Справа № 120/1320/19-а
Суддя: Яремчук Костянтин Олександрович
Дата ухвалення: 2019-05-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

16 травня 2019 р. Справа № 120/1320/19-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Яремчука Костянтина Олександровича,

за участі секретаря судового засідання Ніконової Тетяни Василівни,

представників позивача Мусіровського Олексія Анатолійовича, ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

17 квітня 2019 року до Вінницького окружного адміністративного суду з позовною заявою в інтересах ОСОБА_3 звернувся представник ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області, в якій просить визнати протиправною бездіяльність Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області щодо неприйняття рішення про надання або мотивованої відмови в наданні йому дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства орієнтовним розміром 2,0 гектара на території Лісоволисіївської сільської ради Калинівського району Вінницької області та зобов`язати відповідача повторно розглянути його заяву щодо надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки.

Обгрунтовуючи позовні вимоги, представник позивача зазначив, що 17 жовтня 2018 року його довірителем до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області разом із іншими особами подано колективне клопотання про надання дозволів на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2,0 гектара кожному на території Лісоволисіївської сільської ради Калинівського району.

Листом Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області від 08 листопада 2018 року позивачу відмовлено в наданні дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства.

Не погоджуючись із вказаною відмовою, представник позивача в інтересах ОСОБА_3 звернувся з позовною заявою до адміністративного суду.

Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 22 квітня 2019 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін; встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня отримання ухвали суду для подання відзиву на позовну заяву та призначено справу до судового розгляду на 16 травня 2019 року. Окрім того, цією ж ухвалою суду витребувано у Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області належним чином засвідчену копію Положення про Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області, а також докази того, що земельна ділянка із кадастровим номером НОМЕР_1 передана у власність іншим особам на підставі розпорядження Калинівської районної державної адміністрації від 25 вересня 2007 року, про що вказано у листі Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області.

08 травня 2019 року на адресу суду від Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній просив відмовити у задоволенні позовних вимог повністю. При цьому, відповідач зазначив, що відповідно до положень статей 116, 118 Земельного Кодексу України не передбачено можливості безоплатної приватизації земельної ділянки на підставі технічної документації із землеустрою. Окрім того, вказав на правомірність відмови у наданні відповідного дозволу з інших підстав, що наведені у листі від 08 листопада 2018 року.

14 травня 2019 року на адресу суду від представника позивача надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи копію рішення Вінницького окружного адміністративного суду у справі №120/4577/18-а, яке набрало законної сили.

У судовому засіданні, що відбувалося 16 травня 2019 року, суд за результатами розгляду поданого клопотання постановив ухвалу без виходу до нарадчої кімнати, якою відмовив у його задоволенні з огляду на те, що з урахуванням положень частини 8 статті 79 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України) доказ, на долученні якого наполягав представник позивача, не поданий у встановлений законом строк (разом із позовною заявою, як того вимагає частина 2 статті 79 КАС України); при цьому, представник позивача не навів причин, що не залежали від нього, які унеможливлювали подати доказ у передбачений строк.

Представники позивача у судовому засіданні, що відбулося 16 травня 2019 року, підтримали позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись при цьому на обставин, що наведені у позовній заяві.

Натомість, представник відповідача заперечував проти задоволення позовних вимог з підстав, що викладені у відзиві на позовну заяву.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, заслухавши представників сторін, оцінивши надані ними докази, суд встановив такі обставини.

ОСОБА_3 17 жовтня 2018 року звернувся до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області разом із іншими особами з колективним клопотанням про надання дозволів на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2,0 гектара на території Лісоволисіївської сільської ради Калинівського району Вінницької області (за межами населеного пункту).

Листом вих. №16453/0-4742/0/95-18 від 08 листопада 2018 року Головним управлінням Держгеокадастру у Вінницькій області повідомлено ОСОБА_3 про неможливість надання відповідного дозволу з огляду на те, що положеннями Земельного кодексу України не передбачено можливості безоплатної приватизації земельної ділянки на підставі технічної документації із землеустрою. Також у листі зазначено, що згідно з даними публічно - кадастрової карти України та згідно з інформацією, наданої відділом у Калинівському та Липовецькому районах Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області, земельний масив передано у власність іншим особам на підставі розпорядження Калинівської районної державної адміністрації від 25 вересня 2007 року.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли, суд зважає на таке.

Центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною 8 цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб (частина 4 статті 122 Земельного Кодексу України).

