Справа № 320/5309/18
Суддя: Кушнова А.О.
Дата ухвалення: 2019-05-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 травня 2019 року м.Київ № 320/5309/18

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кушнової А.О., за участю секретаря судового засідання Сакевич Ж.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Бориспільської міської ради, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача, фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 , Державної регуляторної служби України про визнання протиправним та нечинним рішення,

за участю учасників справи:

- представник позивача: не з`явився

- представник відповідача: Жарий О.К., довіреність від 03.01.2018 №12-27-27,

- представник третьої особи-1: не з`явився,

- представники третьої особи-2: Мандзюк М.М., довіреність №12461/0/20-18 від 22.12.2018

Суть спору: до Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Виконавчого комітету Бориспільської міської ради про визнання протиправним та нечинним рішення Виконавчого комітету Бориспільської міської ради від 04.06.2018 №325 "Про встановлення тарифу на перевезення пасажирів на міських автобусних маршрутах загального користування у місті Борисполі фізичній особі-підприємцю ОСОБА_2 ".

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач, як споживач послуг з перевезення автобусним маршрутом загального користування №5 у м . Борисполі (вул. Покровська-вул.Запорізька ), перевізником якого є ФОП ОСОБА_2 , не погоджується з рішенням відповідача від 04.06.2018 №325, яким було встановлено тариф на послугу з перевезення пасажирів на вказаному міському автобусному маршруті фізичній особі-підприємцю ОСОБА_2 в розмірі 6,00 грн. за разовий проїзд одного пасажира.

Позивач вважає, що оскаржуване рішення є регуляторним актом і відповідачем не було дотримано передбачену законом процедуру його прийняття, встановлену Законом України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності», зокрема, не дотримано принципу прозорості та врахування громадської думки, не проведено аналізу регуляторного впливу, не оприлюднено проект акту, не проведено процедуру публічного обговорення, що призвело до неможливості надання пропозицій та зауважень від фізичних і юридичних осіб, їх об`єднань, тому оскаржуване рішення є протиправним, просить визнати його протиправним та нечинним.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 25.10.2018 відкрито загальне провадження в адміністративній справі №320/5309/18. Також зазначеною ухвалою суду залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача, фізичну особу-підприємця ОСОБА_2 .

Відповідач з позовом не погодився, свої мотиви висловив у письмовому відзиві та запереченні на відповідь на відзив, у яких зазначив, що рішення Виконавчого комітету Бориспільської міської ради від 04.06.2018 №325 "Про встановлення тарифу на перевезення пасажирів на міських автобусних маршрутах загального користування у місті Борисполі фізичній особі-підприємцю ОСОБА_2 " не є регуляторним актом, у зв`язку із чим у відповідача не було обов`язку щодо дотримання процедури, на яку посилається позивач. Звернув увагу, що оскаржуване рішення прийнято щодо суб`єкта господарської діяльності - ФОП ОСОБА_2 , а не щодо невизначеного кола осіб, тобто оскаржуване рішення містить індивідуально-конкретні приписи, а тому не може вважатися регуляторним актом. Також, посилався на роз`яснення Державної регуляторної служби, надані у листі від 19.03.2015 №1770/0/20-15.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 24.01.2019 до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, залучено Державну регуляторну службу України.

Державна регуляторна служба України в своїх поясненнях на позов зазначила, що оскаржуване рішення не підпадає під визначення регуляторного акта, а його прийняття не потребувало реалізації процедур, встановлених Законом України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності".

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 28.03.2019 закрито підготовче провадження у справі №320/5309/18 та призначено справу до судового розгляду по суті на 23.04.2019.

В судове засідання, призначене на 23.04.2019, з`явились представник позивача та представники третьої особи-2 (Державної регуляторної служби України).

Відповідач та третя особа-1 в судове засідання 23.04.2019 не з`явились, про дату, час та місце судового засідання були повідомлені належним чином та своєчасно, про причини неявки в судове засідання суд не повідомили, заяв про відкладення розгляду справи або про розгляд справи за їх відсутності до суду не надходило.

В судовому засіданні 23.04.2019 представник третьої особи-2 заявив усне клопотання про відкладення розгляду справи №320/5309/18 у зв`язку із необхідністю надання часу для ознайомлення із запереченнями позивача на письмові пояснення третьої особи-2, які до судового засідання, призначеного на 23.04.2019, не були отримані третьою особою-2.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 23.04.2019 судове засідання відкладено на 07.05.2019.

В судове засідання, призначене на 07.05.2019, з`явилися представники позивача, відповідача та третьої особи-2 (Державна регуляторна служба України).

Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив задовольнити їх в повному обсязі.

