Справа № 302/1143/16-а
Суддя: Берназюк Я.О.
Дата ухвалення: 2019-05-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

16 травня 2019 року

Київ

справа №302/1143/16-а

адміністративне провадження №К/9901/45603/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача Берназюка Я.О., судді Гриціва М.М., судді Коваленко Н.В., розглянувши в письмовому провадженні у касаційному порядку адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міжгірського об`єднаного управління пенсійного фонду України Закарпатської області, третя особа Товариство з додатковою відповідальністю «Селена», про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Львівського апеляційного адміністративного суду (у складі колегії суддів Гінди О.М., Качмара В.Я., Ніколіна В.В.) від 06 червня 2017 року,

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2016 року ОСОБА_1 звернулася в суд з адміністративним позовом до Міжгірського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області, в якому просила:

- визнати протиправною відмову відповідача у призначені пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до пункту «а» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення»;

- зобов`язати відповідача призначити та виплатити пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, відповідно до пункту «а» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, на 1 рік 4 місяці за кожний повний рік такої роботи з моменту звернення позивача за призначення пенсії 15 вересня 2016 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилалася на те, що з 1983 року по 2000 рік безперервно працювала на Міжгірському заводі «Селена» (на даний час ТзДВ «Селена»). Посада лудильника у період її роботи входила до Списку №1 (всіх трьох редакціях Списку) виробництв, робіт, професій посад і показників, зайнятість в яких дають право на пенсію за віком на пільгових умовах, стаж роботи на посаді лудильника гарячим способом за період з 07 лютого 1984 року по 01 січня 1990 року складав близько 5 років 11 місяців. Тому вважає, що має право на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 1 згідно пункту «а» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, на 1 рік 4 місяці за кожний повний рік такої роботи.

Постановою Міжгірського районного суду Закарпатської області від 08 лютого 2017 року адміністративний позов задоволено.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що фактичним місцем роботи позивача з 07 лютого 1984 року по 01 січня 1990 року був цех №2 заводу «Селена» на посаді лудильника, яка дає право на призначення пенсії по віку на пільгових умовах за Списком № 1.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 06 червня 2017 року задоволено апеляційну скаргу Міжгірського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області, постанову Міжгірського районного суду Закарпатської області від 08 лютого 2017 року скасовано, прийнято у справі нову постанову, якою в задоволенні позову відмовлено.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи в задоволенні позовних вимог, виходив із того, що згідно записів трудової книжки позивач працювала на посаді «облудчицы» та лудильника деталей і приборів гарячим способом, однак, правом пільгового пенсійного забезпечення за списком № 1 користуються лише лудильники (оцинковувачі) електролітичним методом та лудильники гарячим способом у виробництві металообробки.

Не погоджуючись з рішенням суду апеляційної інстанції, посилаючись на неправильне застосування цим судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права, ОСОБА_1 звернулася із касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 06 червня 2017 року та залишити в силі постанову Міжгірського районного суду Закарпатської області від 08 лютого 2017 року.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 вказує зокрема на те, що посада лудильника гарячим способом передбачена Списком №1, затвердженим постановою Ради Міністрів СРСР від 22.08.1956р. № 1173, зокрема, як посада паяльщиків і лудильників гарячим способом, зайнятих паянням та лудінням виробів припоями, що містять свинець, а також припоями, що містять шкідливі речовини (розділ IX підрозділ 4 Код КП 9322 вказаного списку). Дана посада відноситься також до Списку № 1, затвердженого постановами Кабінету Міністрів України 310 від 26 січня 1991 року, № 162 від 11 березня 1994 року та № 36 від 16 січня 2003 року. Тому апеляційний суд, на її думку, помилково обґрунтовує своє рішення професіями з розділу Списку № 1 в галузі металообробки, не взявши до уваги, що професії «лудильника», що дають право на пільгову пенсію, містяться і в інших розділах Списку. Також вважає посилання апеляційного суду на листи Держкомпраці від 12 червня 1979 року № 864-9, від 05 жовтня 1982 року № 2795-МК, від 17 березня 1986 року № 30-ИГ, від 27 жовтня 1978 року № 1667-9 невірним, оскільки вони не є нормативно-правовими актами. Крім цього, судом апеляційної інстанції не дано оцінку тій обставині, на яку вона посилалася у позові як на підставу своїх вимог, що за позовами колишніх працівників заводу «Селена», які виконували ті ж роботи і працювали з нею на заводі в один і той же період, є ряд судових рішень про підтвердження їхнього права на пільгову пенсію.

