Справа № 1840/3147/18
Суддя: Мельнікова Л.В.
Дата ухвалення: 2019-05-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Головуючий І інстанції: Соп’яненко О.В.

15 травня 2019 р.

Справа № 1840/3147/18

Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді - Мельнікової Л.В.,

суддів - Калитки О. М. , Кононенко З.О. ,

розглянувши у порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду у місті Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 05 листопада 2018 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Сумській області про визнання наказу недійсним в частині, зобов’язання вчинити дії, -

В с т а н о в и л а:

14.08.2018 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, яким просить:

- визнати недійним наказ відповідача Головного управління національної поліції в Сумській області (подалі – ГУНП в Сумській області) № 264 о/с від 17.05.2018 року в частині визначення вислуги років;

- зобов’язати ГУНП в Сумській області здійснити перерахунок вислуги років з врахуванням наказу ГУ ДФС у Сумській області № 184-0 від 22.06.2017 року та внести відповідні зміни до наказу;

- зобов’язати ГУНП в Сумській області виплатити йому одноразову грошову допомогу відповідно до ст. 9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»;

- зобов’язати ГУНП в Сумській області згідно з частинами 1, 2 ст. 83 КЗпП виплатити йому грошову компенсацію за всі дні невикористаної відпустки за 2017 та 2018 роки.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає наступне.

Відповідно до наказу ГУ ДФС у Сумській області № 184-0 від 22.06.2017 року його звільнено з органів податкової міліції у запас Збройних Сил України за власним бажанням та визначено вислугу років станом на 22.06.2017 року в календарному обчисленні 09 років 11 місяців 18 днів, в пільговому обчисленні - 09 років 11 місяців 18 днів.

В подальшому відповідно до наказу ГУНП в Сумській області № 246 о/с від 26.06.2017 року він прийнятий на службу до Національної поліції України, при цьому наказ ГУ ДФС у Сумській області, в частині вислуги років, не був оскаржений, а, отже, на момент прийому на службу до органів Національної поліції України являвся законним та, відповідно, вислуга років станом на 26.06.2017 року в календарному обчисленні складала 09 років 11 місяців 18 днів.

Згідно наказу ГУНП в Сумській області № 264 о/с від 17.05.2018 року відповідно до п. 7 (за власним бажанням) частини 1 ст. 77 Закону України «Про національну поліцію» його звільнено зі служби в поліції. В даному наказі зазначена вислуга років в органах Національної поліції України 00 років 10 місяців 21 день.

Таким чином, враховуючи наказ ГУ ДФС у Сумській області № 184-0 від 22.06.2017 року та наказ ГУНП в Сумській області № 264 о/с станом на 17.05.2018 року вислуга років складала 10 років 10 місяців 9 днів.

Вказує, що мав право на виплату одноразової грошової допомоги, але з метою її невиплати службові особи управління кадрового забезпечення ГУНП в Сумській області навмисно не врахували законний наказ ГУ ДФС у Сумській області № 184-0 від 22.06.2017 року. Одноразова грошова допомога при звільненні виплачена не була. На неодноразові звернення до відповідача за цим фактом, отримував лише відписки, ніяких додаткових перевірок при цьому не проводилось.

Також, співробітниками управління кадрового забезпечення ГУНП в Сумській області помилково вирахувано вислугу років 09 років 10 місяців 05 днів, але ніяких змін до наказу ГУНП в Сумській області № 264 о/с від 17.05.2018 року не внесено.

Крім наведеного, позивач вказує, що у день його звільнення зі служби з поліції за період служби з 26.06.2017 року по 17.05.2018 року (00 років 10 місяців 21 день) йому виплачена компенсація за невикористану відпустку лише за 2018 рік (11 днів), та до розрахунку не враховано додатково, що датою звільнення є 17.05.2018 року та невикористана відпустка за 2017 рік. Таким чином, йому виплачена компенсація за невикористану відпустку лише за період з 01.01.2018 по 30.04.2018 року, що суперечить КЗпП та п. 4, п. 10 ст. 92 Закону України «Про Національну поліцію». Йому не виплачено компенсацію за невикористану основну відпустку за 2017 рік та за період з 01.05.2018 року по 17.05.2018 року.

