Справа № 640/19758/18
Суддя: Скочок Т.О.
Дата ухвалення: 2019-05-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

16 травня 2019 року № 640/19758/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: головуючого судді Скочок Т.О., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
доДепартаменту соціальної політики виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)
про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії
В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулась ОСОБА_1 з позовом до Департаменту соціальної політики виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), в якому просила:

- визнати протиправними дії відповідача щодо відмови ОСОБА_1 , учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 1 категорії, у переоформлення автомобіля ЗАЗ 110307, номер НОМЕР_1 , 2008 року випуску, у зв`язку зі смертю чоловіка;

- зобов`язати відповідача вчинити дії для переоформлення та переоформити автомобіль ЗАЗ 110307, номер НОМЕР_1 , 2008 року випуску, у зв`язку зі смертю чоловіка на ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ).

В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначено, що відповідач безпідставно відмовив у задоволенні заяви позивача з питання перереєстрації автомобіля у зв`язку зі смертю чоловіка позивачки, який мав статус інваліда.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 27.12.2018 відкрито провадження у справі №640/19758/18 за вказаним позовом ОСОБА_1 та дану справу призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

На виконання вимог ухвали від 27.12.2018 представником відповідача до канцелярії суду подані відзив на позовну заяву та додаткові матеріали. Свої заперечення відповідач мотивував тим, що ОСОБА_2 , який мав статус інваліда, та його дружину ОСОБА_1 було забезпечено автомобілем на десятирічний термін експлуатації. 21.08.2018, після смерті чоловіка позивачка звернулась до Департаменту із заявою про переоформлення автомобіля у свою власність. Оскільки строк експлуатації автомобіля становив менше десяти років, член сім`ї особи з інвалідністю повинен був сплатити протягом шести місяців з дня смерті особи з інвалідністю до державного бюджету вартість автомобіля з урахуванням розрахункової вартості автомобіля та суми, сплаченої за нього особою з інвалідністю. З огляду на те, що ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , а його дружина звернулась до Департаменту з письмовою заявою про переоформлення автомобіля у свою власність по закінченню шестимісячного терміну для викупу автомобіля, то правові підстави для переоформлення автомобіля у власність ОСОБА_3 відсутні. Вчинені дії щодо відмови у задоволенні заяви ОСОБА_1 про переоформлення автомобіля у власність відповідач вважає правомірними.

В ході розгляду справи заперечень проти розгляду такої в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) від представників сторін до суду не надійшло, з огляду на що, суд дійшов висновку про можливість розгляду даної справи за наявними у ній матеріалами у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Як стверджує відповідач у тексті відзиву на позов та не заперечує позивач, відповідно до наказу Головного управління соціального захисту населення від 22.09.2008 №339 ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , як сім`ю з двох осіб з інвалідністю було забезпечено автомобілем ЗАЗ 110307 на десятирічний термін експлуатації.

Зі змісту наявної у матеріалах справи копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 вбачається, що за ОСОБА_2 (який мав статус учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС відповідно до посвідчення категорія 1 серії НОМЕР_4 ) 09.10.2008 зареєстровано легковий автомобіль марки ЗАЗ, модель 110307, 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 . Відповідно до особливих відміток у цьому свідоцтві, вказаний автомобіль передано ОСОБА_2 у користування згідно довіреності органу соціального забезпечення №05/2-3228 від 08.10.2008 та акта прийняття-здачі №НДЦ418503 від 07.10.2008 без права продажу, дарування і передачу в управління інших осіб без дозволу орану соцуправління.

ОСОБА_1 є дружиною ОСОБА_2 , про що свідчать відповідна відмітка у паспорті громадянина України ОСОБА_1 та надана нею до суду копія свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_5 .

Як видно із свідоцтва про смерть серії НОМЕР_6 , виданого Відділом державної реєстрації смерті Головного територіального управління юстиції у м. Києві 07.06.2017, ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер.

