонду не сплачені, не включається до страхового стажу.

Позивач перебував на загальній системі оподаткування в період з 20.03.2003 року по 05.11.2013 року, це підтверджується довідкою Державної фіскальної служби України (а.с. 18).

Загальна система оподаткування відрізняється від спрощеної системи оподаткування.

Так, загальна система оподаткування має свої переваги, так як дає можливість враховувати величину витрат підприємця. Більші витрати менший податок, і це безперечний плюс. Водночас загальна система оподаткування є протилежністю спрощеній системі (єдиний податок). Основними нюансами є сплата податку з прибутку, а не з доходу підприємця. Також за себе підприємець сплачує єдиний соціальний внесок. На загальних підставах ФОП може бути платником ПДВ. На відміну від платників єдиного податку, жодних спеціальних податкових пільг у такого підприємця немає, дещо складнішим є облік. Однак, підприємець на загальній системі не має низки обмежень, які існують у платників єдиного податку, наприклад, по формах розрахунку.

Платник єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі єдиний внесок) має право безоплатно отримувати від органів ДФС та Пенсійного фонду в межах їх компетенції інформацію, необхідну для виконання обов`язків, покладених на платника, а також для підтвердження надходження до Пенсійного фонду сплачених платником сум єдиного внеску. Таким чином, платник може звернутися до органу ДФС за основним місцем обліку з заявою в довільній формі щодо отримання довідки про відсутність заборгованості зі сплати єдиного внеску. Пенсійний фонд відповідно до покладених на нього завдань формує та веде реєстр застрахованих осіб Державного реєстру, здійснює заходи щодо надання інформації з Державного реєстру відповідно до цього Закону. На кожну застраховану особу заводиться персональна облікова картка. При цьому, Пенсійний фонд та його територіальні органи зобов`язані надавати безоплатно на вимогу застрахованих осіб інформацію, що міститься на їх персональних облікових картках у реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру. Враховуючи зазначене вище, ФОП може безоплатно отримати довідку про наявність/відсутність заборгованості зі сплати єдиного внеску в органах ДФС, а в органах Пенсійного фонду України довідку про інформацію, що міститься у її персональній обліковій картці в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру. Довідка видається безоплатно на підставі поданої заяви платника.

Натомість, матеріали справи не містять даних, що позивач звертався до органу ДФС за основним місцем обліку з заявою щодо отримання довідки про відсутність заборгованості зі сплати єдиного внеску.

При цьому, матеріали справи підтверджують, що, в Реєстрі застрахованих осіб відсутні відомості про отримання позивачем доходу за період підприємницької діяльності 20.03.2003 05.11.2013 року; відсутні відомості про сплату страхових внесків.

Суд апеляційної інстанції зобов`язав учасників справи надати доказ, що підтверджує наявність або відсутність сплати позивачем страхових внесків за період з 22.02.1999 по 22.02.2002 року та з 20.03.2003 року по 05.11.2013 року (довідка ДФС про сплату страхових внесків).

Однак таких доказів учасниками справи не було надано.

В силу ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Оскільки позивачем не доведено, що в період з 22.02.1999 по 22.02.2002 року та з 20.03.2003 року по 05.11.2013 року він сплачував страхові внесків, а саме не надано довідку ДФС про сплату страхових внесків, то суд апеляційної інстанції не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги, оскільки відсутні докази сплати позивачем страхових внесків в зазначений період.

Частиною 4 ст. 9 КАС України встановлено, що суд вживає визначені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.

Для з`ясування всіх обставин у справі, ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від 28.03.2019 запропоновано позивачу надати доказ, що підтверджує сплату страхових внесків за період з 22.02.1999 по 22.02.2002 та з 20.03.2009 по 05.11.2013 (довідку ДФС про сплату страхових внесків).

Запитувані судом відомості на час апеляційного розгляду справи не надано.

З урахуванням ст. 80 КАС України, колегія суддів апеляційного суду здійснює розгляд справи за наявними в ній доказами.

На думку колегії суддів апеляційної інстанції суд першої інстанції до даних правовідносин правильно застосував норми Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (№1058).

Відповідно до ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. При цьому, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ч. 2 ст. 19).

Статтею 46 Конституції України гарантовано право громадян на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення, створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Згідно з преамбулою Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» цей Закон, розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Згідно ч.1 ст.8 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у ст.36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Статтею 21 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» врегульовані питання персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування.