Представники відповідача та третьої особи-2 заперечували проти задоволення позову та просили відмовити в його задоволенні.

Третя особа-1 (ФОП ОСОБА_2 ) в судове засідання 07.05.2019 не з`явилась, про дату, час та місце судового засідання була повідомлена належним чином, про причини неявки в судове засідання суд не повідомила, заяв про відкладення розгляду справи або про розгляд справи за її відсутності до суду не надходило.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, про що свідчить паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 , виданий Броварським РВ ГУ МВС України в Київській області 29 липня 1998 (т.1, а.с.39-41). Згідно відомостей паспорту позивач з 23.07.1981 року зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

14.08.2018 року позивач скористався послугами автобусного маршруту загального користування №5 у м.Борисполі Київської області "вул.Покровська-вул.Запорізька", перевізником якого, згідно інформації, що містилася у салоні автобуса, була ФОП ОСОБА_2 . Вартість проїзду на цьому маршруті становила - 6,00 грн. (т.1, а.с. 24-26).

Вважаючи вартість проїзду на зазначеному маршруті значно завищеною, ОСОБА_1 , через свого адвоката, звернувся до виконавчого комітету Бориспільської міської ради із запитом від 14.08.2018 №393 щодо отримання належним чином засвідчених копій договору про організацію перевезення пасажирів на автобусному маршруті №5 та рішення від 04.06.2018 №325 "Про встановлення тарифу на перевезення пасажирів на міських автобусних маршрутах загального користування у місті Борисполі фізичній особі-підприємцю ОСОБА_2 " (т.1, а.с. 13-14).

За результатами розгляду запиту, супровідним листом від 21.08.2018 №12-33-3437, на адресу адвоката позивача було направлено належним чином засвідчені копії Договору на перевезення пасажирів автомобільним транспортом від 23.11.2015 №4/15 та рішення відповідача від 04.06.2018 №325 "Про встановлення тарифу на перевезення пасажирів на міських автобусних маршрутах загального користування у місті Борисполі фізичній особі-підприємцю ОСОБА_2 ", яким встановлено тариф на перевезення пасажирів на міських автобусних маршрутах загального користування у м. Бориспіль фізичній особі-підприємцю ОСОБА_2 у розмірі 6,00 грн. (т.1 а.с. 16-23).

Отримавши вказане рішення та ознайомившись із ним, ОСОБА_1 дійшов висновку, що воно є протиправним, та таким, що підлягає скасуванню, оскільки таке рішення є регуляторним актом, а відповідач, при його прийнятті, не дотримався процедури прийняття регуляторного акту. Зокрема, відповідачем не було здійснено аналізу регуляторного впливу, сам проект регуляторного акта не був оприлюднений, що мало наслідком порушення принципів збалансованості, прозорості та врахування громадської думки.

Не погоджуючись із процедурою прийняття оскаржуваного рішення, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Відповідач вважає позовні вимоги необґрунтованими та стверджує, що оскаржуване рішення не є регуляторним актом, оскільки воно не містить загальнообов`язкових норм права, приймалося з ініціативи перевізника на підставі поданого ним розрахунку і адресовано безпосередньо перевізнику - третій особі у справі. Відповідно до вимог ст. 3 Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності» (далі - Закон №1160-IV), дія зазначеного закону не поширюється на здійснення регуляторної діяльності, пов`язаної з прийняттям актів, що містять індивідуально-конкретні приписи. Відповідач наголошує, що, відповідно до ст.1 Закону №1160-IV, регуляторний акт повинен бути спрямований на встановлення правил для суб`єктів господарської діяльності, тобто не конкретного суб`єкта господарювання, а невизначеного кола таких осіб. Оскаржуване рішення не регулює правовідносини між суб`єктами господарювання або між адміністративними чи регуляторними органами і суб`єктами господарювання. Також відповідач зазначає, що термін «щодо невизначеного кола осіб» стосується саме суб`єктів господарювання, а не споживачів послуг, яким надаються послуги суб`єктами господарювання. З огляду на те, що оскаржуване рішення має індивідуально-визначений характер, оскільки адресоване лише третій особі, воно не є регуляторним актом, а тому на нього не поширюються вимоги ст. 12 Закону № 1160-IV. Вказує також, що у м. Борисполі існують декілька перевізників, яким кожному окремо встановлено тарифи на перевезення і ці тарифи відрізняються від тарифу, визначеного ФОП ОСОБА_2 , в підтвердження чого надав відповідні рішення відповідача (т.1, а.с. 58-59).