21.08.2018 ОСОБА_1 , як особа з інвалідністю, звернулася до Департаменту соціальної політики виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) із заявою, в якій просила здійснити переоформлення автомобіля ЗАЗ-110307, 2008 року випуску, що був наданий у користування сім`ї з двох інвалідів, у зв`язку зі смертю чоловіка на неї, ОСОБА_1

Листом від 24.09.2018 вих. №051/ОП/С-11912-009/5 Департамент соціальної політики за наслідками отримання вказаної заяви від 21.08.2018 повідомив ОСОБА_1 про необхідність надання документів на члена сім`ї, якому буде передано право користування автомобілем, для розгляду поданого клопотання.

В подальшому своїм іншим листом від 12.11.2018 вих. №051/ОП/С-14225-009/5 Департамент повідомив позивача про відсутність правових підстав для переоформлення автомобіля у власність ОСОБА_1 В якості підстави для відмови у задоволенні заяви позивача відповідач зіслався на положення п. 16 Порядку забезпечення осіб з інвалідністю автомобілями, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 19.07.2006 №999, відповідно до якого іншому члену сім`ї померлої особи з інвалідністю, який зареєстрований за місцем реєстрації особи з інвалідністю на час смерті, автомобіль, строк експлуатації якого менше ніж 10 років, залишається у разі сплати ним протягом шести місяців з дня смерті особи з інвалідністю до державного бюджету на рахунки, відкриті в органах Казначейства, а членом сім`ї померлої особи з інвалідністю внаслідок трудового каліцтва - на рахунки відповідних управлінь виконавчої дирекції Фонду вартості автомобіля з урахуванням розрахункової вартості автомобіля та суми, сплаченої за нього особою з інвалідністю.

Розглядаючи справу по суті, суд виходить з наступного.

Спірні правовідносини між сторонами на момент звернення позивача із заявою від 02.04.2018 були врегульовані Законом України «Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні» від 06.10.2005 №2961-IV (далі - Закон №2961-IV), Законом України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» від 21.03.1991 №875-XII (далі - Закон №875-XII) та Порядком забезпечення осіб з інвалідністю автомобілями, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 19.07.2006 №999 (далі - Порядок №999).

Так, відповідно до абз. 2 ст. 1 Закону №2961-IV, особа з інвалідністю - особа зі стійким розладом функцій організму, що при взаємодії із зовнішнім середовищем може призводити до обмеження її життєдіяльності, внаслідок чого держава зобов`язана створити умови для реалізації нею прав нарівні з іншими громадянами та забезпечити її соціальний захист.

Частиною першою ст. 26 цього Закону встановлено, що держава гарантує розробку, виробництво технічних та інших засобів реабілітації та закупівлю спеціального автотранспорту, виробів медичного призначення та забезпечення ними осіб з інвалідністю, дітей з інвалідністю для соціальної адаптації, полегшення умов праці і побуту, спілкування осіб з інвалідністю, дітей з інвалідністю, поширює інформацію про таку продукцію.

Згідно із абз. 5 ст. 11 Закону №2961-IV, місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування в межах повноважень, передбачених нормативно-правовими актами створюють умови для забезпечення осіб з інвалідністю, дітей з інвалідністю, виходячи з їх потреб та відповідно до рекомендацій медико-соціальних експертних комісій (лікарсько-консультативних комісій лікувально-профілактичних закладів), технічними та іншими засобами реабілітації, виробами медичного призначення, спеціальним автотранспортом та реабілітаційними послугами.

Відповідно до ч. 1 - 3 ст. 38 Закону №875-XII, особам з інвалідністю і дітям з інвалідністю надаються безоплатно або на пільгових умовах на підставі індивідуальної програми реабілітації послуги із соціально-побутового і медичного обслуговування, технічні та інші засоби реабілітації (засоби для пересування, протезні вироби, сурдотехнічні засоби, мобільні телефони для письмового спілкування тощо), вироби медичного призначення (індивідуальні пристрої, протези очей, зубів, щелеп, окуляри, слухові та голосоутворювальні апарати, ендопротези, сечо- та калоприймачі тощо), а також автомобілі, крісла колісні з електроприводом - за наявності відповідного медичного висновку.