За наведеного вважає його вимоги обґрунтованими, відповідно, позов таким, що підлягає задоволенню.

На виконання вимог суду першої інстанції, позивачем подано клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку звернення до суду, яке обґрунтовано тим, що відповідно до ст. 1 Закону України «Про звернення громадян» для врегулювання спору мирним шляхом ним до ГУПН в Сумській області подавалися неодноразові звернення за фактом врахування наказу ГУ ДФС у Сумській області № 184-0 від 22.06.2017 року.

Існування зазначених обставин підтверджуються копіями звернень до ГУНП в Сумській області, а також копіями листів ГУНП в Сумській області, доданими до клопотання.

За висновком Сумського окружного адміністративного суду, викладеним в ухвалі від 06.09.2018 року, причини пропуску позивачем ОСОБА_1 строку звернення до суду визнані поважними.

Заперечуючи проти позову, відповідач у відзиві зазначає, що відповідачем вислуга років позивачу обрахована на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 року № 393. Станом на день звільнення вона складала 09 років 10 місяців 21 день, до якої зарахований період навчання, служби в органах ДФС та Національної поліції. Відсутні підстави для нарахування одноразової грошової допомоги при звільненні, оскільки вислуга є меншою, ніж 10 років.

Грошова компенсація виплачена позивачу за чотири повних місяця служби у 2018 році на підставі ст. 93 Закону України «Про Національну поліцію» та розділу ІІІ Наказу МВС від 06.04.2016 року № 260. Нормами спеціального законодавства передбачено виплату компенсації за невикористану відпустку тільки в році звільнення, відтак, компенсація за 2017 рік не нараховувалась.

У відповіді на відзив позивач зазначив, що на час його звільнення календарна вислуга складала 10 років 00 місяців 29 днів (з урахуванням ВНЗ - 2 роки 6 місяців 00 днів). На момент звільнення термін служби в органах Національної поліції складав 10 повних місяців, що еквівалентно 25 дням щорічної відпустки. Фактично йому компенсовано лише 11 днів відпустки.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 05.11.2018 року (рішення ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження) адміністративний позов ОСОБА_1 задоволений частково наступним чином:

Визнано протиправним наказ ГУНП в Сумській області від 17.05.2018 року № 264о/с в частині визначення ОСОБА_1 вислуги років.

Відповідач ГУНП в Сумській області зобов’язаний здійснити перерахунок вислуги років з врахуванням періоду навчання ОСОБА_1 у вищому навчальному закладі та внести відповідні зміни до наказу.

Відповідач ГУНП в Сумській області зобов’язаний виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористану відпустку за періоди роботи з 26.06.2017 року по 31.12.2017 року, з 01.05.2018 року по 17.05.2018 року.

У задоволенні вимог в частині зобов’язання відповідача виплатити позивачу одноразову грошову допомогу відповідно до ст. 9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» відмовлено у зв'язку з необґрунтованістю.

Висновок суду вмотивований тим, що на час звільнення позивача календарна вислуга становила 9 років 10 місяців 29 днів. В оскаржуваному наказі від 17.05.2018 року № 264о/с вислуга вказана без врахування періоду навчання у вищому навчальному закладі і становить 07 років 06 місяців 29 днів. Таким чином, вислуга обчислена не вірно, з порушенням вимог ч. 2 ст. 17 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Разом з тим, статтею 9 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" передбачено право на отримання одноразової грошової допомоги лише особам, які мають вислугу 10 років. Відтак, відсутні підстави для виплати такої грошової допомоги, у зв'язку з недостатністю вислуги у позивача.

