Справа № 804/740/17(2-а/210/301/17)
Суддя: Гімон М.М.
Дата ухвалення: 2019-05-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

16 травня 2019 року

Київ

справа №804/740/17(2-а/210/301/17)

адміністративне провадження №К/9901/69014/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого судді - Гімона М.М. (суддя-доповідач),

суддів: Мороз Л.Л., Кравчука В.М.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Деймос ЛТД» на постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 14 листопада 2018 року (головуючий суддя Панченко О.М., судді: Іванов С.М., Чередниченко В.Є.) у справі №804/740/17 (2-а/210/301/17) за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Деймос ЛТД» до Відділу з питань державного архітектурно-будівельного контролю виконкому Криворізької міської ради, Начальника відділу з питань державного архітектурно-будівельного контролю виконкому Криворізької міської ради Лисенка Ігоря Петровича про визнання протиправними дій та скасування постанови про накладення штрафу,-

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2017 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Деймос ЛТД» (далі по тексту - позивач) звернулося до суду з позовом до Відділу з питань державного архітектурно-будівельного контролю виконкому Криворізької міської ради (далі по тексту - відповідач-1), Начальника відділу з питань державного архітектурно-будівельного контролю виконкому Криворізької міської ради Лисенка Ігоря Петровича (далі по тексту - відповідач-2), в якому просило, з урахуванням уточнень, визнати протиправною та скасувати постанову про накладення штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності від 10 січня 2017 року №2-ЮР, прийняту відповідачем-2, якою позивача визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого абзацом 1 частини 1 статті 2 Закону України "Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності", та накладено штраф у сумі 288000 грн.

В обґрунтування вимог адміністративного позову, позивач зазначив, що диспозиція частини 1 статті 2 Закону України «Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності», яка передбачає відповідальність суб`єкта містобудування, який здійснює експертизу проектів будівництва, відрізняється від об`єктивної сторони правопорушення, зазначеної відповідачем-2 в оскаржуваній постанові. Крім того, позивач вказував на те, що саме замовник повинен надати проектувальнику вихідні дані на проектування, при цьому чинне законодавство покладає відповідальність за ненадання таких даних саме на замовника.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 03 травня 2018 року позов задоволено.

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 14 листопада 2018 року апеляційну скаргу відділу з питань державного архітектурно-будівельного контролю виконкому Криворізької міської ради задоволено частково. Рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 03 травня 2018 року скасовано. Позов задоволено частково. Визнано протиправною та скасовано постанову про накладення штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності від 10 січня 2017 року № 2-ЮР, прийняту начальником відділу з питань державного архітектурно-будівельного контролю виконкому Криворізької міської ради Лисенко Ігорем Петровичем, відповідно до якої Товариство з обмеженою відповідальністю "Деймос ЛТД" визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого абзацом 1 частини 1 статті 2 Закону України "Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності", в частині встановлення розміру штрафу, що перевищує 144000,00 грн. В решті позову відмовлено.

Вирішуючи спір між сторонами, суди встановили, що на об`єкті будівництва «Реконструкція кафе «ІНФОРМАЦІЯ_1» була проведена позапланова перевірка законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил, за наслідками якої складено акт від 27 грудня 2016 року.

Перевіркою встановлено, що ТОВ "Деймос ЛТД" та головним архітектором проекту Єгоровим В.В. розроблено і передано замовнику ОСОБА_4 робочий проект по об`єкту "Реконструкція кафе "ІНФОРМАЦІЯ_1" по АДРЕСА_1 для виконання будівельних робіт на об`єкті будівництва. Проте, вказаний проект розроблений з порушенням вимог законодавства, містобудівної документації, вихідних даних для проектування об`єктів містобудування, будівельних норм державних стандартів і правил, а саме проектування зазначеного об`єкту виконувалося без отримання містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки, чим було порушено вимоги пунктів 4.3, 4.8 ДБН А.2.2-3-2014 "Склад та зміст проектної документації на будівництво" та статті 29 Закону України "Про регулювання містобудівної дальності".

На підставі акту перевірки відповідачем-1 складено протокол про правопорушення у сфері містобудівної діяльності від 27 грудня 2016 року та припис №22 від 27 грудня 2016 року про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил (додаток), у яких викладено зазначені вище обставини.