Відповідно до частин 1-3 статті 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права власності громадянами та юридичними особами на земельні ділянки, на яких розташовані об`єкти, що підлягають приватизації, відбувається в порядку, визначеному частиною першою статті 128 цього Кодексу. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

У статті 121 Земельного кодексу України передбачено норми безоплатної передачі земельних ділянок громадянам. Зокрема, для ведення особистого селянського господарства, що становить не більше 2 гектар.

Підставою для набуття прав на земельну ділянку є відповідне рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування.

Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами визначений статтею 118 Земельного кодексу України.

Відповідно до частини 6 статті 118 Земельного кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку (частина 7 статті 118 Земельного кодексу України).

Відповідно до частин 10, 11 статті 118 Земельного кодексу України відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду. У разі відмови органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення заяви без розгляду питання вирішується в судовому порядку.

Особливу увагу суд звертає на положення статті 79-1 Земельного кодексу України, частиною 1 якої передбачено, що формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.

Відповідно до частини 2 статті 79-1 Земельного кодексу України формування земельних ділянок здійснюється: у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності; шляхом поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок; шляхом визначення меж земельних ділянок державної чи комунальної власності за проектами землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, проектами землеустрою щодо впорядкування території для містобудівних потреб, проектами землеустрою щодо приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; шляхом інвентаризації земель державної чи комунальної власності у випадках, передбачених законом; за проектами землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв).

Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі (частини 3,4 статті 79-1 Земельного кодексу України).

При цьому, згідно з частиною 5 статті 79-1 Земельного кодексу України формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах шостій - сьомій цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок.

Відтак, формування земельних ділянок здійснюється за проектами землеустрою, крім випадків, формування їх шляхом поділу чи об`єднання раніше сформованих ділянок, що, в свою чергу, здійснюється за технічною документацією із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок.

Визначаючись з приводу правомірності відмови відповідача у наданні ОСОБА_3 дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки, суд звертає увагу на положення частини 7 статті 118 Земельного кодексу України, якими визначено вичерпні підстави для відмови у наданні дозволу.

Проте, у листі вих. №16453/0-4742/0/95-18 від 08 листопада 2018 року відповідачем не вказано, в чому саме полягає невідповідність місця розташування земельної ділянки, щодо виготовлення технічної документації якої звернувся позивач, вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральним планам населених пунктів та іншої містобудівної документації, схемам землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектам землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів.

Водночас, у листі від 08 листопада 2018 року відповідачем наведено суперечливі аргументи, що слугували підставою для відмови у наданні дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки. Так, у згаданому листі відповідач, з однієї сторони, посилаючись на положення 79-1 Земельного кодексу України та статтю 56 Закону України «Про землеустрій», погоджується з тим, що поділ земельних ділянок, які перебувають у власності (в даному випадку в державній власності), без змін їх цільового призначення відбувається за технічною документацією із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок. Проте, в подальшому, здійснюючи посилання на положення статей 116 та 118 Земельного кодексу України, вказує на неможливість безоплатної приватизації земельної ділянки на підставі технічної документації із землеустрою.

Однак, суд звертає увагу на тому, що у клопотанні від 17 жовтня 2018 року позивач не просив надати дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, про який йдеться у статті 118 Земельного кодексу України. Позивач у клопотанні від 17 жовтня 2018 року просив надати дозвіл на виготовлення іншого виду документації із землеустрою.

Разом із тим, на необхідності застосування до спірних правовідносин положень статті 118 Земельного Кодексу України вказував також і Верховний Суд у постанові від 24 квітня 2019 року у справі №816/1292/18, а також і Сьомий апеляційний адміністративний суд у постанові від 13 березня 2019 року у справі №0240/3331/18-а.

Не можуть бути визнані обгрунтованими також посилання відповідача у листі від 08 листопада 2018 року як на підставу для відмови у наданні дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою й на те, що розпорядженням Калинівської районної державної адміністрації від 25 вересня 20007 року земельну ділянку із кадастровим номером НОМЕР_1 передано у власність іншим особам, адже із вказаного вище розпорядження неможливо встановити чи дійсно у цьому розпорядженні йдеться, в тому числі й про земельну ділянку, щодо виготовлення технічної документації якої звернувся ОСОБА_3

Що ж стосується наданих представником відповідача 08 травня 2019 року разом із відзивом на позовну заяву таких доказів, як копію розпорядження Калинівської районної державної адміністрації №75 від 04 квітня 2016 року, додатку до цього розпорядження та технічної документації із землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв), то суд звертає увагу на положення частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України.

