Справа № 823/466/14
Суддя: Пилипенко Олена Євгеніївна
Дата ухвалення: 2019-05-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 823/466/14 Суддя першої інстанції: А.М. Бабич
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Пилипенко О.Є.

суддів - Бужак Н.П. та Костюк Л.О.,

при секретарі - Грабовській Т.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Черкаському районі Головного управління Державної фіскальної служби у Черкаській області на постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 01 квітня 2016 року у справі за адміністративним позовом Приватного підприємства «Хацьки-Агро» до Державної податкової інспекції у Черкаському районі Головного управління Державної фіскальної служби у Черкаській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення,

В С Т А Н О В И Л А :

У лютому 2014 року позивач - Приватне підприємство «Хацьки-Агро» звернувся до Черкаського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Черкаському районі Головного управління Державної фіскальної служби у Черкаській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення №, № від 20.11.2013 року та № від 24.12.2013 року.

Ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду від 24.02.2014 року роз'єднано у самостійні провадження заявлені у справі №823/428/14 позовні вимоги Приватного підприємства «Хацьки-Агро» та виділено у самостійне провадження позовні вимоги про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 20.11.2013 року.

Постановою Черкаського окружного адміністративного суду від 27.03.2014 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 06.10.2014 року, у задоволенні позову про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 20.11.2013 року відмовлено повністю.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 16 лютого 2016 року касаційну скаргу Приватного підприємства «Хацьки-Агро» задоволено частково, постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 27.03.2014 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 06.10.2014 року - скасовано та справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 01 квітня 2016 року адміністративний позов задоволено частково.

Не погоджуючись з судовим рішенням, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою у задоволенні адміністративного позову відмовити в повному обсязі.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що судом першої інстанції при постановленні оскаржуваного рішення було неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, порушено норми матеріального та процесуального права.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Відповідно до ч.ч.1, 2, 3 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

У відповідності до ст.. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Приймаючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що Приватне підприємство «Хацьки-Агро» здійснює господарську діяльність зі зберігання зерна на зерноскладі, тому вважається стаціонарним джерелом забруднення атмосферного повітря пилом зерновим та повинен сплачувати екологічний податок по кожному виду забруднюючих речовин, разом з тим, контролюючим органом не доведено фактичного викиду аміаку в атмосферне повітря та не підтверджено жодним доказом використання у 2 кварталі 2012 року рідкого аміаку, крім того, розмір застосованої відповідачем ставки для визначення екологічного податку за пил зерновий не відповідає вимогам закону, а тому прийняте податкове повідомлення - рішення в частині підлягає скасуванню.

Колегія суддів вважає вказаний висновок суду першої інстанції обґрунтованим, з огляду на наступне.

Як встановлено судом та вбачається з наявних матеріалів справи, Привтне підприємство «Хацьки - Агро» зареєстрований як юридична особа Черкаською районною державною адміністрацією 23.03.2005 року (), перебуває на обліку у відповідача як сільськогосподарське підприємство - суб'єкт спеціального режиму оподаткування ПДВ. Відповідно до даних довідки з ЄДРПОУ здійснює діяльність з вирощування зернових культур, оптової торгівлі зерном.

Службовими особами державної податкової інспекції у Черкаському районні Головного управління Міндоходів у Черкаській області було проведено планову виїзну податкову перевірку позивача за період діяльності з 01.10.2010 року до 30.06.2013 року, про що складено Акт від 06.11.2013 року №27/23-25-22-010/33409070.

Відповідно до вищевказаного Акту перевірки, в останньому зафіксовано вчинення позивачем податкових порушень, серед яких, у тому числі, порушення підп.242.1.1 п.242.1 ст.242 та п.250.2 ст.250 Податкового кодексу України від 02.12.2010 р. №2755-VI (далі - ПК України): ненарахування та несплата екологічного податку за період з 01.01.2011 року до 30.06.2013 року у сумі 148826 грн. 79 коп.

20 листопада 2013 року відповідачем, на підставі проведеної перевірки, прийнято податкове повідомлення - рішення № про збільшення розміру грошового зобов'язання за платежем «надходження від викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами забруднення» (далі - екологічний податок) на загальну суму 182770,52грн. (148826,79 грн. - основний платіж та 33943,73 грн. - штрафна (фінансова) санкція (25%).