Особі з інвалідністю, законному представнику недієздатної особи з інвалідністю чи дитини з інвалідністю автомобіль, виданий безоплатно чи на пільгових умовах, у тому числі визнаний гуманітарною допомогою, за бажанням може бути безоплатно переданий у власність після закінчення 10-річного строку експлуатації у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Після смерті особи з інвалідністю, дитини з інвалідністю автомобіль, виданий безоплатно чи на пільгових умовах, у тому числі визнаний гуманітарною допомогою, за бажанням членів її сім`ї може бути переданий у їх власність безоплатно у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Технічні та інші засоби реабілітації можуть бути залишені у власності членів сім`ї померлої особи з інвалідністю, дитини з інвалідністю в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Порядок та умови забезпечення осіб з інвалідністю і дітей з інвалідністю лікарськими, технічними та іншими засобами реабілітації, виробами медичного призначення, санаторно-курортними путівками, автомобілями, а також переліки технічних та інших засобів реабілітації і виробів медичного призначення визначає Кабінет Міністрів України (ч. 9 ст. 38 Закону № 875-XII).

Зокрема, на виконання ст. 26 Закону №2961-IV Урядом прийнято постанову від від 19.07.2006 №999 «Про затвердження Порядку забезпечення осіб з інвалідністю автомобілями» (далі - Порядок №999).

Згідно із абз. 3 п. 1 Порядку №999, забезпечення автомобілями інвалідів за місцем реєстрації здійснюється Міністерством соціальної політики Автономної Республіки Крим, відповідними структурними підрозділами соціального захисту населення обласних, Київської та Севастопольської міських держадміністрацій (далі - структурні підрозділи соціального захисту населення) або управліннями виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Автономній Республіці Крим, областях, мм. Києві та Севастополі (далі - управління виконавчої дирекції).

За змістом положень п.п. 3, 6 і 7 Порядку №999, підставою для забезпечення осіб з інвалідністю автомобілями є заява, документи, зазначені у пункті 34 цього Порядку, та висновок обласної, центральної міської у мм. Києві та Севастополі, республіканської в Автономній Республіці Крим медико-соціальної експертної комісії (далі - відповідно облМСЕК, ЦМСЕК, КрМСЕК) про наявність в особи з інвалідністю медичних показань для забезпечення автомобілем і наявність або відсутність протипоказань до керування ним залежно від умов забезпечення автомобілем, зазначених у пунктах 29 - 31 цього Порядку.

Незалежно від медичних показань мають право на забезпечення автомобілями, зокрема, особи з інвалідністю I та II групи з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та потерпілих від Чорнобильської катастрофи, щодо яких встановлено причинний зв`язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою, а також громадян, які брали участь у ліквідації інших ядерних аварій та випробувань, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї (категорія 1).

Особа з інвалідністю, законний представник недієздатної особи з інвалідністю, дитини з інвалідністю отримує автомобіль на десятирічний строк без права продажу, дарування, передачі (в тому числі за довіреністю) іншій особі. Після закінчення зазначеного строку особа з інвалідністю може користуватися таким автомобілем до отримання нового або повернути його структурному підрозділу з питань соціального захисту населення чи управлінню виконавчої дирекції Фонду на умовах згідно з пунктом 14 цього Порядку.