Так, вказаною нормою передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Оскільки надані представником відповідача 08 травня 2019 року такі докази, як копія розпорядження Калинівської районної державної адміністрації №75 від 04 квітня 2016 року, додаток до цього розпорядження та технічна документація із землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв), не були покладені в основу листа від 08 листопада 2019 року, яким позивачу відмовлено в наданні дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою, тому суд не бере до уваги вказані докази; при цьому, представник відповідача не довів, що відповідачем було вжито всіх можливих заходів для отримання таких доказів до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

З приводу належної форми прийнятого відповідачем рішення, то суд звертає увагу на наступне.

В ході судового розгляду судом досліджено належним чином засвідчену копію Положення про Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області, затвердженого наказом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру №308 від 17 листопада 2016 року, пунктом 8 якого передбачено, що Головне управління у межах своїх повноважень видає накази організаційно-розпорядчого характеру.

Крім того, згідно з пунктом 84 Типової інструкції з діловодства в територіальних органах Держгеокадастру, затвердженої наказом Держгеокадастру №600 від 15 жовтня 2015 року, накази видаються як рішення організаційно-розпорядчого характеру. За змістом управлінської дії накази видаються з основних питань діяльності територіального органу Держгеокадастру, адміністративно-господарських, кадрових питань. При цьому, пунктом 123 вказаної Типової інструкції передбачено, що службові листи складаються з метою обміну інформацією між установами як: відповіді про виконання завдань, визначених в актах органів державної влади, дорученнях вищих посадових осіб; відповіді на запити, звернення; відповіді на виконання доручень установ вищого рівня; відповіді на запити інших установ; відповіді на звернення громадян; відповіді на запити на інформацію; ініціативні листи; супровідні листи.

Відтак, вказаними підзаконними нормативно-правовими актами визначено, що за результатами розгляду будь-яких основних питань діяльності територіального органу Держгеокадастру останнім має видаватися відповідний наказ. При цьому, листи складаються у разі надання відповіді на звернення громадян.

Отже, рішення про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки або про відмову в його наданні повинно оформлятися розпорядчим індивідуальним правовим актом у формі наказу органом Держгеокадастру.

А тому лист відповідача від 08 листопада 2019 року не може вважатися належною відмовою у наданні ОСОБА_3 дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки.

З огляду на викладене суд дійшов висновку, що відповідач діяв не на підставі та не у спосіб, що передбачені Земельним кодексом України, без дотримання вимог частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, що свідчить про допущення відповідачем як суб`єктом владних повноважень протиправної бездіяльності, що полягає у неприйнятті рішення у формі наказу за результатами розгляду поданого позивачем клопотання від 17 жовтня 2018 року.

При цьому, оскільки протиправна бездіяльність відповідача полягає у неприйнятті рішення у формі наказу за результатами розгляду поданого позивачем клопотання, тому, на переконання суду, належним способом захисту порушеного права позивача є зобов`язання відповідача повторно розглянути клопотання ОСОБА_3 від 17 жовтня 2018 року.

Відповідно до статтей 9, 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно зі статтею 90 цього Кодексу оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

При цьому в силу положень частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів представників сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності відмови, викладеної у листі від 08 листопада 2018 року, та докази, надані позивачем, суд доходить висновку, що позовну заяву належить задовольнити повністю.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд керується частиною 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до якої при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відтак, зважаючи на задоволення позову повністю, тому на користь позивача слід стягнути сплачений ним при поданні позовної заяви судовий збір в розмірі 768,40 гривень за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області.

У зв`язку із викладеним та керуючись статтями 2, 9, 73, 74, 75, 76, 94, 124, 139, 162, 241, 244, 245, 246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України,

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_3 до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії задовольнити повністю.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області, що полягає у неприйнятті рішення у формі наказу за результатами розгляду клопотання ОСОБА_3 про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства орієнтовним розміром 2,0 гектари на території Лісоволисіївської сільської ради Калинівського району Вінницької області.

Зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області повторно розглянути клопотання ОСОБА_3 від 17 жовтня 2018 року щодо надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства орієнтовним розміром 2,0 гектари на території Лісоволисіївської сільської ради Калинівського району Вінницької області.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області (місцезнаходження: 21027, м. Вінниця, вул. Келецька, 63, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України: 39767547) на користь ОСОБА_3 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 копійок, сплачених при зверненні до суду як судовий збір.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України. Відповідно до статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_3 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 )

Відповідач: Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області (місцезнаходження: 21027, м. Вінниця, вул. Келецька, 63; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України: 39767547)

Повний текст рішення складено 21.05.2019

Суддя Яремчук Костянтин Олександрович