Також судом встановлено, що при звільненні позивачу виплачена компенсація за невикористану відпустку - 11 календарних днів за чотири повні місяці роботи у 2018 році. Компенсація за період роботи у 2017 році та з 01.05.2018 року по 17.05.2018 року не виплачена.

Суд вважає, що відповідач виходить з хибного тлумачення норм законодавства, оскільки вимоги ч. 10 ст. 93 закону України «Про Національну поліцію» та п. 8 розділу III «Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання», якими передбачається виплата компенсації за невикористану в році звільнення відпустку, необхідно розуміти як право на отримання грошової компенсації за весь час невикористаної оплачуваної відпустки, незалежно від часу набуття права на таку відпустку, оскільки відпустки за попередні роки також є невикористаними в році звільнення.

Ні законом України «Про Національну поліцію», ні «Порядком та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання» не передбачена виплата грошової компенсації за невикористану відпустку виходячи з повних місяців роботи. За таких обставин, суд визначився, що виплата такої компенсації повинна проводитись виходячи з фактично відпрацьованого часу.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Сумського окружного адміністративного суду від 05.11.2018 року в частині, якою йому відмовлено у задоволенні позову, та ухвалити нове, яким задовольнити відхилені судом вимоги у повному обсязі.

Аргументуючи вимоги апеляційної скарги, скаржник зазначає, що судом першої інстанції невірно врахований період навчання в Сумському державному університеті, оскільки враховано лише копії дипломів бакалавра та про вищу освіту, при цьому не враховано інформацію, наведену в додатках до зазначених дипломів.

Так, згідно додатку до диплома про вищу освіту СМ № 30365735 від 30.06.2006 року термін навчання в Сумському державному університеті становить 4 роки.

Згідно додатку до диплома про вищу освіту СМ № 32663520 від 30.06.2007 року термін навчання в Сумському державному університеті становить 1 рік.

Таким чином, термін навчання в Сумському державному університеті, становив 5 років.

Отже, відповідно до ст. 17 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» до вислуги років повинно бути зараховано 02 роки 06 місяців, відтак, календарна вислуга років складає 10 років 00 місяців 29 днів.

Відповідачем ГУ НП в Сумській області судове рішення в апеляційному порядку не оскаржено.

У відзиві на апеляційну скаргу ГУНП в Сумській області вказує, що згідно послужних списків ОСОБА_1:

- період проходження служби в Управлінні податкової міліції Державної податкової адміністрації в Сумській області з 27.10.2008 року по 20.03.2012 року складає – 03 роки 05 місяці 03 дні;

- період служби в Головному управлінні Міністерства доходів і зборів в Сумській області з 17.03.2014 року по 22.06.2017 року складає – 03 роки 03 місяці 05 днів;

- період служби в ГУНП в Сумській області з 26.06.2017 року по 17.05.2018 року складає – 00 років 10 місяців 21 день.

Враховуючи, що на час звільнення календарна вислуга років складає 09 років 10 місяців 21 день (з урахуванням ВНЗ – 02 роки 03 місяці 06 днів), строк календарної служби для визначення розміру одноразової грошової допомоги складає – 09 років 10 місяців 05 днів, і у відповідності до п. 10 постанови КМУ № 393 така вислуга не дає права на отримання одноразової грошової допомоги при звільненні за власним бажанням.

У відповіді на відзив позивач наводить аргументи, аналогічні тим, що вказані ним в апеляційній скарзі.

За приписами статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги (ч. 1 ст. 308).

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов’язкової підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 2 ст. 308).

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а судове рішення відповідно до положень ст. 316 КАС України слід залишити без змін, з огляду на наступне.

