Справа № 620/351/19
Суддя: Федотов Ігор В'ячеславович
Дата ухвалення: 2019-05-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/351/19 Суддя (судді) першої інстанції: Клопот С.Л.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - судді Федотова І.В.,

суддів: Літвіної Н.М. та Сорочка Є.О.,

за участю секретаря Лисенко І.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 21 лютого 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України про визнання протизаконними дій та стягнення компенсації, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Державної казначейської служби України (далі - відповідач), в якому просив:

- визнати протизаконними дії відповідача щодо відмови виконати приписи статті 5 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» про нарахування і виплати йому компенсації за несвоєчасне виконання рішення Новозаводського районного суду міста Чернігова від 5.10.2017 залишеного без змін постановою Апеляційного суду Чернігівської області від 21.12.2017 і ухвалою Верховного Суду від 8 травня 2018 року і виконавчого листа №751/4274/17 від 17.01.2018;

- визнати протизаконними дії відповідача щодо відмови врахувати постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 22 березня 2017 року залишеного без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 07.06.2017 року із доповненнями в частині мотивів задоволення позову постановою Верховного Суду від 8 травня 2018 року справи №825/370/17 за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України про визнання дій протиправними та зобов`язати вчинити певні дії;

- визнати, що відмова відповідача врахувати постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 22 березня 2017 року залишеного без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 07.06.2017 і доповненнями в частині мотивів задоволення позову постановою Верховного Суду від 8 травня 2018 року справи №825/370/17 за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України про визнання дій протиправними та зобов`язати вчинити певні дії становить порушення пункту 1 статті 6 Конвенції з прав людини та основоположних свобод;

- визнати, що відмова відповідача виконати приписи статті 5 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» прийнятого за насідками пілотного рішення Європейського суду з прав людини «Юрій Миколайович Іванов проти України» від 15 жовтня 2009 року становить порушення права на мирне володіння майном передбачене статтею 1 Протоколу № 1 до Конвенції з прав людини та основоположних свобод;

- визнати, що відмова відповідача виконати приписи статті 5 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» прийнятого за наслідками пілотного рішення Європейського суду з прав людини «Юрій Миколайович Іванов проти України» від 15 жовтня 2009 року, а також відмова врахувати обставини пілотного рішення «Бурмич та інші проти України» від 12 жовтня 2017 року становить порушення пункту 1 статті 6 Конвенції з прав людини та основоположних свобод;

- стягнути з Державного бюджету України на користь позивача суму у розмірі 495 (чотириста дев`яносто п`ять) гривень 75 коп., на підставі статті 5 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» - три відсотки річних від своєчасно несплаченої суми за порушення тримісячного строку перерахування коштів у сумі 30 000 грн. на виконання рішення Новозаводського районного суду м.Чернігова від 05.10.2017 по справі №751/4274/17 за період з 06.05.2018 по 21.11.2018 включно шляхом безспірного списання Державною казначейською службою України коштів з єдиного казначейського рахунку;

- встановити судовий контроль виконання рішення суду та зобов`язати Державну казначейську службу України подати звіт про виконання судового рішення протягом одного місяця після набрання постановою законної сили.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 21 лютого 2019 року у задоволенні позову було відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на порушення норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, які мають значення для справи та невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, які з`явились в судове засідання, дослідивши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п. 2 ч.1 ст. 315, п.п. 1, 4 ч.1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Як свідчать обставини справи та встановлено судом першої інстанції, постановою Новозаводського районного суду м. Чернігова від 05 жовтня 2017 року №751/4274/17, адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Новозаводської районної у м. Чернігові ради, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди задоволено частково.

Стягнуто на користь позивача з Державного бюджету України 30000 (тридцять тисяч) гривень моральної шкоди шляхом безспірного списання з Державної казначейської служби України коштів з єдиного казначейського рахунку України.

05 жовтня 2017 року Новозаводським районним судом м. Чернігова позивачу було видано виконавчий лист, в якому вказано, що рішення суду набрало законної сили 21 грудня 2017 року (а.с. 25).