Датою забезпечення автомобілем вважається день отримання його особою з інвалідністю на підставі акта приймання-передачі, виданого дилером підприємства-постачальника автомобілів для осіб з інвалідністю

Абзацом першим п. 16 Порядку №999 визначено, що інваліду, законному представнику недієздатного інваліда чи дитини-інваліда автомобіль, виданий безоплатно чи на пільгових умовах, за їх бажанням може бути безоплатно переданий у власність після закінчення 10-річного строку експлуатації. Після смерті інваліда, дитини-інваліда такий автомобіль може бути безоплатно переданий у власність члену його (її) сім`ї (за бажанням такого члена сім`ї), який на час смерті інваліда були зареєстровані за місцем реєстрації інваліда, дитини-інваліда.

Відповідно до абз. 3-6 п. 16 Порядку №999, автомобіль, строк експлуатації якого менше ніж 10 років (крім випадку, зазначеного в абзаці другому цього пункту), після смерті інваліда залишається у користуванні його сім`ї, якщо в ній є інвалід, який: мав підстави для забезпечення автомобілем на час смерті інваліда або протягом не більше 6 місяців з дня його смерті; був зареєстрований на час смерті інваліда за місцем його реєстрації; не має іншого автомобіля, у тому числі отриманого через структурний підрозділ соціального захисту населення або управління виконавчої дирекції.

За змістом абз. 7 п. 16 Порядку №999 перереєстрація автомобіля на ім`я інваліда з числа членів сім`ї, законного представника недієздатного інваліда, дитини-інваліда проводиться підрозділом МВС протягом 10 діб з моменту визначення особи, що буде експлуатувати автомобіль на законних підставах, шляхом видачі письмової довідки, форма якої затверджується Мінсоцполітики. До визначення такої особи автомобіль перебуває на зберіганні у членів сім`ї померлого інваліда, а у разі їх відсутності повертається структурному підрозділу соціального захисту населення або управлінню виконавчої дирекції. Довідка видається інваліду, законному представнику недієздатного інваліда, дитини-інваліда структурним підрозділом соціального захисту населення, в якому інвалід перебував на обліку, а інваліду внаслідок трудового каліцтва - відповідним управлінням виконавчої дирекції.

Член сім`ї померлого інваліда, який є також інвалідом, має право повторно стати на облік, але не раніше закінчення строку експлуатації автомобіля, отриманого за життя інвалідом чи законним представником недієздатного інваліда, дитини-інваліда (абз. 8 п. 16 Порядку).

Відповідно до абз. 9 п. 16 Порядку №999, іншому члену сім`ї померлого інваліда, який зареєстрований за місцем реєстрації інваліда на час смерті, автомобіль, строк експлуатації якого менше ніж 10 років, залишається у разі сплати ним протягом шести місяців з дня смерті інваліда до державного бюджету на рахунки, відкриті в органах Казначейства, а членом сім`ї померлого інваліда внаслідок трудового каліцтва - на рахунки відповідних управлінь виконавчої дирекції вартості автомобіля з урахуванням розрахункової вартості автомобіля та суми, сплаченої за нього інвалідом.

В іншому разі автомобіль, строк експлуатації якого менше ніж 10 років, повертається (вилучається) структурному підрозділу чи органу соціального захисту населення або управлінню виконавчої дирекції у повному комплекті (абз. 11 п. 16 Порядку №999).

Згідно із абз. 12 п. 16 Порядку №999, якщо померлий інвалід був забезпечений автомобілем на пільгових умовах (за 7 або 30 відсотків вартості), його спадкоємцю за заявою, поданою не пізніше ніж через шість місяців з дня смерті інваліда, повертається сума, що була сплачена інвалідом, законним представником недієздатного інваліда, дитини-інваліда за автомобіль, згідно з розрахунковою вартістю автомобіля на день подання заяви.

В розумінні абз. 9 п. 3 Порядку №999 до членів сім`ї інваліда належать громадяни України, які проживають разом з ним, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, опіки або піклування над неповнолітніми дітьми, а також на інших підставах, які не заборонені законом і не суперечать моральним засадам суспільства, та місце проживання яких зареєстровано в Україні в установленому законодавством порядку.