Зазначив також, що у 2015 році відповідач у порядку, передбаченому ст. 34 Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності» звертався до Державної регуляторної служби України з метою отримання пропозицій при прийнятті регуляторного акту про встановлення тарифів на перевезення пасажирів у місті Борисполі. Так, у відповідь на запит відповідача Державна регуляторна служба України повідомила про відсутність правових підстав для прийняття проекту такого рішення (т.1, а.с. 56). Відповідач звертає також увагу, що при прийнятті спірного рішення діяв відповідно до отриманих рекомендацій уповноваженого органу.

Щодо наданої позивачем судової практики в обґрунтування позовних вимог, відповідач зазначив, що ця практика стосується справ, в яких тарифи встановлювалися не персонально для конкретного перевізника, а для широкого кола господарюючих суб`єктів. Тому ці правові позиції не можуть бути застосовані при вирішенні даного спору.

Відповідач також наголошує, що позивач у позові зазначив, що тариф не відповідає реальній вартості проїзду на маршруті, отже позивач не погоджується саме з вартістю проїзду, а не з порушенням процедури встановлення тарифу. Проте, позивач не є спеціалістом у визначенні обґрунтованості тарифу.

В процесі розгляду справи судом встановлено, що ФОП ОСОБА_2 , як суб`єкт господарської діяльності, звернулася із заявою до органу місцевого самоврядування для встановлення тарифу на перевезення та надала розрахунок тарифу, розроблений нею на підставі Методики розрахунку тарифів на послуги пасажирського автомобільного транспорту, затвердженого наказом Міністерства транспорту і зв`язку від 17 листопада 2009 № 1175.

До зазначеної заяви третьою особою-1 було додано, серед іншого, наступні документи:

- розрахунок тарифу на послуги з перевезення пасажирів на міських автобусних маршрутах загального користування згідно з Методикою розрахунків тарифів на послуги пасажирського транспорту № 1175 від 17 листопада 2009 року (т.1, а.с. 92);

- пояснювальна записка до розрахунку планового тарифу на послуги пасажирського автомобільного транспорту (т.1, а.с. 92-95);

- розрахунок тарифу на послуги з перевезення пасажирів на міських автобусних маршрутах загального користування згідно з Методикою розрахунків тарифів на послуги пасажирського транспорту № 1175 від 17 листопада 2009 року (т.1, а.с. 96);

- кошторис витрат на придбання запасних частин для поточного ремонту на 1 автобус (БАЗ, РУТА) на 2018 рік (т.1, а.с. 97-98);

- фіскальні чеки на витрати за пальне (т.1, а.с. 99-100);

- свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (т.1, а.с. 101);

- лист від 16.03.2018 р. про надання доопрацьованого розрахунку щодо встановлення тарифу на послуги пасажирського автомобільного транспорту та фактичні показники (т.1, а.с. 100);

- паспорт міського автобусного маршруту регулярних перевезень № 25 , який працює у звичайному режимі (назва маршруту: вул. Широка-УМБ-17). Цей паспорт затверджений рішенням відповідача від 29.04.2013 № 278 (т.1, а.с. 101-104);

- розклад руху автобусів №25 та характеристика маршруту "вул. Широка- УМБ-17"(т.1, а.с. 105);

- паспорт №61 міського автобусного маршруту регулярних перевезень № 3-Д, який працює у звичайному режимі (назва маршруту: вул. Сєрова-УМБ-17). Цей паспорт затверджений рішенням відповідача від 25.02.2015 (т.1, а.с. 106-108);

- розклад руху автобусів №3-Д та характеристика маршруту "вул. Сєрова- УМБ-17"(т.1, а.с. 108-111);

- паспорт №64 міського автобусного маршруту регулярних перевезень №5, який працює у звичайному режимі (назва маршруту: вул. Суворова-вул. Запорізька). Цей паспорт затверджений рішенням відповідача від 04.12.2015 (т.1, а.с. 111-113);

- розклад руху автобусів №5 та характеристика маршруту "вул. Суворова- Запорізька"(т.1, а.с. 114-116);

- паспорт №65 міського автобусного маршруту регулярних перевезень №5-А, який працює у звичайному режимі (назва маршруту: вул. Суворова-Магазин Нова Лінія). Цей паспорт затверджений рішенням відповідача від 04.12.2015 (т.1, а.с. 116-119);

- розклад руху автобусів №5-А та характеристика маршруту "вул. Суворова- Магазин Нова Лінія"(т.1, а.с. 119-122);

- паспорт №66 міського автобусного маршруту регулярних перевезень №5-Б, який працює у звичайному режимі (назва маршруту: вул. Суворова-вул. Броварська). Цей паспорт затверджений рішенням відповідача від 04.12.2015 (т.1, а.с. 123-125);