Основна сума зобов'язання полягає в розрахованому відповідачем розміру екологічного податку за викиди в атмосферне повітря пилу зернового за період 1 квартал 2011 року - 2 квартал 2013 року в сумі 134396,47грн. та рідкого аміаку під час використання мінеральних добрив у 2 кварталі 2012 року в сумі 14530,32грн.

Вважаючи вищевказане податкове повідомлення - рішення протиправним, позивач звернувся із вказаним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, висновкам суду першої інстанції та доводам апелянта, враховуючи висновки, викладені в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 16 лютого 2016 року, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Суб'єкти господарювання, юридичні особи, що не провадять господарську (підприємницьку) діяльність, бюджетні установи, громадські та інші підприємства, установи та організації, постійні представництва нерезидентів, включаючи тих, які виконують агентські (представницькі) функції стосовно таких нерезидентів або їх засновників, під час провадження діяльності яких на території України і в межах її континентального шельфу та виключної (морської) економічної зони здійснюються викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами забруднення на підставі підп.240.1.1.п.240.1 ст.240 ПК України є платниками екологічного податку.

Розрахунок відповідачем екологічного податку за кожним із забруднюючих речовин відповідає вимогам п.249.2 ст.249 ПК України, згідно з яким у разі, якщо під час провадження господарської діяльності платником податку здійснюються різні види забруднення навколишнього природного середовища та/або забруднення різними видами забруднюючих речовин, такий платник зобов'язаний визначати суму податку окремо за кожним видом забруднення та/або за кожним видом забруднюючої речовини.

Згідно з підп.14.1.57 п.14.1 ст.14 ПК України екологічний податок - загальнодержавний обов'язковий платіж, що справляється з фактичних обсягів викидів у атмосферне повітря, скидів у водні об'єкти забруднюючих речовин, розміщення відходів, фактичного обсягу радіоактивних відходів, що тимчасово зберігаються їх виробниками, фактичного обсягу утворених радіоактивних відходів та з фактичного обсягу радіоактивних відходів, накопичених до 1 квітня 2009 року.

Викидом відповідно до ст.1 Закону України «Про охорону атмосферного повітря» від 16 жовтня 1992 року №2707-XII (далі - ЗУ №2707-XII) є надходження в атмосферне повітря забруднюючих речовин або суміші таких речовин. Забруднююча речовина - речовина хімічного або біологічного походження, що присутня або надходить в атмосферне повітря і може прямо або опосередковано справляти негативний вплив на здоров'я людини та стан навколишнього природного середовища. Джерелом викиду вважається об'єкт (підприємство, цех, агрегат, установка, транспортний засіб тощо), з якого надходить в атмосферне повітря забруднююча речовина або суміш таких речовин.

Згідно з вимогами підп.14.1.230 п.14.1 ст.14 ПК України джерелом викиду є підприємство, цех, агрегат, установка або інший нерухомий об'єкт, що зберігає свої просторові координати протягом певного часу і здійснює викиди забруднюючих речовин в атмосферу та/або скиди забруднюючих речовин у водні об'єкти.

З урахування викладеного, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції, що в процесі діяльності позивача зі зберігання зерна на зерноскладі здійснюється викид забруднюючої речовини - пилу зернового в атмосферне повітря, за що останній мав обов'язок нарахувати та сплатити екологічний податок.

Право власності позивача на зерносклад підтверджується копією наданого до матеріалів судової справи витягу з реєстру речових прав на нерухоме майно від 13.12.2006 року (том 25 а.с.182).

Деклараціями про обсяги руху зерна підтверджується здійснення діяльності позивачем у зазначеному періоді зі зберігання зернових культур (пшениці, кукурудзи, сої), в процесі якої відбувався рух зерна (щоквартальне прийняття на зберігання, реалізація зі складу) (том 1 а.с.138-205).

Експлуатація об'єктів, з яких надходять в атмосферне повітря забруднюючі речовини або їх суміші, дозволяється на підставі відповідного дозволу згідно з п.2 порядку проведення та оплати робіт, пов'язаних з видачею дозволів на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами, обліку підприємств, установ, організацій та громадян-підприємців, які отримали такі дозволи, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 13.03.2002 р. №302.