Судом установлено, що позивач ОСОБА_1 в період з 26.06.2017 року по 27.05.2018 року проходив службу в органах Національної поліції. Наказом № 264 ос позивач звільнений відповідно до п. 7 (за власним бажанням) ч. 1 ст. 77 Закону України «Про національну поліцію». Відповідно до наказу № 264о/с вислуга ОСОБА_1 станом на 17.05.2018 року складає: календарна – 07 років 06 місяців 29 днів, у тому числі: в органах національної поліції 00 років 10 місяців 21 день, в органах ДФС - 06 років 08 місяців 08 днів /а.с. 13/.

Як убачається з наказу ГУ ДФС у Сумській області від 22.06.2017 року № 184-0 про звільнення ОСОБА_1, вислуга років станом на 22.06.2017 року в календарному обчисленні складає 09 років 11 місяців 18 днів; в пільговому обчисленні 09 років 11 місяців 18 днів /а.с. 14/.

Погоджуючись із висновком суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до пунктів «б», «в» ч. 1 ст. 17 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби і військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах «б» - «д» статті 1-2 цього Закону, які мають право на пенсію за цим Законом, до вислуги років для призначення пенсії зараховуються: служба в органах < > поліції < > з дня призначення на відповідну посаду; час роботи в < > податковій міліції.

Відповідно до ч. 2 ст. 17 цього Закону до вислуги років поліцейським < > додатково зараховується час їхнього навчання (незалежно від форми навчання) у цивільних вищих навчальних закладах, а також в інших навчальних закладах, після закінчення яких присвоюється офіцерське (спеціальне) звання, до вступу на військову службу, службу до органів внутрішніх справ, Національної поліції, Служби судової охорони, державної пожежної охорони, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції чи Державної кримінально-виконавчої служби України або призначення на відповідну посаду в межах до п’яти років із розрахунку один рік навчання за шість місяців служби.

Як убачається з копій послужного списку, трудової книжки, дипломів бакалавра та про вищу освіту, військового квитка, позивач в період з 01.09.2002 по 30.06.2006 та з 01.09.2006 по 30.06.2007 навчався у Сумському державному університеті за напрямком підготовки «Економіка і підприємництво». Під час навчання пройшов військову підготовку та йому було присвоєно військове звання молодший лейтенант /а.с. 16-17, 31-32, 40-41, 42-43, 44, 45-50, 51-55/.

Колегія суддів зауважує, що у відповідності до вимог ч. 2 ст. 17 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», до вислуги років зараховується один рік навчання за шість місяців служби. Таким чином, за період з 01.09.2002 року по 30.06.2006 року вислуга становить 03 роки 10 місяців 00 днів; за період з 01.09.2006 року по 30.06.2007 року вислуга становить 00 років 10 місяців 00 днів.

Як убачається з матеріалів справи /а.с. 40-44, 45-55, 66-69/, позивач в період з 27.10.2008 року по 20.03.2012 року проходив службу в управлінні податкової міліції ДПА в Сумській області Вислуга становить 03 роки 05 місяців 03 дні.

В період з 17.03.2014 року по 22.06.2017 року проходив службу в ГУ Міністерства доходів і зборів в Сумській області. Вислуга становить 03 роки 03 місяці 05 днів.

З 26.06.2017 року по 17.05.2018 року проходив службу в ГУ НП в Сумській області. Вислуга становить 00 років 10 місяців 21 день.

Відтак, колегія суддів зазначає, що на час звільнення позивача ОСОБА_1 календарна вислуга становила 09 років 10 місяців 29 днів.

В оскаржуваному наказі від 17.05.2018 року № 264о/с вислуга вказана без врахування періоду навчання у вищому навчальному закладі, і становить 07 років 06 місяців 29 днів.

Таким чином, погоджуючись із висновком суду першої інстанції, колегія суддів відзначає, що вислуга позивача обчислена з порушенням вимог ч. 2 ст. 17 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Разом із цим, суд дійшов вірного висновку про відсутність підстав для виплати позивачу одноразової грошової допомоги, оскільки, в розумінні ст. 9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», право на отримання такої допомоги мають особи, які мають вислугу 10 років.