19 січня 2018 року позивачем направлено до Державної казначейської служби України для виконання судове рішення та виконавчий лист по справі №751/4274/17, які вручені відповідачу 05 лютого 2018 року (а.с.46-47).

21 листопада 2018 року на виконання рішення суду від 05 жовтня 2019 року і виконавчого листа № 751/4274/17 Державна казначейська служба України виплатила позивачу кошти у розмірі 30 000 грн., що не заперечується сторонами.

22 листопада 2018 року позивач звернувся до ДКС України із заявою провести нарахування і забезпечити виплату компенсації за порушення строку виконання судових рішень і інфляційні втрати.

Проте, листом від 29.12.2018 №5-13/22089 ДКС України відмовило у нарахуванні компенсації за несвоєчасне виконання судового рішення.

Не погоджуючись із невиплатою компенсації за несвоєчаснісь виконання рішення Новозаводського районного суду міста Чернігова від 05 жовтня 2017 року , що передбачена ч.1 ст. 5 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» позивач звернувся до суду з даним позовом.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність у позивача права на отримання компенсації за невиконання рішення суду у тримісячний строк, визначений ч.1 ст. 5 вказаного Закону, з посиланням на те, що наведені норми Закону передбачають нарахування компенсації виключно за рішеннями суду про стягнення коштів з державного органу, державних підприємства, установи, організації та не передбачають нарахування та виплату компенсації за порушення строку перерахування коштів за судовим рішенням про відшкодування шкоди за рахунок держави.

Колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх в добровільному порядку визначені Законом України «Про виконавче провадження».

Частиною другою статті 6 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

За приписами частини першої статті 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

В силу частини першої статті 5 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» у разі якщо центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, протягом трьох місяців не перерахував кошти за рішенням суду про стягнення коштів, крім випадку, зазначеного в частині четвертій статті 4 цього Закону, стягувачу виплачується компенсація в розмірі трьох відсотків річних від несплаченої суми за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, прийнятих судами, а також іншими органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення визначено у Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011року № 845 (далі - Порядок №845).

Так, відповідно до пункту 3 Порядку № 845 рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів (про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів - з попереднім інформуванням Мінфіну, про стягнення коштів боржників-у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань (залишків коштів на рахунках підприємств, установ, організацій).

Приписами пункту 50 Порядку № 845 обумовлено, що компенсація за порушення встановленого законом строку перерахування коштів нараховується: Казначейством, якщо боржником є державний орган; державним виконавцем, якщо боржником є підприємство, установа, організація або юридична особа, зазначені в пункті 48 цього Порядку.

Компенсація виплачується Казначейством на підставі рішення або постанови про виплату компенсації за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання судових рішень та виконавчих документів за черговістю надходження таких заяв стягувачів та після погашення заборгованості за рішеннями суду відповідно до пункту 3 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень».

З матеріалів справи вбачається, що предметом спірних правовідносин у цій справі є відсутність нарахування та виплати позивачу із Державного бюджету України компенсації у розмірі трьох відсотків річних від несплаченої у встановлений строк суми, визначеною у виконавчому листі та судовому рішенні.

Виходячи з аналізу норми, закріпленої у частині першій статті 5 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», підставою для виплати стягувачу компенсації, передбаченої цим Законом, слугує порушення органом казначейства строків перерахування коштів на виконання рішення суду про стягнення коштів з органу державної влади.

При цьому, положення статті 5 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» не обумовлюють виникнення у стягувача права на отримання компенсації лише фактичним виконанням органом казначейства рішення суду про стягнення коштів з органу державної влади. Достатньою підставою для стягнення відповідної компенсації є порушення органом казначейства строків перерахування коштів на виконання рішення суду, визначених цим Законом, що мало місце у випадку спірних правовідносин.

Як вбачається з матеріалів справи Державна казначейська служба України не виконала обов`язку, визначеного статтею 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» та не забезпечила перерахування позивачу коштів на виконання рішення Новозаводського районного суду міста Чернігова від 05 жовтня 2017 року протягом трьох місяців з часу надходження виконавчого документу, так як виконала рішення лише 21 листопада 2018 року строк виконання якого закінчився 05 травня 2018 року.