- розклад руху автобусів №5-Б та характеристика маршруту "вул. Суворова- вул. Броварська"(т.1, а.с. 125-128);

- свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу та тимчасовий реєстраційний талон (т.1, а.с. 128-132);

- протоколи перевірки технічного стану ТЗ (т.1, а.с.141-147);

- поліси обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (т.1, а.с. 148-152);

- товарні чеки (т.1, а.с. 153-154);

- видаткові накладні, акти виконаних робіт та наданих послуг, рахунки, документи на підтвердження реалізації товарів, рахунки-фактури, акти виконаних робіт та акти замовлень (т.1, а.с. 155- 171, а.с.178-185);

- договори щодо надання місця стоянки автотранспорту третьої особи (т.1, а.с. 172-175).

28 березня 2018 року комісією з обстеження пасажиропотоків на міських автобусних маршрутах загального користування прийнято рішення «Про затвердження акту про рівень наповнення автобусів», про що складено протокол № 3 (т.1, а.с.90).

04 червня 2018 року виконавчим комітетом Бориспільської міської ради прийнято рішення №325 (т.1, а.с.23), яким встановлено тариф на перевезення пасажирів на міських автобусних маршрутах загального користування у місті Борисполі фізичній особі-підприємцю ОСОБА_2 в розмірі 6 грн. 00 коп. (пункт 1 рішення №325 від 04.06.2018).

Крім того, зазначеним рішенням відповідача:

- затверджено меморандум про співробітництво у сфері надання послуг пасажирських перевезень у місті Борисполі (пункт 2 рішення №325 від 04.06.2018);

- визначено, що у разі невиконання перевізником умов меморандуму до нього застосовується неустойка у розмірі десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (пункт 3 рішення №325 від 04.06.2018);

- відділу з питань надзвичайних ситуацій та цивільного захисту населення забезпечити публікацію цього рішення у друкованих засобах масової інформації міста Борисполя (пункт 4 рішення №325 від 04.06.2018).

Пунктами 5 та 6 рішення №325 від 04.06.2018 визначено порядок набрання чинності цим рішенням, а саме з дня оприлюднення в друкованих засобах масової інформації та визнано таким, що втратило чинність рішення виконавчого комітету міської ради від 06.03.2017 №145 "Про встановлення тарифу на перевезення пасажирів на міських автобусних маршрутах загального користування у місті Борисполі фізичній особі-підприємцю ОСОБА_2 ".

У зв`язку з розглядом цієї адміністративної справи відповідач звернувся до Державної регуляторної служби України із запитом щодо надання роз`яснення чи є оскаржене рішення регуляторним актом і чи потребувало його прийняття відповідних процедур та надав його копію. У відповіді Державної регуляторної служби України від 19.12.2018 №12302/0/20-18 повідомлено, що за наслідками опрацювання спірного рішення встановлено, що воно не містить норм регуляторного характеру, а його прийняття не потребувало реалізації процедур, передбачених Законом України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності» (т.1, а.с.219).

Зазначена Державною регуляторною службою України в листі від 19.12.2018 №12302/0/20-18 позиція була в подальшому підтримана представником третьої особи-2 під час судового розгляду зазначеної адміністративної справи.

Надаючи правову оцінку відносинам, які склались між сторонами спору, суд зазначає наступне.

Визначальним у вирішенні даного спору по суті є вирішення питання, чи відноситься оспорюване рішення виконавчого комітету міської ради до категорії - регуляторні акти, та чи було дотримано процедуру його прийняття у розумінні положень Закону України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності".

Правові та організаційні засади реалізації державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності визначає Закон України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності» від 11.09.2003 року № 1160-IV (далі - Закон № 1160-IV).

Так, статтею 1 Закону № 1160-IV визначено, що регуляторний акт це:

- прийнятий уповноваженим регуляторним органом нормативно-правовий акт, який або окремі положення якого спрямовані на правове регулювання господарських відносин, а також адміністративних відносин між регуляторними органами або іншими органами державної влади та суб`єктами господарювання;

- прийнятий уповноваженим регуляторним органом інший офіційний письмовий документ, який встановлює, змінює чи скасовує норми права, застосовується неодноразово та щодо невизначеного кола осіб і який або окремі положення якого спрямовані на правове регулювання господарських відносин, а також адміністративних відносин між регуляторними органами або іншими органами державної влади та суб`єктами господарювання, незалежно від того, чи вважається цей документ відповідно до закону, що регулює відносини у певній сфері, нормативно-правовим актом.

Аналізуючи зміст поняття «регуляторний акт», наведеного у статті 1 Закону № 1160-IV, законодавець виокремив два види регуляторних актів: 1) нормативно-правові акти та 2) інші акти - офіційні документи, які не є нормативно-правовими актами.

