Справа № 240/3929/19
Суддя: Майстренко Наталія Миколаївна
Дата ухвалення: 2019-05-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2019 року м. Житомир справа № 240/3929/19

категорія 112030100

Житомирський окружний адміністративний суд у складі:

судді Майстренко Н.М.,

розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, за участю третьої особи на стороні відповідача - ІНФОРМАЦІЯ_1 , про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

До Житомирського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 із позовом до Міністерства оборони України, за участю третьої особи на стороні відповідача - ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати пункт 53 рішення Міністерства оборони України, оформленого протоколом засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, від 07.12.2018 №122 та затвердженого Міністром оборони України 11.12.2018, про відмову в призначенні йому одноразової грошової допомоги у зв`язку зі встановленням йому ІІІ групи інвалідності з 24.05.2018 внаслідок травми, пов`язаної з виконання обов`язків військової служби;

- зобов`язати Міністерство оборони України призначити та виплатити йому одноразову грошову допомогу у зв`язку зі встановленням йому ІІІ групи інвалідності з 24.05.2018 внаслідок травми, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби, у розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб станом на 01.01.2018.

В обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначає, що він має право на отримання одноразової грошової допомоги у розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб станом на 01.01.2018, у зв`язку зі встановленням інвалідності ІІІ групи, однак відповідач протиправно відмовляє у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги.

Ухвалою судді Житомирського окружного адміністративного суду від 16.04.2019 відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення учасників справи.

Копію ухвали позивач та третя особа отримали 18.04.2019, відповідач - 22.04.2019, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень (а.с. 59-61).

На адресу суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву. У відзиві відповідач просить у задоволенні позовних вимог відмовити. Зазначає, що зобов`язання Міністерства оборони України призначити та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу є втручанням в дискреційні повноваження Міністерства оборони України та виходить за межі завдань адміністративного судочинства. Вказує, що ступінь втрати здоров`я визначається у відсотках втрати працездатності (групи інвалідності) та звертає увагу суду, що між первинною втратою працездатності, яка визначалася у відсотках, та втратою працездатності у вигляді встановлення ІІІ групи інвалідності пройшов дворічний термін, що виключає можливість призначення та виплати допомоги в більшому розмірі в силу положень п. 4 ст. 16-3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та п. 8 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 25.12.2013 №975 (а.с.62-64).

Суд, розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та виклику учасників справи (у письмовому провадженні), з особливостями, визначеними ст.ст. 257-263 Кодексу адміністративного судочинства України, позовну заяву та відзив, повно і всебічно з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, перевіривши їх наявними в матеріалах справи і дослідженими доказами, дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог з таких підстав.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 проходив військову службу за контрактом у військовій частині - польова пошта НОМЕР_1 та з 27.03.2015 виключений зі списків особового складу частини, усіх видів забезпечення (а.с. 17,49).

Як встановлено судом, при первинному огляді згідно з висновком МСЕК (довідка серії ЖИА №001237 від 23.06.2015 про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках застрахованого) позивачу встановлено 20% втрати працездатності внаслідок травми, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби (а.с. 21, 53), у зв`язку з чим ОСОБА_1 було виплачено одноразову грошову допомогу у розмірі 17052,00 грн.

У подальшому, відповідно до довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією від 08.06.2018 серії 12 ААБ №100901 позивачу з 24.05.2018 було встановлено ІІІ групу інвалідності внаслідок травми, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби (а.с. 24, 56).

Згідно з рішенням комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, викладеного у протоколі від 07.12.2018 №122 ОСОБА_1 відмовлено у призначенні одноразової грошової допомоги через відсутність правових підстав для виплати. Вказано, що згідно з абзацом 2 пункту 4 статті 16-3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та пунктом 8 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 №975, у разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової допомоги у зв`язку із змінами, що відбулися, не здійснюється, а ОСОБА_1 групу інвалідності було встановлено понад дворічний термін після первинного встановлення ступеня втрати працездатності (а.с. 25,57).

Не погоджуючись із діями відповідача, наголошуючи, що Міністерство оборони України протиправно відмовило у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги як інваліду ІII групи, ОСОБА_1 звернувся із вказаним позовом до суду.

Закон України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

У відповідності до ч. 1 ст. 3 цього Закону останній поширюється, зокрема, на військовослужбовців, які стали інвалідами внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісті.

Частиною 1 статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" передбачено, що одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 16 цього Закону одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.

Пунктом 6 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 25.12.2013 №975, передбачено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується: військовослужбовцю, інвалідність якого настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок зазначених причин.

Пунктом 3 цього ж Порядку визначено, що днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності - дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.

Отже, оскільки у позивача право на отримання одноразової грошової допомоги виникло з 23.06.2015 у зв`язку зі встановленням ступеня втрати працездатності, до спірних правовідносин підлягає застосуванню законодавство, чинне на день виникнення права на отримання такої допомоги.

Так, відповідно до частин 2, 4 статті 16-3 Закону у випадках, передбачених підпунктами 4-9 пункту 2 статті 16 цього Закону, одноразова грошова допомога призначається і виплачується відповідним військовослужбовцям, військовозобов`язаним або резервістам.

Якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено вищу групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

Згідно п. 8 Порядку №975 якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному та резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії вищу групу чи іншу причину інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

Отже, законодавство, чинне на момент виникнення у позивача права на отримання одноразової грошової допомоги, можливість отримання її доплати, а не самої допомоги, у зв`язку зі встановленням вищої групи інвалідності чи іншої причини інвалідності або більшого відсотку втрати працездатності обмежувало дворічним строком.