Вимоги оформлення та змісту документів, у яких обґрунтовуються обсяги викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами, передбачені Інструкцією про загальні вимоги до оформлення документів, у яких обґрунтовуються обсяги викидів, для отримання дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами для підприємств, установ, організацій та громадян-підприємців, затвердженої наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 9 березня 2006 року №108. Додатком 6 до неї передбачено форму Переліку видів та обсягів забруднюючих речовин, які викидаються в атмосферне повітря стаціонарними джерелами (Таблиця 6.1).

Отже, обов'язковою умовою діяльності суб'єктів господарювання, що використовують стаціонарні джерела забруднення, є ведення обліку викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря, отримання відповідного дозволу на їх викиди, а також нарахування і сплата екологічного податку.

Відповідно до матеріалів справи, у період з 01.01.2011 року до 30.06.2013 року позивач не здійснював заходів щодо визначення фактичних обсягів викидів забруднюючих речовин у атмосферне повітря.

Відсутність наявності у позивача дозволу на викиди забруднюючих речовин у повітря підтверджується даними акту перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства в галузі охорони атмосферного повітря, водних і земельних ресурсів щодо поводження з відходами та небезпечними хімічними речовинами, складеним Державною екологічною інспекцією у Черкаській області (том 1 а.с.245-248).

Позивач не декларував за вказаний період вищезазначені показники викидів забруднюючих речовин, за що відповідач застосував штраф 1700 грн. відповідно до ППР від 20.11.2013 р. №, яке набуло статусу узгодженого.

Відповідно до пунктів 15-16 ч.1 ст.1 Закону України від 04.07.2002 №37-IV «Про зерно та ринок зерна в Україні», зерновий склад - суб'єкт підприємництва, що є власником зерносховища і надає фізичним та юридичним особам послуги із зберігання зерна з видачею складських документів на зерно та в передбаченому законом порядку отримав право на здійснення такої діяльності шляхом участі в Гарантійному фонді виконання зобов'язань за складськими документами на зерно.

Зерносховище - спеціально обладнане місце для зберігання зерна (приміщення, будівля тощо). Зерно підлягає зберіганню у зернових складах згідно з ч.1 ст.24 цього закону.

Пунктом 1.1. Розділу ІІІ інструкції про ведення обліку й оформлення операцій із зерном і продуктами його переробки на хлібоприймальних та зернопереробних підприємствах, затвердженої наказом Міністерства аграрної політики України від 13 жовтня 2008 року №661 (далі - Інструкція №661), встановлено, що після прийняття зерна на зберігання підприємство проводить технологічні операції щодо забезпечення його кількісного та якісного зберігання.

Такими операціями відповідно до п.1.3. Розділу ІІІ Інструкції №661 є очищення, сушіння, вентилювання, знезараження зерна.

Пункт 1.5. Розділу ІІІ Інструкції №661 встановлює, що при очищенні зерна від смітної домішки утворюються побічні продукти і відходи. Згідно з додатком 3 до вказаної Інструкції «Класифікація продуктів, які одержують при очищенні, переробці зерна і калібруванні кукурудзи на підприємствах галузі хлібопродуктів» пил оббивний білий належить до відходів І категорії, до ІІ категорії - пил оббивний сірий, до ІІІ категорії - лузга рисова, просяна, гречана, жорстка - вівсяна і ячмінна, пил аспіраційний і оббивний чорний.

Пунктом 2 Приміток до зазначеної класифікації визначено, що до оббивного належить зерновий пил, який утворюється при очищенні зерна на щіткових та інших машинах, за якістю аналогічний оббивному пилу (білому, сірому й чорному).

З аналізу наведених норм суд дійшов висновку, що під час технологічного процесу зберігання зерна утворюється пил зерновий, який згідно з вимогами Державних санітарних правил охорони атмосферного повітря населених місць, затвердженими наказом Міністерством охорони здоров'я України від 9 липня 1997 року №201 (діючого у періоді, що перевірявся), відноситься до третього класу небезпечних речовин.

Оскільки позивач здійснює господарську діяльність зі зберігання зерна на зерноскладі, врахувавши вищевказані норми правових актів, колегія суддів вважає обгрунтованими доводи відповідача, що в цьому контексті позивач вважається стаціонарним джерелом забруднення атмосферного повітря пилом зерновим.

Водночас, щодо включення відповідачем в розрахунок екологічного податку суми коштів, розрахованої за викиди в атмосферне повітря аміаку в сумі 14530,32 грн., варто зазначити наступне.