Отже для віднесення документу до регуляторного акту достатнім є наявність у документу ознак одного з зазначених видів регуляторних актів.

При цьому регуляторним може бути нормативно-правовий акт, за умови якщо він або окремі його положення спрямовані на правове регулювання господарських відносин, а також адміністративних відносин між регуляторними органами або іншими органами державної влади та суб`єктами господарювання.

Відповідно до частини 1 статті 3 Закону № 1160-IV дія цього Закону поширюється на відносини у сфері здійснення державної регуляторної політики та регуляторної діяльності.

Статтею 1 Закону № 1160-IV також визначено такі поняття:

- державна регуляторна політика у сфері господарської діяльності (далі - державна регуляторна політика) - напрям державної політики, спрямований на вдосконалення правового регулювання господарських відносин, а також адміністративних відносин між регуляторними органами або іншими органами державної влади та суб`єктами господарювання, недопущення прийняття економічно недоцільних та неефективних регуляторних актів, зменшення втручання держави у діяльність суб`єктів господарювання та усунення перешкод для розвитку господарської діяльності, що здійснюється в межах, у порядку та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України;

- регуляторний орган - Верховна Рада України, Президент України, Кабінет Міністрів України, Національний банк України, Національна рада України з питань телебачення і радіомовлення, інший державний орган, центральний орган виконавчої влади, Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, місцевий орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, а також посадова особа будь-якого із зазначених органів, якщо відповідно до законодавства ця особа має повноваження одноособово приймати регуляторні акти. До регуляторних органів також належать територіальні органи центральних органів виконавчої влади, державні спеціалізовані установи та організації, некомерційні самоврядні організації, які здійснюють керівництво та управління окремими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування, якщо ці органи, установи та організації відповідно до своїх повноважень приймають регуляторні акти;

- регуляторна діяльність - діяльність, спрямована на підготовку, прийняття, відстеження результативності та перегляд регуляторних актів, яка здійснюється регуляторними органами, фізичними та юридичними особами, їх об`єднаннями, територіальними громадами в межах, у порядку та у спосіб, що встановлені Конституцією України, цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно з абзацом 11 частини 2 статті 3 Закону № 1160-IV дія цього Закону не поширюється на здійснення регуляторної діяльності, пов`язаної з прийняттям актів, що містять індивідуально-конкретні приписи, за винятком актів, у яких одночасно містяться нормативні та індивідуально-конкретні приписи.

Згідно з п. 1.4 розділу 1 Порядку подання нормативно-правових актів на державну реєстрацію до Міністерства юстиції України та проведення їх державної реєстрації, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 12.04.2005 року № 34/5, нормативно-правовий акт - офіційний письмовий документ, прийнятий уповноваженим на це суб`єктом нормотворення у визначеній законодавством формі та за встановленою законодавством процедурою, спрямований на регулювання суспільних відносин, що містить норми права, має неперсоніфікований характер і розрахований на неодноразове застосування.

Аналіз змісту вказаних приписів свідчить про те, що для визнання нормативно-правового акта регуляторним необхідно, щоб такий акт або окремі його положення були спрямовані на правове регулювання господарських відносин або адміністративних відносин між регуляторними органами або іншими органами державної влади та суб`єктами господарювання.

Для визначення іншого офіційного письмового документа регуляторним актом, документ повинен встановлювати, змінювати чи скасовувати норми права; застосовуватися неодноразово; стосуватися невизначеного кола осіб.

У п.2 ч.1 ст. 28 Закону № 280/97-ВР визначено, що до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належить встановлення в порядку і межах, визначених законом, тарифів на побутові, комунальні (крім тарифів на теплову енергію, централізоване водопостачання та водовідведення, перероблення та захоронення побутових відходів, послуги з централізованого опалення, послуги з централізованого постачання холодної води, послуги з централізованого постачання гарячої води, послуги з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), які встановлюються національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг), транспортні та інші послуги.

Відповідно до вимог ч.1 ст.3 Господарського кодексу України під господарською діяльністю у цьому Кодексі розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

Крім того, частиною 1 ст.55 Господарського кодексу України визначено, що суб`єктами господарювання визнаються учасники господарських відносин, які здійснюють господарську діяльність, реалізуючи господарську компетенцію (сукупність господарських прав та обов`язків), мають відокремлене майно і несуть відповідальність за своїми зобов`язаннями в межах цього майна, крім випадків, передбачених законодавством.