За наведеного, колегія суддів відхиляє доводи позивача про те, що до вислуги повинно бути додатково зараховано 02 роки 06 місяців (період навчання у ВНЗ), оскільки приписами ч. 2 ст. 17 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» визначено, що до вислуги років поліцейським < > додатково зараховується час їхнього навчання (незалежно від форми навчання) у цивільних вищих навчальних закладах, а також в інших навчальних закладах, після закінчення яких присвоюється офіцерське (спеціальне) звання в межах до п’яти років із розрахунку один рік навчання за шість місяців служби.

Крім цього, колегія суддів зазначає, що приписами статті 45 Основного Закону закріплено конституційне право кожного, хто працює, на відпочинок. Це право забезпечується наданням днів щотижневого відпочинку, а також оплачуваної щорічної відпустки, встановленням скороченого робочого дня щодо окремих професій і виробництв, скороченої тривалості роботи у нічний час. Максимальна тривалість робочого часу, мінімальна тривалість відпочинку та оплачуваної щорічної відпустки, вихідні та святкові дні, а також інші умови здійснення цього права визначаються законом.

Так, відповідно до ч. 2, чч. 5-7 ст. 93 Закону України «Про Національну поліцію» тривалість щорічної основної оплачуваної відпустки поліцейського становить тридцять календарних днів, якщо законом не визначено більшої тривалості відпустки. Відпустка тривалістю менше 10 діб за бажанням особи рядового або керівного складу може бути надана одночасно з черговою відпусткою в наступному році. Поліцейським дозволяється, за бажанням, використовувати відпустку частинами. Одна частина відпустки має бути не менше 10 діб.

Поліцейським, які захворіли під час чергової відпустки, після одужання відпустка продовжується на кількість невикористаних днів. Відкликання поліцейського із чергової відпустки, як правило, забороняється. У разі крайньої необхідності відкликання із чергової відпустки може бути дозволено керівнику територіального органу поліції. За бажанням поліцейського невикористана частина відпустки може бути приєднана до чергової відпустки на наступний рік (ч.ч. 8, 11 ст. 93 цього Закону).

Виходячи із системного аналізу наведених норм, колегія суддів зазначає, що законом не виключаються випадки, коли поліцейським відпустка не буде використана протягом календарного року. При цьому не передбачено позбавлення такої особи права на відпустку, яке вона вже отримала в попередньому календарному році. Таким чином, в наступному календарному році, в тому числі і за умови, що такий є роком звільнення, поліцейський має право на чергову відпустку за поточний календарний рік та на відпустки, що не були використані в попередніх роках.

Погоджуючись із висновком суду першої інстанції, колегія суддів зауважує, що вимоги ч. 10 ст. 93 Закону України «Про Національну поліцію» та п. 8 розділу III «Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання», якими передбачається виплата компенсації за невикористану в році звільнення відпустку, необхідним розуміти, як право на отримання грошової компенсації за весь час невикористаної оплачуваної відпустки, незалежно від часу набуття права на таку відпустку.

При цьому, ані Законом України «Про Національну поліцію», а ні зазначеним Порядком не передбачена виплата грошової компенсації за невикористану відпустку, виходячи з повних місяців роботи. Таким чином, виплата такої компенсації повинна проводитись виходячи з фактично відпрацьованого часу.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду апеляційної інстанції не спростовують.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», § 58, рішення від 10.02.2010 року).

Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 292, 293, 308, 310, 311, 313, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Сумського окружного адміністративного суду від 05 листопада 2018 року, - без змін.

Постанова Другого апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з дати її прийняття. Учасники справи, а також особи, які не брали участь у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов’язки мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених Кодексом адміністративного судочинства України. Касаційна скарга на судове рішення подається безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя

(підпис)

Л.В. Мельнікова

Судді

(підпис) (підпис)

О.М. Калитка З.О. Кононенко