З розрахунку основної суми зобов'язання, наведеному у додатку 7 до акту перевірки, вбачається, що відповідач нарахував вищевказаний податок із розрахунку 108 тонн рідкого аміаку, використаного в другому кварталі 2012 року, як 108 тонн викиду аміаку.

Рідкий аміак - концентроване азотне добриво (82,3% азоту), яке застосовується для виробництва всіх видів мінеральних добрив, промисловості і сільському господарстві.

Однак, жодними доказами, первинними документами не підтверджено використання позивачем такого мінерального добрива у процесі здійснення господарської діяльності в зазначеному періоді, як і викидів у повітря аміаку з рідкого аміаку.

Згідно з усними поясненнями представника позивача під час здійснення господарської діяльності, пов'язаної з вирощуванням зернових культур, позивач використовував мінеральні добрива, які містять у своєму складі аміак.

Актом за квітень 2012 року №1 підтверджується використання в господарській діяльності позивача мінеральних, органічних і бактеріальних добрив, засобів хімічного захисту рослин (том 2 а.с.186). Інші акти, які би відносилися до 2 кварталу 2012року, що взято відповідачем для розрахунку, відсутні, сторонами суду не надані.

Як зазначено судом першої інстанції та не спростовано сторонами, ані позивачем ані відповідачем не надано витребувані судом документи, які підтверджують походження та хімічний склад вищевказаних мінеральних добрив, у зв'язку з чим для вирішення спору використовується загальнодоступну інформацію про хімічний склад зазначених мінеральних добрив.

Відповідно до даних зазначеного акту використання мінеральних добрив позивач вніс у грунт такі добрива: мармал - 500 літрів, семафор - 44 літра, селект - 75 літрів, імпакт К - 100 літрів, тримекстра - 840 літрів, тенд ПАР - 50літрів, фюрі - 35 літрів, хлормеквад-хлорид - 290 літрів, імпакт Т - 45 літрів, карбамід - 20 тонн, аміачну селітру - 168 тонн, нітроамофоску - 138,6 тонн.

Аміачна селітра (нітрат амонію) - азотне добриво, яке отримується після нейтралізації азотної кислоти аміаком, утвореним при з'єднанні молекулярного азоту і водню. Являє собою кристалічний порошок або гранули білого кольору з жовтуватим відтінком, сіль азотної кислоти. Добре розчиняється у воді, аміаку, піридині, метанолі, етанолі.

Нітроамофоска - азотно-фосфорно-калійне добриво. Аміак у складі цього добрива відсутній.

Карбамід - азотне добриво для ґрунту, являє собою білі або безбарвні кристали без запаху, легко розчинні у полярних розчинниках: воді, спирті, рідкому аміаку, сірчистого ангідриду. Масова частка аміаку у кристалічному карбаміді становить 0,01%.

Решта зазначених речовин вважається біологічними добавками.

Варто наголосити, що наведені азотовмісні мінеральні добрива згідно з даними вищевказаного акту використовувались у сухому вигляді (гранули). Відповідач для розрахунку екологічного податку за викид аміаку не врахував фізико-хімічних властивостей такої речовини.

Для визначення розміру екологічного податку фактичні обсяги викидів аміаку в атмосферне повітря під час використання карбаміду та аміачної селітри відповідачем не розраховані, відповідних експертних досліджень не проведено.

З урахуванням викладеного та враховуючи, що відповідачем не доведено фактичного викиду аміаку в атмосферне повітря та не підтверджено жодним доказом використання у 2 кварталі 2012 року рідкого аміаку позивачем, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про протиправність нарахування позивачу екологічного податку за викиди в атмосферне повітря аміаку, що за даними розрахунку основного зобов'язання оскаржуваного податкового повідомлення - рішення становить 14530,32 грн., у зв'язку з чим оскаржуване рішення на вказану суму є протиправним, підлягає скасуванню.

Крім того, відповідно до висновків викладених в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 16 лютого 2016 року судами попередніх інстанцій не досліджено та не встановлено обставин щодо наявності факту здійснення позивачем викидів в атмосферне повітря забруднюючих речовин (а саме, пилу зернового та рідкого аміаку) стаціонарними джерелами забруднення та не перевірено висновки відповідача щодо обсягів забруднення атмосферного повітря з метою визначення дійсного об'єкта та бази оподаткування.