Згідно з вимогами ч.2 ст.55 Господарського кодексу України встановлено, що суб`єктами господарювання є:

1) господарські організації - юридичні особи, створені відповідно до Цивільного кодексу України, державні, комунальні та інші підприємства, створені відповідно до цього Кодексу, а також інші юридичні особи, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані в установленому законом порядку;

2) громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані відповідно до закону як підприємці.

Оспорюваним рішенням виконавчого комітету Бориспільської міської ради від 04.06.2018 року №325 встановлено тариф на перевезення пасажирів на міських автобусних маршрутах загального користування у місті Борисполі фізичній особі-підприємцю ОСОБА_2 в розмірі 6 грн. 00 коп.; затверджено меморандум про співробітництво у сфері надання послуг пасажирських перевезень у місті Борисполі; визначено, що у разі невиконання перевізником умов меморандуму до нього застосовується неустойка у розмірі десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; зобов`язано відділ з питань надзвичайних ситуацій та цивільного захисту населення забезпечити публікацію цього рішення у друкованих засобах масової інформації міста Борисполя; визначено порядок набрання чинності цього рішення (з дня оприлюднення в друкованих засобах масової інформації) та визнано таким, що втратило чинність рішення виконавчого комітету міської ради від 06.03.2017 №145 "Про встановлення тарифу на перевезення пасажирів на міських автобусних маршрутах загального користування у місті Борисполі фізичній особі-підприємцю ОСОБА_2 .

З офіційного сайту Бориспільської міської ради вбачається, що рішенням виконавчого комітету Бориспільської міської ради від 06.03.2017 №145 "Про встановлення тарифу на перевезення пасажирів на міських автобусних маршрутах загального користування у місті Борисполі фізичній особі-підприємцю ОСОБА_2 " було встановлено тариф на перевезення пасажирів на міських автобусних маршрутах загального користування у місті Борисполі фізичній особі-підприємцю ОСОБА_2 в розмірі 4,50 грн. з 27.03.2017; затверджено меморандум про співробітництво у сфері надання послуг пасажирських перевезень у місті Борисполі; зобов`язано головного спеціаліста відділу з питань надзвичайних ситуацій та цивільного захисту населення забезпечити публікацію цього рішення у друкованих засобах масової інформації (https://borispol-rada.gov.ua/item/28369-06-bereznia-2017-roku-145-pro-vstanovlennia-taryfu-na-perevezennia-pasazhyriv-na-miskykh-avtobusnykh-marshrutakh-zahalnoho-korystuvannia-u-misti-boryspoli-fizychnii-osobipidpryiemtsiu-mozhovii-halyni-petrivni.html). Дане рішення втратило чинність у зв`язку з прийняттям оспорюваного рішення у розглядуваній справі.

Системний аналіз викладених правових норм надає підстави стверджувати, що оскаржуване позивачем рішення за своєю правовою природою є нормативно-правовим актом, який має ознаки регуляторного акту, спрямованим на правове регулювання адміністративних відносин між регуляторним органом (виконавчим комітетом Бориспільської міської ради) та суб`єктом господарювання (ФОП ОСОБА_2 ), яким змінені норми права (змінена вартість тарифу на перевезення пасажирів у місті Борисполі з 4,50 грн. до 6,00 грн.), він розрахований на неодноразове застосування щодо невизначеного кола осіб, з метою встановлення тарифів на перевезення пасажирів у місті Борисполі.

Виходячи з того, що оспорюване рішення є регуляторним актом, на нього поширюються вимоги, передбачені Законом № 1160-IV для регуляторних актів, які визначають порядок підготовки проекту регуляторного акту, його розробку, оприлюднення та подання зауважень та пропозицій щодо оприлюдненого проекту регуляторного акту.

Так, статтею 6 Закону № 1160-IV передбачено, що громадяни, суб`єкти господарювання, їх об`єднання та наукові установи, а також консультативно-дорадчі органи, що створені при органах державної влади та органах місцевого самоврядування і представляють інтереси громадян та суб`єктів господарювання, мають право:

- подавати до регуляторних органів пропозиції про необхідність підготовки проектів регуляторних актів, а також про необхідність їх перегляду;

- у випадках, передбачених законодавством, брати участь у розробці проектів регуляторних актів;

- подавати зауваження та пропозиції щодо оприлюднених проектів регуляторних актів, брати участь у відкритих обговореннях питань, пов`язаних з регуляторною діяльністю;

- бути залученими регуляторними органами до підготовки аналізів регуляторного впливу, експертних висновків щодо регуляторного впливу та виконання заходів з відстеження результативності регуляторних актів;

- самостійно готувати аналіз регуляторного впливу проектів регуляторних актів, розроблених регуляторними органами, відстежувати результативність регуляторних актів, подавати за наслідками цієї діяльності зауваження та пропозиції регуляторним органам або органам, які відповідно до цього Закону на підставі аналізу звітів про відстеження результативності регуляторних актів приймають рішення про необхідність їх перегляду;

- одержувати від регуляторних органів у відповідь на звернення, подані у встановленому законом порядку, інформацію щодо їх регуляторної діяльності.