Судами попередніх інстанцій встановлено та матеріалами справи підтверджено, що з 1983 року по 2000 рік позивач працювала на Міжгірському заводі «Селена» (на даний час ТзДВ «Селена»). В трудовій книжці ОСОБА_1 зроблено запис від 07 лютого 1984 року про те, що остання переведена учнем «облудчицы» цеху № 2 заводу «Селена» та 05 березня 1984 року їй присвоєно другий розряд «облудчицы».

26 жовтня 2016 року Міжгірським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України Закарпатської області здійснено зустрічну перевірку стажу роботи ОСОБА_1 на ТзДВ «Селена». Цією перевіркою встановлено, що позивач працювала згідно кадрових документів: карточки форми Т-2, книги реєстрації прийнятих осіб, книги наказів по кадрам, книги наказів на звільнення: з 19 липня 1983 року - штамповщиця, розряд учень; з 03 жовтня 1983 року - штамповщиця цеху № 3, розряд № 2; з 07 лютого 1984 року - російською мовою значиться як «облудиица», розряд учень, цех № 2; з 05 березня 1984 року - «облудчица», розряд № 2; з 01 вересня 1989 року - лудильщик деталей і приладів горячим способом; з 02 січня 1990 року - «слесарь-сборщик радиоелектронной апаратури и приборов цеха № 4», розряд - учень; з 30 березня 1990 року - «слесарь-сборщик радиоелектронной апаратури и приборов цеха № 4», розряд 2; з 16 липня 1990 року - намотчик котушок цеху № 2, з 03 травня 2000 року - звільнена з роботи за власним бажанням. Згідно бухгалтерських документів: особових рахунків та книги особових рахунків: за 1983 рік по 1988 рік включно професія вказана як «штамповщик»; за 1989 рік по 1992 рік включно - записи професії відсутні; за 1993 рік по 1995 рік включно «намотчик».

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам касаційної скарги, а також виходячи з меж касаційного перегляду справи, визначених статтею 341 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з положенням частини третьої статті 211 КАС України (в редакції, чинній на момент прийняття оскаржуваного рішення) та частини четвертої статті 328 КАС України (в редакції, чинній на момент винесення цієї постанови) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 159 КАС України (в редакції, чинній на момент прийняття оскаржуваного рішення) та частин першої, другої та третьої статті 242 КАС України (в редакції, чинній на момент винесення цієї постанови) судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Крім того стаття 2 та частина четверта статті 242 КАС України (в редакції, чинній на момент винесення цієї постанови) встановлюють, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Зазначеним вимогам процесуального закону рішення суду апеляційної інстанції відповідає не повністю, а викладені у касаційній скарзі вимоги скаржника є частково обґрунтованими з огляду на наступне.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи повинні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пунктом «а» частини 1 статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» визначено, що на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах; жінки - після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Працівникам, які не мають стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого загального стажу роботи пенсії за віком на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, жінкам на 1 рік 4 місяці за кожний повний рік такої роботи.

Відповідно до статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно із пунктом 20 цього Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12 серпня 1993 року, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Відповідно до пункту 3 наказу Міністерства праці та соціальної політики України № 383 від 18.11.2005 р., яким затверджено «Порядок застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах» (далі - Порядок № 383) при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.92 р. та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.92 р.

Відповідно до Списку № 1 «Виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах», затвердженого постановою Ради Міністрів СРСР № 1173 від 22 серпня 1956 року - робота на посаді лудильника гарячим способом, монтажника дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

Вказані посади відносилися також до Списку № 1 «Виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах», затвердженого постановами Кабінету Міністрів України № 10 від 26 січня 1991 року, № 162 від 11 березня 1994 року та № 36 від 16 січня 2003 року.