Так, відповідно до підп. 242.1.1. п.242.1. ст.241 ПК України, об'єктом та базою оподаткування є обсяги забруднюючих речовин, що викидаються в атмосферне повітря стаціонарними джерелами: за видами, наведеними у п.243.1 ПК України; за класами небезпечності, наведеними у п.243.2. ст.243 ПК України; за орієнтовно безпечними рівнями впливу речовин (сполук), наведеними в п.243.3. ст.243 ПК України.

Пунктом 249.3. ст.249 зазначеного Кодексу встановлено, що суми податку, який справляється за викиди в атмосферне повітря забруднюючих речовин стаціонарними джерелами забруднення (Пвс), обчислюються платниками податку самостійно щокварталу виходячи з фактичних обсягів викидів, ставок податку за формулою: Пвп = S Мі х Нпі,- де Мi - фактичний обсяг викиду i-тої забруднюючої речовини в тоннах (т); Нпi - ставки податку в поточному році за тонну i-тої забруднюючої речовини у гривнях з копійками.

Обсяг зерна, взятий для розрахунку відповідачем, підтверджується даними звітів позивача про реалізацію сільськогосподарської продукції форми №21-заг за січень 2011 року - червень 2013 року (том 2 а.с.135-164).

Так, станом на кінець 1 кварталу 2011 року залишки зерна на зерноскладі позивача становили 2445,1тонн, 2 кварталу 2011 року - 891,5тонн, 3 кварталу 2011 року - 1859,5тонн, 4 кварталу 2011 року - 4907,3тонни, 1 кварталу 2012 року - 3154 тонни, 2 кварталу 2012 року - 1344,30тонн, 3 кварталу 2012 року - 1356,2тонни, 4 кварталу 2012 року - 5322,8тонн, 1 кварталу 2013 року - 4689,9тонн, 2 кварталу 2013 року - 4016,2тонн. Наведені обсяги руху зерна на зерноскладі представником позивача не оспорюються.

Відповідно до даних додатку 1 "Гігієнічні нормативи допустимого вмісту хімічних і біологічних речовин в атмосферному повітрі населених місць" до Державних санітарних правил охорони атмосферного повітря населених місць, затверджених наказом Міністерством охорони здоров'я України від 9 липня 1997 року №201, середньодобова гранично допустима концентрація пилу зернового становить 0,03.

Для підрахунку кількості викиду забруднюючої речовини (пилу зернового) на квартал відповідач застосував формулу: Х*0,03/365х91, - де Х - кількість зерна (залишки на кінець кварталу) згідно форми 21-заг., 0,03 - середньодобова гранично допустима концентрація забруднюючої речовини (сполуки) відповідно до Державних санітарних правил охорони атмосферного повітря населених місць, затверджених наказом Міністерством охорони здоров'я України від 9 липня 1997 року №201; 365 - кількість днів у році; 91 - кількість днів у кварталі.

З урахуванням наведених показників кількість забруднюючої речовини (пилу зернового) у 1 кварталі 2011 року становила 18,28 тонн, 2 кварталі 2011 року - 6,66 тонн, 3 кварталі 2011 року - 13,90 тонн, 4 кварталі 2011 року - 36,70 тонн, 1 кварталі 2012 року - 23,59 тонн, 2 кварталі 2012 року - 10,05 тонн, 3 кварталі 2012 року - 10,14 тонн, 4 кварталі 2012 року - 39,81 тонн, 1 кварталі 2013 року - 35,07 тонн, 2 кварталі 2013 року - 30,03 тонн.

Разом з тим, вірним є висновок суду першої інстанції, що розмір застосованої відповідачем ставки для визначення екологічного податку за пил зерновий не відповідає вимогам закону.

Ставки податку за викиди в атмосферне повітря окремих забруднюючих речовин стаціонарними джерелами забруднення визначені в ст.243 ПК України.

П.243.2 ст.243 ПК України встановлює ставки податку за викиди в атмосферне повітря забруднюючих речовин ІІІ класу небезпечності, до яких відноситься пил зерновий, у 1-4 кварталах 2011 року - 298,00 грн. за 1 тонну, у 1-4 кварталах 2012 року - 324,52 грн. за тонну, 1-2 кварталах 2013 року - 350,16 грн. за тонну.

Всупереч зазначеній нормі відповідач застосував ставку 523,00 грн. за 2011-2012 роки та 784,00 грн. за 1-2 квартали 2013 року.