Частиною 1 статті 21 цього Закону передбачено, що персоніфікований облік у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування здійснюється з метою обліку застрахованих осіб, учасників накопичувальної системи пенсійного страхування та їх ідентифікації, а також накопичення, зберігання та автоматизованої обробки інформації про облік застрахованих осіб і реалізацію ними права на страхові виплати у солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування та накопичувальній системі пенсійного страхування.

Відповідно до ч.2 ст.21 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», на кожну застраховану особу відкривається персональна електронна облікова картка, якій присвоюється унікальний номер електронної облікової картки. Унікальний номер електронної облікової картки формується автоматично шляхом додавання одиниці до останнього наявного унікального номера електронної облікової картки. Порядок та строки впровадження унікальних номерів електронних облікових карток застрахованих осіб, порядок ведення персональних електронних облікових карток визначаються Пенсійним фондом.

Згідно п.1 ч.2 ст.22 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», відомості, що містяться в системі персоніфікованого обліку, використовуються виконавчими органами Пенсійного фонду для підтвердження участі застрахованої особи в системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, обчислення страхових внесків, визначення права застрахованої особи або членів її сім`ї на отримання пенсійних виплат згідно з цим Законом, визначення розміру, перерахунку та індексації пенсійних виплат, передбачених цим Законом, надання застрахованій особі на її вимогу або у випадках, передбачених цим Законом та Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», надання страховим організаціям, що здійснюють страхування довічних пенсій, надання аудитору, який відповідно до цього Закону здійснює аудит Накопичувального фонду, обміну інформацією з централізованим банком даних з проблем інвалідності.

Відповідно до ч.ч.1, 2, 4 ст.24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом. Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності зазначеним Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Згідно ч.1 ст.40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», заробітна плата (дохід) за період страхового стажу до 1 липня 2000 року враховується для обчислення пенсії на підставі документів про нараховану заробітну плату (дохід), виданих у порядку, встановленому законодавством, а за період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року - за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку.

Постановою Кабінету Міністрів України №794 від 04.06.1998 затверджено Положення про організацію персоніфікованого обліку відомостей у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування (далі Положення №794), згідно пункту 1 якого, персоніфікований облік полягає в збиранні, обробленні, систематизації та зберіганні передбачених законодавством про пенсійне забезпечення відомостей про фізичних осіб, що пов`язані з визначенням права на виплати з Пенсійного фонду та їх розмір за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням.

Відповідно до п.5 Положення №794, персоніфікований облік здійснює Пенсійний фонд та його органи на місцях (далі - уповноважений орган).

Пунктом 6 цього Положення передбачено, що уповноважений орган з додержанням вимог статті 23 Закону України «Про інформацію» має право своєчасно одержувати в установленому порядку від фізичних осіб та роботодавців відомості, передбачені пунктом 1 цієї Постанови.

Згідно п.7 Положення №794, уповноважений орган створює і забезпечує функціонування єдиного державного автоматизованого банку відомостей про фізичних осіб та з цією метою організовує збирання, оброблення, систематизацію і зберігання відомостей про фізичних осіб.

Пунктами 9.1-9.3 Інструкції про порядок обчислення і сплати підприємствами, установами, організаціями та громадянами збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, інших платежів, а також обліку їх надходження до Пенсійного фонду України, затвердженої постановою правління Пенсійного фонду України №16-6 від 19.10.2001 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 29.11.2001 за №998/6189 (далі-Інструкція) визначено поняття організації персоніфікованого обліку відомостей у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування.

З аналізу наведених вище норм вбачається, що на підставі відомостей, поданих роботодавцями і громадянами, які самостійно сплачують страхові внески, в централізованому банку даних Пенсійного фонду України на кожну застраховану особу відкривається електронна персональна облікова картка з постійним страховим номером, який відповідає персональному номеру фізичної особи з Державного реєстру фізичних осіб (ідентифікаційному номеру фізичної особи).

Персональна облікова картка застрахованої особи - документ, що централізовано зберігається у вигляді електронної таблиці Державного автоматизованого банку відомостей про застрахованих осіб у Пенсійному фонді України.