З контексту наведених норм права вбачається, що на час смерті ОСОБА_2 та звернення його дружини, ОСОБА_1 із заявою від 21.08.2018 до відповідача, п. 16 Порядку забезпечення осіб з інвалідністю автомобілями, було передбачено, що після смерті інваліда автомобіль, яким він був забезпечений залишається у користуванні його сім`ї, якщо в ній є інвалід, у разі: наявності медичних показань для забезпечення автомобілем, встановлених облМСЕК (ЦМСЕК, КрМСЕК); проживання і реєстрації на час смерті інваліда за місцем його проживання і реєстрації; відсутності іншого автомобіля, у тому числі отриманого через головне управління соціального захисту.

Перереєстрація автомобіля на ім`я інваліда з числа членів сім`ї, законного представника дитини-інваліда проводиться підрозділом МВС на підставі письмової довідки, форма якої затверджується Мінпраці. Зазначена довідка видається інваліду, законному представнику дитини-інваліда головним управлінням соціального захисту, де інвалід перебував на обліку як отримувач автомобіля, а інваліду унаслідок трудового каліцтва - управлінням виконавчої дирекції.

Примусове вилучення автомобіля, отриманого інвалідом, законним представником дитини-інваліда, здійснюється відповідними органами державної виконавчої служби на виконання рішення суду за поданням головного управління соціального захисту або управління виконавчої дирекції.

Аналіз наведених норм п. 16 Порядку, як у редакції, чинній на момент смерті ОСОБА_2 , так і на час звернення позивача до відповідача із заявою про переоформлення (перереєстрацію) автомобіля, свідчать на користь висновку, що автомобіль, яким інвалід користувався менше ніж 10 років, після смерті інваліда може залишитись у користуванні його сім`ї безоплатно, якщо в ній є інвалід, у разі: наявності медичних показань для забезпечення автомобілем, встановлених облМСЕК (ЦМСЕК, КрМСЕК); проживання і реєстрації на час смерті інваліда за місцем його проживання і реєстрації; відсутності іншого автомобіля, у тому числі отриманого через головне управління соціального захисту.

У контексті наведеного судом відповідно до наявних у справі матеріалів встановлено, що ОСОБА_1 має статус учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (згідно наявного у неї посвідчення категорії 1 серія НОМЕР_7, вкладка НОМЕР_8) та одночасно є особою з інвалідність, що підтверджено довідкою до акту огляду МСЕК серії МСЕ №121939 від 20.04.1996 про встановлення вказаної ІІ групи інвалідності, що пов`язана з наслідками аварії на Чорнобильській АЕС, безтерміново.

Факт приналежності позивача до членів сім`ї померлого інваліда ОСОБА_2 та проживання з ним до дати смерті за однією адресою (відповідно до довідки відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб від 18.08.2017 №102/30/4643) підтверджено наявними у справі матеріалами та відповідачем не заперечуються.

Також, у матеріалах справи відсутні документальні докази того, що за ОСОБА_1 значиться інший автомобіль.

Окремо суд враховує те, що в силу положень абз. 1 п. 16 Порядку №999 на час розгляду відповідачем поданої позивачем заяви (12.11.2018) десятирічний строк експлуатації автомобіля, переданого померлому ОСОБА_2 07.10.2008 у користування пільгових умовах сплив, а тому такий автомобіль має бути безоплатно переданий у власність члену її сім`ї (за бажанням такого члена сім`ї), який на час смерті особи з інвалідністю були зареєстровані за місцем реєстрації особи з інвалідністю, дитини з інвалідністю, тобто, в даному випадку - ОСОБА_1 .