10 січня 2017 року начальником відділу з питань державного архітектурно-будівельного контролю виконкому Криворізької міської ради Лисенко І.П. прийнято постанову про накладення штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності №2-ЮР, якою ТОВ "Деймос ЛТД" визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого абзацом 1 частини 1 статті 2 Закону України "Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності", та накладено штраф у сумі 288 000 грн. Постанова мотивована тим, що на момент проведення перевірки за адресою: АДРЕСА_1, ТОВ "Деймос ЛТД" було розроблено і передано замовнику ОСОБА_5 робочий проект по об`єкту "Реконструкція кафе "ІНФОРМАЦІЯ_1" по АДРЕСА_1 для виконання будівельних робіт на об`єкті будівництва, з порушенням вимог законодавства, містобудівної документації, вихідних даних для проектування об`єктів містобудування, будівельних норм державних стандартів і правил, а саме проектування зазначеного об`єкту виконувалося без отримання містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки.

Визнання протиправною та скасування вказаної постанови було предметом даного спору.

Задовольняючи вимоги адміністративного позову, суд першої інстанції дійшов висновку, що накладення штрафу за оскаржуваною постановою було вчинене із порушенням вимог чинного законодавства, зокрема в частині розміру накладеного штрафу. При цьому суд вказав на те, що позивач (як особа, яка розробляє проектну документацію та повинна знати вимоги до її розроблення), погоджуючи завдання на проектування та приступаючи до розробки проекту, повинен був повідомити замовнику усі необхідні вимоги до проектної документації. Крім того, суд вказав на те, що суть вчиненого позивачем правопорушення полягає не в передачі замовнику проектної документації виконаної на об`єкт будівництва без отримання містобудівних умов та обмежень, а в передачі замовнику проектної документації для виконання будівельних робіт на об`єкті будівництва, розробленої з порушенням вимог законодавства та будівельних норм.

Скасовуючи постанову суду першої інстанції та частково задовольняючи вимоги адміністративного позову, апеляційний суд дійшов висновку, що хоча чинне законодавство і не покладає на проектувальника обов`язку щодо отримання вихідних даних, втім, ненадання замовником відповідних відомостей позивачу не звільняє останнього від відповідальності за передачу замовнику проектної документації, розробленої з порушенням вимог законодавства, містобудівної документації, вихідних даних для проектування об`єктів містобудування, будівельних норм, державних стандартів і правил. Разом з тим, суд апеляційної інстанції вказав на застосування відповідачем-2 до позивача штрафу в більшому розмірі, ніж встановлено законом, а тому оскаржувана постанова про накладення штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності за висновком апеляційного суду підлягала скасуванню в частині встановлення штрафу у розмірі 144000 грн.

Не погодившись з рішенням суду апеляційної інстанції, ТОВ «Деймос ЛТД» подало касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення апеляційним судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати вказану постанову і залишити в силі рішення суду першої інстанції.

В обґрунтування касаційної скарги скаржником наголошено на відмінностях між описом обставин, зазначеним відповідачем-2 в оскаржуваній постанові, та диспозицією частини 1 статті 2 Закону України «Про відповідальність у сфері містобудівної діяльності». Разом з тим, викладення об`єктивної сторони правопорушення на власний розсуд не утворює склад такого правопорушення. На думку скаржника, саме замовник повинен надати проектувальнику вихідні дані на проектування, і саме він повинен нести відповідальність за невиконання такого обов`язку. Позивач звертає увагу на те, що відповідно до укладеного між ОСОБА_5 та ТОВ «Деймос ЛТД» договору №12 від 20 квітня 2016 року, предметом останнього була лише розробка проектної документації з реконструкції кафе, а замовник відповідно до пункту 5.2 вказаного договору зобов`язувався надати проектувальнику весь необхідний пакет документів. Також позивач вважає, що апеляційний суд не був наділений повноваженнями щодо скасування оскаржуваної постанови в частині встановлення розміру штрафу.