Статтею 100 цього Закону передбачено, що особам, які на день введення в дію цього Закону мають стаж на роботах із шкідливими умовами праці, передбачених раніше діючим законодавством, мають право на пенсію на пільгових умовах, яка призначається відповідно до вимог за віком і стажем, встановлених раніше діючим законодавством.

Згідно роз`яснення Державного комітету Ради Міністрів СРСР з питань праці та заробітної плати і Секретаріату ВЦРПС від 02.04.1976 р. № 5/8 порядок застосування Списків № 1 та № 2 передбачає в тих випадках, коли в Списках № 1 і № 2 передбачені працівники, які виконують певні роботи, то правом на пільгове пенсійне забезпечення користуються всі працівники, постійно зайняті на цих роботах, незалежно від найменування їх професії.

В оскарженій постанові від 06 червня 2017 року суд апеляційної інстанції вказав, що правом пільгового пенсійного забезпечення за Списком № 1 користуються лише лудильники (оцинковувачі) електролітичним методом та лудильники гарячим способом у виробництві металообробки, однак, згідно записів трудової книжки позивач працювала на посаді «облудчицы» та лудильника деталей і приборів гарячим способом, тому спірний період не може бути зарахований до пільгового стажу позивача.

Поряд з цим, апеляційний суд посилається на лист Держкомпраці № 1667-9 від 27 жовтня 1978 року, у якому зазначено, якщо на підприємствах радіотехнічної промисловості є металообробні цехи і лудильники виконують в них роботи по гарячому лудінню металевих виробів по технології, яка застосовується в металообробці, пенсії за віком можуть призначатися по Списку № 1.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що суд апеляційної інстанції, ухвалюючи оскаржуване рішення, допустив неповне з`ясування обставин справи, на які позивач посилалася як на підставу своїх вимог, зокрема, не встановлено та відповідно не дано оцінку змісту та характеру виконуваної позивачем роботи в цеху № 2 заводу «Селена» за професією лудильника, що безпосередньо впливає на віднесення професії, за якою працювала позивач, до Списку №1. Таке ж порушення вимог щодо повноти дослідження обставин справи допущено і судом першої інстанції.

Вказаний недолік рішень судів попередніх інстанцій не дозволяє касаційному суду перевірити правильність застосування ними законодавства, яке регламентує підтвердження пільгового стажу та визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах.

Крім цього, судами взагалі не перевірено і не дано оцінку доводам позивача, що цілий ряд колишніх працівників заводу «Селена», які виконували ті ж роботи і працювали з нею на заводі в один і той же період, в судовому порядку підтвердили своє право на пільгову пенсію.

Водночас, згідно даних Єдиного реєстру судових рішень у справах № 302/330/15-а, 302/701/14-а, 302/519/14-а, 2-а-3672/11 судами ухвалено рішення на користь працівників цеху № 2 Міжгірського заводу «Селена» про підтвердження права на пільгову пенсію.

Враховуючи вищенаведене, касаційний суд зазначає те, що суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення суду першої інстанції, не перевірив встановлення судом першої інстанції обставин справи та висновки щодо кожної із підстав позову та не навів обґрунтованої доказами підстави для скасування рішення суду першої інстанції, з огляду на встановлені під час апеляційного перегляду обставини.

До повноважень Верховного Суду, при розгляді справи в касаційному порядку, не входить дослідження доказів, встановлення фактичних обставин справи або їх переоцінка, тобто об`єктом перегляду касаційним судом є виключно питання застосування права.

Також колегія суддів зауважує, що згідно позовної заяви ОСОБА_1 третьою особою значиться Товариство з додатковою відповідальністю «Селена», яке є правонаступником роботодавця позивача в період роботи з 1983 року по 2000 рік Міжгірського заводу «Селена».