Відповідно до статті 9 Закону № 1160-IV кожен проект регуляторного акта оприлюднюється з метою одержання зауважень і пропозицій від фізичних та юридичних осіб, їх об`єднань.

Про оприлюднення проекту регуляторного акта з метою одержання зауважень і пропозицій розробник цього проекту повідомляє у спосіб, передбачений статтею 13 цього Закону.

У випадках, встановлених цим Законом, може здійснюватися повторне оприлюднення проекту регуляторного акта.

Проект регуляторного акта разом із відповідним аналізом регуляторного впливу оприлюднюється у спосіб, передбачений статтею 13 Закону № 1160-IV, не пізніше п`яти робочих днів з дня оприлюднення повідомлення про оприлюднення цього проекту регуляторного акта.

Строк, протягом якого від фізичних та юридичних осіб, їх об`єднань приймаються зауваження та пропозиції, встановлюється розробником проекту регуляторного акта і не може бути меншим ніж один місяць та більшим ніж три місяці з дня оприлюднення проекту регуляторного акта та відповідного аналізу регуляторного впливу.

Усі зауваження і пропозиції щодо проекту регуляторного акта та відповідного аналізу регуляторного впливу, одержані протягом встановленого строку, підлягають обов`язковому розгляду розробником цього проекту. За результатами цього розгляду розробник проекту регуляторного акта повністю чи частково враховує одержані зауваження і пропозиції або мотивовано їх відхиляє.

Відповідно до статті 12 Закону № 1160-IV регуляторні акти, прийняті органами та посадовими особами місцевого самоврядування, офіційно оприлюднюються в друкованих засобах масової інформації відповідних рад, а у разі їх відсутності - у місцевих друкованих засобах масової інформації, визначених цими органами та посадовими особами, не пізніш як у десятиденний строк після їх прийняття та підписання.

Відповідно до статті 36 Закону № 1160-IV орган місцевого самоврядування повинен скасувати або зупинити дію регуляторного акту, якщо він прийнятий без аналізу регуляторного впливу, або проект регуляторного акту не був оприлюднений.

Крім того, відповідно до статті 21 Закону України «Про порядок висвітлення діяльності органів державної влади та органів місцевого самоврядування в Україні засобами масової інформації», діяльність місцевих органів державної влади та органів місцевого самоврядування висвітлюється в друкованих засобах масової інформації регіональної та місцевої сфери розповсюдження.

Як вбачається з матеріалів справи та сторонами не оспорюється, проект рішення «Про встановлення тарифу на перевезення пасажирів на міських автобусних маршрутах загального користування у місті Борисполі фізичній особі-підприємцю ОСОБА_2 » на автобусному маршруті №5 не був оприлюднений у порядку, встановленому статтею 13 Закону №1160-IV.

Опублікований 05 лютого 2018 року на офіційному сайті Бориспільської міської ради проект рішення «Про встановлення тарифу на перевезення пасажирів на міських автобусних маршрутах загального користування у місті Борисполі фізичній особі-підприємцю ОСОБА_2 » стосувався тарифу в розмірі 6,59 грн., тобто, в розмірі, відмінному від зазначеного в оскаржуваному рішенні відповідача, тому не вважається проектом саме оскаржуваного рішення (т.1, а.с.65).

Суд також вважає, що при прийняті оскаржуваного рішення були порушені права громадян на участь у самоврядуванні, оскільки всупереч частини третьої статті 13 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» пропозиції за результатами громадських слухань не розглядалися відповідачем. Відсутня інформація щодо проведення громадських слухань стосовно проекту вказаного рішення.

Крім того, у порушення вимог ст. 13 Закону № 1160-IV, не була вказана інформація про спосіб оприлюднення проекту регуляторного акта та відповідного аналізу регуляторного впливу, про строк, протягом якого приймаються зауваження та пропозиції від фізичних та юридичних осіб, їх об`єднань; інформація про спосіб надання зауважень та пропозицій, відповідачем не дотримана визначена законом процедура, що перешкоджало прийняттю оскаржуваного рішення та призвело до прийняття рішення з порушенням встановленої процедури. Вказаний проект не містить оприлюднення аналізу його регуляторного впливу, що унеможливило реалізацію законних прав на подання зауважень та пропозицій до оприлюдненого проекту регуляторного акта.