У поданому відзиві на касаційну скаргу відповідач-1 просив залишити її без задоволення, а постанову суду апеляційної інстанції - без змін. Наголошено на тому, що проектні організації повинні враховувати вимоги державних будівельних норм, стандартів та правил, забезпечуючи відповідність їм розроблених проектів, зокрема проект повинен розроблятися після отримання та з урахуванням містобудівних умов та обмежень. При цьому відповідач-1 вказав на правомірність висновку суду апеляційної інстанції щодо скасування оскаржуваної постанови в частині накладення на позивача штрафу у розмірі 144000 грн., оскільки при розрахунку штрафу було допущено помилку.

Від відповідача-2 відзив на касаційну скаргу не надходив.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи касаційної скарги та відзиву на неї, перевіривши правильність застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Стаття 19 Конституції України зобов`язує органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадових осіб діяти лише на підставі, в межах повноважень та в спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 41 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» № 3038-VI від 17 лютого 2011 року (тут і далі - в редакції на час виникнення спірних правовідносин, Закон № 3038-VI) державний архітектурно-будівельний контроль - сукупність заходів, спрямованих на дотримання замовниками, проектувальниками, підрядниками та експертними організаціями вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил під час виконання підготовчих та будівельних робіт.

Державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється органами державного архітектурно-будівельного контролю в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно з частиною другою статті 26 Закону № 3038-VI суб`єкти містобудування зобов`язані додержуватися містобудівних умов та обмежень під час проектування і будівництва об`єктів.

Пунктами 1, 2 частини 1 статті 29 Закону №3038-VI основними складовими вихідних даних є містобудівні умови та обмеження; технічні умови; завдання на проектування.

Відповідно до частин 9, 10 статті 29 Закону №3038-VI завдання на проектування об`єктів будівництва складається і затверджується замовником за погодженням із проектувальником.

Завдання на проектування визначає обґрунтовані вимоги замовника до планувальних, архітектурних, інженерних і технологічних рішень об`єкта будівництва, його основних параметрів, вартості та організації його будівництва і складається з урахуванням технічних умов, містобудівних умов та обмежень.

Частиною першою статті 31 Закону №3038-VI передбачено, що проектна документація на будівництво об`єктів розробляється у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування, з урахуванням вимог містобудівної документації та вихідних даних і дотриманням вимог законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил та затверджується замовником.

Відповідно до частини 6 статті 31 №3038-VI проектна документація на будівництво об`єктів не потребує погодження державними органами, органами місцевого самоврядування, їх посадовими особами, юридичними особами, утвореними такими органами.

Пунктом 4.1 Порядку розроблення проектної документації на будівництво об`єктів, затвердженого Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України № 45 від 16 травня 2011 року (далі - Порядок №45) встановлено, що завдання на проектування об`єктів будівництва складається з урахуванням вимог державних будівельних норм ДБН А.2.2-3:2014 «Склад та зміст проектної документації на будівництво» і затверджується замовником за погодженням із генпроектувальником (проектувальником).

У пункті 9 Порядку №45 передбачено, що проектна документація на будівництво об`єктів розробляється з урахуванням вимог містобудівної документації, вихідних даних на проектування та дотриманням вимог законодавства, будівельних норм, нормативно-правових актів з охорони праці, державних стандартів і правил, у тому числі вимог доступності для осіб з інвалідністю та інших маломобільних груп населення (вимоги щодо створення доступності для осіб з інвалідністю та інших маломобільних груп населення зазначаються в проектній документації окремим розділом).

За приписами пункту 4.8 ДБН «А.2.2-3-2014 «Склад та зміст проектної документації на будівництво» проектна документація має бути розроблена з урахуванням усіх документів будівельних норм та стандартів, чинних на час її передачі у виробництво.

Відповідно до частини 1 статті 2 Закону України «Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності» суб`єкти містобудування, які здійснюють проектування об`єктів, експертизу проектів будівництва, несуть відповідальність у вигляді штрафу за передачу замовнику проектної документації для виконання будівельних робіт на об`єкті будівництва, розробленої з порушенням вимог законодавства, містобудівної документації, вихідних даних для проектування об`єктів містобудування, будівельних норм, державних стандартів і правил, у тому числі за нестворення безперешкодного життєвого середовища для осіб з обмеженими фізичними можливостями та інших маломобільних груп населення, незабезпечення приладами обліку води і теплової енергії, а також за заниження класу наслідків (відповідальності) об`єкта будівництва: проектна організація - у розмірі дев`яноста прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