Згідно положень статей 47, 53 КАС України (в редакції чинній на час розгляду справи судами першої та апеляційної інстанцій) особами, які беруть участь у справі, є сторони, треті особи, представники сторін та третіх осіб. Треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача у будь-який час до закінчення судового розгляду, якщо рішення у справі може вплинути на їхні права, свободи, інтереси або обов`язки. Вони можуть бути залучені до участі у справі також за клопотанням осіб, які беруть участь у справі. Якщо адміністративний суд при прийнятті позовної заяви, підготовці справи до судового розгляду або під час судового розгляду справи встановить, що судове рішення може вплинути на права і обов`язки осіб, які не є стороною у справі, суд залучає таких осіб до участі в справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору. Вступ третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, не має наслідком розгляд адміністративної справи спочатку.

Процесуальні права третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, регламентовані статтями 49, 54 КАС України (в редакції чинній на час розгляду справи судами першої та апеляційної інстанцій).

Матеріали справи не містять процесуальних документів, які б виключали вказану третю особу зі складу осіб, які беруть участь у даній справі.

Проте, в постанові Міжгірського районного суду Закарпатської області від 08 лютого 2017 року і постанові Львівського апеляційного адміністративного суду від 06 червня 2017 року третя особа взагалі не зазначається, ТзДВ «Селена» жодним чином не повідомлялось судами про час і місце розгляду справи та про ухвалені судами рішення, що безумовно свідчить про порушення прав цієї особи і порушення процесуальних норм.

Як зазначається у рішенні Конституційного Суду України від 29 серпня 2012 року № 16-рп/2012, Конституція України гарантує здійснення судочинства судами на засадах, визначених у частині третій статті 129 Конституції, які забезпечують неупередженість здійснення правосуддя судом, законність та об`єктивність винесеного рішення тощо. Ці засади, є конституційними гарантіями права кожного на судовий захист, зокрема, шляхом забезпечення перевірки судових рішень в апеляційному та касаційному порядках, крім випадків, встановлених законом (див. рішення Конституційного Суду України від 2 листопада 2011 року № 13-рп/2011).

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

В пункті 31 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Волошин проти України" (№15853/08) та пункті 22 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Бацаніна проти Росії" (№3932/02) зазначено, що принцип рівності сторін вимагає "справедливого балансу між сторонами", і кожній стороні має бути надано відповідну можливість для представлення своєї справи в умовах, що не ставлять її у суттєво невигідне становище порівняно з її.

Відповідно до положень пункту 25 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Проніна проти України" (№ 63566/00), пункту 13 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Петриченко проти України" (№ 2586/07) та пункту 280 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Нечипорук і Йонкало проти України" (№42310/04), суд зобов`язаний оцінити кожен специфічний, доречний та важливий аргумент, а інакше він не виконує свої зобов`язання щодо пункту 1 статті 6 Конвенції.

Крім цього у пункті 42 рішення Європейського суду з прав людини від 15 листопада 2007 року по справі "Бендерський проти України" (№ 22750/02) вказано, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватись в світлі обставин кожної справи (… ). Конвенція не гарантує захист теоретичних та ілюзорних прав, а гарантує захист прав конкретних та ефективних (…). Право може вважатися ефективним, тільки якщо зауваження сторін насправді "заслухані", тобто належним чином вивчені судом.

Відповідно до частини другої статті 353 КАС України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо, зокрема, суд не дослідив зібрані у справі докази.

Частиною 3 статті 353 КАС України передбачено, що порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судових рішень з направленням справи на новий розгляд, якщо, зокрема, справу розглянуто адміністративними судами за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце судового засідання, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою касаційну скаргу такою підставою.

Справа направляється до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду або на новий розгляд, якщо порушення допущені тільки цим судом. В усіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції (частина 4 цієї статті).

За таких обставин колегія суддів дійшла до висновку про необхідність часткового задоволення касаційної скарги, скасування рішення судів першої та апеляційної інстанцій та направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 341, 345, 349, 353, 355, 356, 359 КАС України,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Міжгірського районного суду Закарпатської області від 08 лютого 2017 року та постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 06 червня 2017 року у справі 302/1143/16-а скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Я.О. Берназюк

Судді: М.І. Гриців

Н.В. Коваленко