Також, суд зазначає, що відповідачем порушено принципи та базові засади державної регуляторної політики України, які встановлюють прозорість та врахування громадської думки, відкритість дій регуляторних органів на всіх етапах їх регуляторної діяльності, обов`язковий розгляд регуляторними органами ініціатив, зауважень та пропозицій, наданих у встановленому законом порядку фізичними та юридичними особами, їх об`єднаннями, інформування громадськості про здійснення регуляторної діяльності.

Відповідно до положень статті 36 Закону № 1160-IV орган місцевого самоврядування повинен скасувати або зупинити дію регуляторного акту, якщо він прийнятий без аналізу регуляторного впливу, або проект регуляторного акту не був оприлюднений.

Судом встановлено, що відповідач самостійно не скасував і не зупинив дію регуляторного акту, тому з питанням про перегляд регуляторного акту звернувся до суду позивач, якого позбавлено прав, передбачених та гарантованих статтею 6 Закону № 1160-IV.

Оскільки, в даному випадку, відповідач самостійно не скасував і не зупинив дію регуляторного акту, позивач, як споживач послуг перевезення, якого відповідач фактично позбавив можливості реалізувати право, передбачене статтею 6 Закону № 1160-IV, правомірно звернувся до суду з цим позовом.

Суд також приймає до уваги правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 31.01.2018 року у справі № 490/2099/15-а з тотожними правовідносинами, в якій суд дійшов аналогічного правового висновку, що оскаржуване рішення - «Про встановлення тарифів на перевезення населення міськими підприємствами-перевізниками в автобусах, які здійснюють пасажирські перевезення у м. Миколаєві у режимі «маршрутних таксі»» за своєю правовою природою є регуляторним актом, яким змінені норми права, оскільки він розрахований на неодноразове застосування і щодо невизначеного кола осіб, з метою встановлення тарифів на перевезення населення у місті Миколаєві.

З огляду на викладене, доводи відповідача про те, що оспорюване рішення не є регуляторним актом до уваги не приймаються, оскільки спростовані матеріалами справи та встановленими судом обставинами.

Стосовно посилання відповідача на листи Державної регуляторної служби України, якими роз`яснено, що рішення про встановлення тарифів на проїзд міським транспортом не є за своєю правовою природою регуляторним актом, суд відзначає наступне.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Суд вважає за необхідне зазначити, що листи Державної регуляторної служби України на які посилався відповідач, мають виключно роз`яснювальний характер і не є нормативно-правовим актом, яким слід керуватися органам місцевого самоврядування при прийнятті відповідних рішень.

Одним із завдань адміністративного судочинства, яке закріплено ст.2 КАС України, є перевірка того, чи прийнято рішення суб`єкта владних повноважень на підставі, у межах та спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а не з врахуванням роз`яснень міністерств, служб, органів виконавчої влади тощо.

Вказані листи Державної регуляторної служби України не є належним та допустимим доказом у справі на підтвердження факту того, що спірне рішення виконавчого комітету не є регуляторним актом, тому до уваги судом не приймаються.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відтак, відповідачем не спростовані доводи позивача. Інших належних та допустимих доказів, які б обґрунтовували правомірність дій органу місцевого самоврядування щодо неналежного оприлюднення спірного регуляторного акту, відповідачем до суду не надано.

Відповідно до частини 9 статті 264 Кодексу адміністративного судочинства України суд може визнати нормативно-правовий акт протиправним (незаконним чи таким, що не відповідає правовому акту вищої юридичної сили) та нечинним повністю або в окремій його частині.

Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог, що має наслідком задоволення позову у повному обсязі.

У судовому засіданні було проголошено вступну та резолютивну частину рішення, повний текст рішення складено 20.05.2019 року.

На підставі викладеного, керуючись статтями 243-246, 250, 255, 264 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

1. Адміністративний позов задовольнити в повному обсязі.

2. Визнати протиправним та нечинним рішення Виконавчого комітету Бориспільської міської ради від 04.06.2018 року №325 "Про встановлення тарифу на перевезення пасажирів на міських автобусних маршрутах загального користування у місті Борисполі фізичній особі-підприємцю ОСОБА_2 ".

3. Стягнути на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_3 ) судовий збір у сумі 704,80 грн. (сімсот чотири грн. 80 коп.) за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - Виконавчого комітету Бориспільської міської ради (ідентифікаційний код 33003375, місцезнаходження: 08300, Київська обл., м. Бориспіль, вул. Київський шлях, буд. 72).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Київський окружний адміністративний суд.

Повний текст рішення складено 20.05.2019 року.

Суддя Кушнова А.О.