З аналізу вищенаведених правових норм слідує, що чинне законодавство не містить вимоги щодо погодження розробленої проектної документації з боку державних органів та органів місцевого самоврядування, втім, при цьому до замовника та проектувальника висуваються вимоги щодо добросовісності виконання ними проектних робіт щодо об`єкта будівництва, які зокрема полягають і в обов`язковому врахуванні вимог містобудівної документації, вихідних даних на проектування. В протилежному випадку, у разі виявлення контролюючим органом відповідних порушень як проектувальник, так і замовник можуть нести відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності.

Як встановили суди, позивач у межах даної справи не заперечує факт розроблення ним проектної документації без отримання містобудівних умов та обмежень. Разом з тим, наголошує на тому, що відсутні підстави для притягнення його до відповідальності за частиною 1 статті 2 Закону України «Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності», оскільки відповідальність за вказаною статтею могла б настати лише у разі передачі замовнику проектної документації, розробленої з порушенням таких містобудівних умов та обмежень, які попередньо були йому надані замовником. Натомість, в даному випадку відповідальність має нести саме замовник, який відповідні містобудівні умови та обмеження не надав.

З огляду на вказане, колегія суддів зазначає, що приписи вищенаведених правових норм покладають на проектувальника обов`язок погодити із замовником завдання на проектування об`єкту будівництва при його прийнятті, при цьому частина 10 статті 29 Закону №3038-VI встановлює, що завдання на проектування має містити лише обґрунтовані вимоги замовника і складається з урахуванням технічних умов, містобудівних умов та обмежень. Отже, проектувальник як особа, яка володіє спеціальними знаннями та має кваліфікаційний сертифікат, повинна на етапі прийняття від замовника завдання на проектування повідомити останнього про необхідність надання замовником, зокрема містобудівних умов та обмежень (за виключенням випадків, коли останні не надаються), і лише після їх отримання проектувальник може здійснювати проектування об`єкту.

Таким чином, відповідальність за передачу замовнику проектної документації для виконання будівельних робіт на об`єкті будівництва, розробленої з порушенням вимог законодавства, містобудівної документації, вихідних даних для проектування об`єктів містобудування, що передбачена частиною 1 статті 2 Закону України «Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності», наступає і у разі розроблення проектної документації проектувальником взагалі без отримання містобудівних умов та обмежень, тоді, коли отримання останніх було необхідним. Ненадання відповідних відомостей замовником не звільняє суб`єкта містобудування, який здійснює проектування об`єктів, від відповідальності, на що правильно вказав суд апеляційної інстанції.

Слід зауважити, що і укладений між позивачем та ОСОБА_5 договір від 20 квітня 2016 року №12 у пункті 5.1 передбачав, що виконавець приступає до виконання робіт після отримання оформленого замовником договору, вихідних даних і необхідних узгоджень, передбачених нормами проектування.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду апеляційної інстанції про правомірність притягнення позивача до відповідальності за правопорушення у сфері містобудівної діяльності.

Посилання скаржника на відсутність у суду апеляційної інстанції повноважень щодо скасування оскаржуваної постанови суб`єкта владних повноважень в частині розміру накладеного штрафу, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки приписами частини 1 статті 2 Закону України «Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності» визначено конкретний розмір штрафної санкції, яка підлягає застосуванню. Судом апеляційної інстанції встановлено, що відповідачем було помилково нараховано штраф в розмірі 288000 грн., що останнім не заперечується. З огляду на викладене відсутні підстави вважати, що у відповідача в даному випадку наявними є дискреційні повноваження щодо нарахування позивачу штрафу в іншому розмірі, ніж визначено апеляційним судом.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до частини першої статті 350 КАС суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанції не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Доводи, які містяться в касаційній скарзі, висновків суду апеляційної інстанції та обставин справи не спростовують.

Керуючись статтями 343, 350, 355, 356 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Деймос ЛТД» залишити без задоволення.

Постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 14 листопада 2018 року у справі №804/740/17 (2-а/210/301/17) залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною та оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

М.М. Гімон

Л.Л. Мороз

В.М. Кравчук ,

Судді Верховного Суду