З урахуванням наведених показників він здійснив визначення розміру екологічного податку за 1 квартал 2011 року - 2 квартал 2013 року в сумі 134396,47 грн. за формулою: Х*Y, де: Х - кількість викиду забруднюючої речовини за квартал; Y - ставка екологічного податку згідно з ПК України.

Однак розрахунок, зважаючи на вимоги п.243.2 ст.243 ПК України, основної суми зобов'язання є правомірним виключно на суму 41915,31 грн. (у 2011році: І квартал - 2723,72 грн., ІІ квартал - 992,34грн., ІІІ квартал - 2071,10 грн., ІV квартал - 5468,30 грн.; у 2012 році: І квартал - 3827,71 грн., ІІ квартал - 1630,71 грн., ІІІ квартал - 1645,31 грн., ІV квартал - 6459,57 грн.; у 2013 році: І квартал - 9210,08 грн., ІІ квартал - 7886,47 грн.).

Крім того, відповідно до п.2 підрозділу 5 ПК України за податковими зобов'язаннями з екологічного податку, що виникли: з 1 січня 2011 року до 31 грудня 2012 року включно ставки податку становлять 50 відсотків від ставок, передбачених статтями 243, 244, 245 і 246 цього Кодексу; з 1 січня 2013 року до 31 грудня 2013 року включно ставки податку становлять 75 відсотків від ставок, передбачених статтями 243, 244, 245, 246 цього Кодексу.

З огляду на викладене, обґрунтованим є висновок, що розмір основної суми зобов'язання з екологічного податку за викиди пилу зернового в частині суми коштів 92481,16 грн. не є правомірним.

Крім того, відповідачем було донараховано позивачу штрафні санкції, передбачені п.123.1. ст.123 ПК України, згідно з яким у разі якщо контролюючий орган самостійно визначає суму податкового зобов'язання, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених підпунктами 54.3.1, 54.3.2, 54.3.4, 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, таке порушення платника тягне за собою накладення на нього штрафу в розмірі 25 відсотків суми визначеного податкового зобов'язання, завищеної суми бюджетного відшкодування.

Разом з тим, штрафні санкції за порушення податкового законодавства за період з 1 січня до 30 червня 2011 року відповідно до п.7 підрозділу ХХ ПК України застосовуються у розмірі не більше 1 гривні за кожне порушення.

Відповідач дотримався зазначених вимог для застосування розміру штрафу, однак, зважаючи на протиправність частини основної суми донарахувань, з якої розраховано штраф, його розмір у відповідній частині також є протиправним.

Так, за ненарахований податок за викид аміаку в 2 кварталі 2012року відповідач нарахував 25% від основної суми - 3632,58 грн., а за пил зерновий - за 1-2 квартал 2011 року - 1 гривня, за період з 3 кварталу 2011 року до 2 кварталу 2013 року - 25%, що становить 30310,15 грн. Зважаючи на протиправність донарахувань за викид аміаку штрафна санкція за нього є протиправною повністю, а за викид пилу зернового - лише на суму 20760,34 грн. (правомірно донараховано за 1-2 квартали 2011року - 1 гривня і за решту періодів - 9549,81 грн.).

З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність скасування оскаржуваного податкового повідомлення - рішення на загальну суму 131404,40 грн. (107011,48 грн. - за основним платежем та 24392,92 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями).

Колегія суддів звертає увагу, що апеляційна скарга відповідача не містить жодного обґрунтування правомірності нарахованої суми податку Приватному підприємству «Хацьки-Агро», апелянтом лише зазначається та обґрунтовується необхідність сплати позивачем такого податку, що судом як першої так і апеляційної інстанції не заперечується.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції було правильно встановлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку дослідженим доказам, правильно застосовано норми матеріального та процесуального права. У зв'язку з цим суд вважає необхідним апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Черкаському районі Головного управління Державної фіскальної служби у Черкаській області - залишити без задоволення, а рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 01 квітня 2016 року - без змін.

Керуючись ст..ст. 241, 242, 308, 311, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Черкаському районі Головного управління Державної фіскальної служби у Черкаській області - залишити без задоволення.

Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 01 квітня 2016 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя: О.Є.Пилипенко

Суддя: Н.П.Бужак

Л.О.Костюк

Повний текст рішення виготовлено 14 травня 2019 року.