Разом з тим, згідно із Законом від 06.12.2016 №1774-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" ч. 4 ст. 16-3 Закону України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців" було доповнено п. 2, яким встановлено, що у разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку із змінами, що відбулися, не здійснюється.

Як було встановлено судом, ОСОБА_1 з 23.06.2015 було встановлено 20% втрати працездатності внаслідок травми, пов`язаної з виконанням військової служби, у зв`язку з чим позивачу була виплачена одноразова грошова допомога у розмірі 17052,00 грн. Таким чином, позивач скористався своїм правом на отримання одноразової допомоги у випадку встановлення ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, передбаченим статтею 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

З 24.05.2018 позивачу, за наслідками повторного огляду, було встановлено ІІІ групу інвалідності внаслідок травми, пов`язаної з захистом Батьківщини, тобто після спливу дворічного терміну, з моменту встановлення йому 23.06.2015 20% втрати працездатності.

Отже, позивачу встановлено групу інвалідності у понад дворічний термін після встановлення ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності, що виключає його право на отримання одноразової грошової допомоги у збільшеному розмірі. Судом також враховується сутність цієї допомоги як одноразової виплати, що виключає визнання за позивачем права на її повторне отримання. Оскільки мова може йти лише про право на отримання цієї допомоги у збільшеному розмірі, яке, як на момент первинного встановлення позивачу ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності, так і на момент встановлення групи інвалідності, було обмежено дворічним строком, не дотриманим позивачем за обставин даної справи, підстав для задоволення позовних вимог суд не вбачає.

Слід зазначити, що аргументи позивача стосовно того, що нормами п. 8 Порядку №975 та абзацу 2 п. 4 ст. 16-3 Закону України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців" врегульоване повторне встановлення інвалідності, а йому фактично не було встановлено повторну інвалідність, а також змінено групу інвалідності, оскільки первинного встановлення інвалідності не було, а 23.06.2015 під час первинного огляду МСЕК йому було встановлено 20% втрати працездатності без встановлення інвалідності, є юридично безпідставними. Як було зазначено, на момент виникнення у позивача права на отримання одноразової грошової допомоги діяла норма п. 4 ст. 16-3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", яка однозначно передбачала право на отримання одноразової грошової допомоги у більшому розмірі після первинного встановлення ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності. Відповідно до рішенням комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, викладеного у протоколі від 07.12.2018 №122, ОСОБА_1 була виплачена одноразова грошова допомога в розмірі 17052,00 грн. у зв`язку зі встановленням 20% втрати працездатності внаслідок травми, пов`язаної з виконанням військової служби. Оскільки чинне законодавство у зв`язку зі зміною, зокрема, ступеня втрати працездатності передбачало можливість отримання одноразової грошової допомоги у більшому розмірі, то позивач міг би скористатись цим правом, але за умови дотримання визначеного законодавцем дворічного строку, в межах якого мала відбутись така зміна.

Отже, право позивача у даній справі на отримання одноразової грошової допомоги обґрунтовано обмежено відповідачем дворічним строком, чітко встановленим п. 4 ст. 16-3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", а зміни, які відбулися у законодавчому регулюванні після 01.01.2017, обумовлюють виключно наслідки пропуску такого строку, а не встановлюють нового правового регулювання питання отримання одноразової грошової допомоги та правових підстав для її повторного отримання.

Правову позицію, викладену в судових рішеннях Верховного Суду від 20.03.2018 у справі №295/3091/17, на яку посилається позивач, не можна застосовувати до даної справи, оскільки зазначене судове рішення постановлене за наслідками інших фактичних обставин справи щодо часу первинного встановлення інвалідності та її подальшої зміни, а відтак і за іншого законодавчого регулювання спірних правовідносин.

Таким чином, законодавство, яке регулює спірні правовідносини в часових межах обставин даної справи, допускає лише можливість виплати грошової допомоги у більшому розмірі у разі встановлення військовослужбовцю вищої групи інвалідності чи вищого ступеня втрати працездатності, однак право на отримання такої допомоги обмежено дворічним строком з моменту первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності. У даній справі така умова не дотримана, оскільки між встановленням позивачу ІІІ групи інвалідності та встановленням 20% втрати працездатності без встановлення інвалідності минуло більше двох років.

Що ж стосується позовних вимог в частині зобов`язання Міністерства оборони України виплатити позивачу одноразову грошову допомогу у зв`язку зі встановленням йому інвалідності ІІІ групи внаслідок травми, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби, у розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб станом на 01.01.2018, то вони є похідними від першої позовної вимоги.

Оскільки судом було встановлено відсутність у позивача права на отримання одноразової грошової допомоги, підстави для зобов`язання відповідача здійснити на користь ОСОБА_1 виплату допомоги також відсутні.

Частинами першої та другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно з ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що приймаючи оскаржуване рішення, відповідач діяв відповідно до вимог чинного законодавства, у зв`язку з чим підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

Враховуючи те, що норми Кодексу адміністративного судочинства України та Закону України "Про судовий збір" не передбачають розподілу (стягнення) судових витрат, які не були здійснені, тому питання розподілу судових витрат судом не вирішується.

На підставі викладеного, керуючись статтями 9, 77, 90, 242-246, 255, 257, 258, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) до Міністерства оборони України (просп. Повітрофлотський, 6, м. Київ, 03168, ), за участю третьої особи на стороні відповідача - ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ), про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Житомирський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду складено у повному обсязі: 16.05.2019.

Суддя Н.М. Майстренко