Відкривається картка після реєстрації застрахованої особи в місцевому відділі Пенсійного фонду. У цій картці накопичуються та зберігаються всі відомості про доходи, перераховані внески застрахованої особи до Пенсійного фонду, а також інші відомості (про стаж, умови праці), які необхідні для правильного призначення пенсії. Зазначені відомості доповнюються щорічно відомостями від усіх роботодавців з урахуванням випадків трудової міграції та роботи за сумісництвом.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» №2148-VIII від 03.10.2017, розділ XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» доповнено пунктом 3-1, яким встановлено, що до страхового стажу для визначення права на призначення пенсії згідно зі статтею 26 цього Закону включаються періоди, зокрема з 1 липня 2000 року по 31 грудня 2017 року включно, за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від сплаченого розміру (крім випадків звільнення від сплати єдиного внеску).

У свою чергу до Порядку № 22-1 законодавцем також внесено зміни та встановлено, що Період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності, крім осіб, які здійснювали підприємницьку діяльність за спрощеною системою оподаткування, з 01 липня 2000 року підтверджується довідкою із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку. Період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування до 01 січня 2004 року підтверджується спеціальним торговим патентом, або свідоцтвом про сплату єдиного податку, або патентом про сплату фіксованого розміру прибуткового податку з громадян, або довідкою про сплату страхових внесків, а з 01 січня 2004 року - довідкою із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку. Для визначення права на призначення пенсії за віком згідно зі статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» за період ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, а також із застосуванням фіксованого податку з 01 січня 1998 року по 30 червня 2000 року включно надається довідка про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності.

Згідно п.6 Указу Президента України №727/98 від 03.07.1998 «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб`єктів малого підприємництва», суб`єкт малого підприємства, який сплачує єдиний податок, не є платником податків, в тому числі збору на обов`язкове державне пенсійне страхування.

Системний аналіз наведеного законодавства дає підстави для висновку, що на підставі відомостей, поданих роботодавцями і громадянами, які самостійно сплачують страхові внески, в централізованому банку даних Пенсійного фонду України на кожну застраховану особу відкривається електронна персональна облікова картка з постійним страховим номером, який відповідає персональному номеру фізичної особи з Державного реєстру фізичних осіб (ідентифікаційному номеру фізичної особи).

Разом з тим, органи Пенсійного фонду України наділені компетенцією здійснювати перевірку відомостей про особу, зокрема при вирішенні питання щодо наявності правових підстав для призначення їй пенсії і реалізація такого обов`язку покликана забезпечити непорушне конституційне право кожного на пенсійне забезпечення.

У свою чергу, законодавчо визначеною умовою для врахування періоду трудової діяльності особи, яка в проміжок часу з 2000 по 2017 рік займалася підприємництвом, для його страхового стажу є сам лише факт сплати ним страхових внесків, незалежно від їх розміру.

При цьому матеріали справи не містять будь-яких відомостей про сплату страхових внесків.

Так, матеріалами справи підтверджується, що в Реєстрі застрахованих осіб (дані персоніфікованого обліку) відсутні відомості про отримання доходу за період підприємницької діяльності 20.03.2003 - 05.11.2013.

Колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги, що у спірні періоди здійснення підприємницької діяльності позивачем, зокрема, за 20.03.2003 - 05.11.2013 роки факт сплати внесків на соціальне страхування не підтверджено жодними належними та допустимими доказами.

Відповідно до ст.56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

До стажу роботи зараховується також будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків.

Водночас, за даними трудової книжки, трудові відносини позивача з роботодавцем припинені з 28.07.1997 року. При цьому, відсутні підтвердження про сплату страхових внесків після 28.07.1997 року

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що надання позивачем договору оренди земельної ділянки, не свідчить про сплату страхових внесків.

Отже, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції, про правомірність не зарахування до страхового стажу періодів з 22.02.1999 по 22.02.2002 та з 20.03.2003 по 05.11.2013, оскільки відсутні підтвердження про сплату позивачем страхових внесків.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують правового обґрунтування, покладеного в основу рішення суду першої інстанції, тому не можуть бути підставою для його скасування.

Дана справа є справою незначної складності, тому рішення суду апеляційної інстанції не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, зазначених в підпунктах: «а», «б», «в», «г» пункту 2 ч. 5 статті 328 КАС України.

З огляду на результати апеляційного розгляду та характер спірних правовідносин судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись ст. 241-245, 250, 315, 316, 321, 322 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 18.12.2018 - залишити без задоволення.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 18.12.2018 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили 08.05.2019 та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України протягом 30 днів згідно ст. 329 КАС України з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 14.05.2019.

Головуючий суддя Ю.В. Дурасова

суддя Л.А. Божко

суддя С.М. Іванов