Отже, беручи до уваги приписи зазначених норм законів і Порядку №999, оцінюючи наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, а також ураховуючи те, що після смерті ОСОБА_2 (інваліда І групи), переданий йому в експлуатацію на пільгових умовах автомобіль марки ЗАЗ, модель 110307, 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , залишився в користуванні його сім`ї, в якій як на момент смерті, так і на даний час є особам з інвалідністю - ОСОБА_1, суд відхиляє доводи відповідача щодо неможливості надання позивачу дозволу на переоформлення у власність автомобіля, яким був забезпечений ОСОБА_2

Таким чином, суд вважає за необхідне задовольнити позов ОСОБА_1 , шляхом визнання протиправними дії відповідача щодо відмови у наданні позивачу дозволу на перереєстрацію автомобіля марки ЗАЗ, модель 110307, 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , та зобов`язання відповідача надати ОСОБА_1 дозвіл на перереєстрацію вищевказаного автомобіля на ім`я останньої.

Згідно із ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини (ч. 2 ст. 6 вказаного Кодексу).

У пункті 74 Рішення у справі «Лелас проти Хорватії» і пункті 70 Рішення у справі «Рисовський проти України» Європейський суд з прав людини акцентував увагу на особливій важливості принципу «належного урядування» та пояснив його практичне значення, зокрема, зазначивши, що держава, чиї органи влади не дотримувалися своїх власних внутрішніх правил та процедур, не повинна отримувати вигоду від своїх правопорушень та уникати виконання своїх обов`язків. Іншими словами, ризик будь-якої помилки, зробленої органами державної влади, повинна нести держава, а помилки не повинні виправлятися за рахунок зацікавленої особи, особливо якщо при цьому немає жодного іншого приватного інтересу. Принцип «належного урядування» передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (рішення у справах «Беєлер проти Італії» [ВП] (Beyeler v. Italy [GC]), заява № 33202/96, п. 120, ECHR 2000-I, «Онер`їлдіз проти Туреччини» [ВП] (Oneryildiz v. Turkey [GC]), заява № 48939/99, п. 128, ECHR 2004-XII, «Megadat.com S.r.l. проти Молдови» (Megadat.com S.r.l. v. Moldova), заява № 21151/04, п. 72, від 8 квітня 2008 року, і «Москаль проти Польщі» (Moskal v. Poland), заява № 10373/05, п. 51, від 15 вересня 2009 року). Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах «Лелас проти Хорватії» (Lelas v. Croatia), заява № 55555/08, п. 74, від 20 травня 2010 року, і «Тошкуце та інші проти Румунії» (Toscuta and Others v. Romania), заява № 36900/03, п. 37, від 25 листопада 2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (зазначені вище рішення у справах «Онер`їлдіз проти Туреччини» (Oneryildiz v. Turkey), п. 128, та «Беєлер проти Італії» (Beyeler v. Italy), п. 119).

Відповідно до положень ч.ч. 1, 2 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

При цьому, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України).

Виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та наданих учасниками справи доказів, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову.

За змістом п. 5 ч. 1 ст. 244 Кодексу адміністративного судочинства України, одним із питань, які вирішує суд при ухваленні рішення, є те, як розподілити між сторонами судові витрати.

Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне. Згідно з ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

В даному випадку питання про розподіл судових витратах не вирішується, оскільки позивач скористався наданою йому відповідно до п. 9, 10 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» (у відповідній редакції, що діяла на момент подання позову до суду) пільгою щодо сплати судового збору при зверненні із цим позовом до суду, а тому відповідно витрати по сплаті судового збору не поніс.

Керуючись статтями 2, 5 - 11, 19, 72 - 77, 90, 139, 241 - 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 ) до Департаменту соціальної політики виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (, адреса: 03165, м. Київ, просп. Комарова, 7) про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправними дії Департаменту соціальної політики виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) щодо відмови у наданні у наданні ОСОБА_1 дозволу на перереєстрацію автомобіля марки ЗАЗ, модель 110307, 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Зобов`язати Департамент соціальної політики виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) надати ОСОБА_1 дозвіл на перереєстрацію автомобіля марки ЗАЗ, модель 110307, 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , на ім`я ОСОБА_1 .

Рішення набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Т.О. Скочок