Тому, колегія суддів вважає право позивача на отримання ним компенсації в розмірі трьох відсотків річних від несплаченої суми за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 05 жовтня 2017 року по справі №751/4274/17 порушеним.

При цьому вимога позивача щодо безспірного списання Державною казначейською службою України коштів з єдиного казначейського рахунку компенсації в розмірі трьох відсотків річних від несплаченої суми за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішення є необґрунтованою, так як не передбачена Порядком № 845.

Інші вимоги стосовно визнання відмови відповідача врахувати постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 22 березня 2017 року залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 07.06.2017 і доповненнями в частині мотивів задоволення позову постановою Верховного Суду від 8 травня 2018 року справи №825/370/17 за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України про визнання дій протиправними та зобов`язати вчинити певні дії становить порушення пункту 1 статті 6 Конвенції з прав людини та основоположних свобод; стосовно відмови відповідача виконати приписи статті 5 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» прийнятого за насідками пілотного рішення Європейського суду з прав людини «Юрій Миколайович Іванов проти України» від 15 жовтня 2009 року становить порушення права на мирне володіння майном передбачене статтею 1 Протоколу № 1 до Конвенції з прав людини та основоположних свобод; стосовно визнання, що відмова відповідача виконати приписи статті 5 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» прийнятого за наслідками пілотного рішення Європейського суду з прав людини «Юрій Миколайович Іванов проти України» від 15 жовтня 2009 року, а також відмова врахувати обставини пілотного рішення «Бурмич та інші проти України» від 12 жовтня 2017 року становить порушення пункту 1 статті 6 Конвенції з прав людини та основоположних свобод не підлягають задоволенню, так як приписами статті 5 КАС України не передбачений такий спосіб захисту порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду і не забезпечує його ефективність.

Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у звичайних законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим.

Наведені положення не дозволяють скаржитися щодо законодавства або певних обставин абстрактно, лише тому, що заявник вважає начебто певні положення норм законодавства впливають на його правове становище.

Відповідно до ч.1 статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Отже, встановити судовий контроль за виконанням рішення суб`єктом владних повноважень суд може під час ухвалення рішення у справі. Такий контроль здійснюється судом шляхом зобов`язання подати звіт про виконання судового рішення, розгляду поданого звіту на виконання судового рішення, а в разі неподання такого звіту - встановленням нового строку для подання звіту та накладенням штрафу.

Таким чином, зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання судового рішення відносить до дискреційних повноважень суду і зобов`язання суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення є правом суду.

Досліджуючи та аналізуючи матеріали справи та за наслідками обґрунтованих позовних вимог колегія суддів не вбачає підстав для задоволення позову частині встановлення судового контролю виконання рішення суду та зобов`язання Державної казначейської служби України подати звіт про виконання судового рішення протягом одного місяця після набрання постановою законної сили.

Зважаючи на природу та підстави даного спору та, оскільки спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення, - колегія суддів вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги частково з огляду на мотиви, викладені у цій постанові.

Враховуючи вищевикладене та проаналізувавши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було неповно встановлено обставини справи та ухвалено рішення з порушенням норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи та є підставою для скасування рішення суду і ухвалення нової постанови про часткове задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 21 лютого 2019 року - скасувати та прийняти постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України про визнання протизаконними дій та стягнення компенсації задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії Державної казначейської служби України щодо відмови виконати приписи статті 5 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» про нарахування і виплату ОСОБА_1 компенсацію за несвоєчасне виконання рішення Новозаводського районного суду міста Чернігова від 05 жовтеня 2017 року залишеного без змін постановою Апеляційного суду Чернігівської області від 21 грудня 2017 року та ухвалою Верховного Суду від 8 травня 2018 року, і виконавчого листа № 751/4274/17 від 17 січня 2018 року.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 , адреса реєстрації місця проживання АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 , компенсацію на підставі статті 5 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» в розмірі трьох відсотків річних від несплаченої суми за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 05 жовтня 2017 року по справі №751/4274/17.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 329-331 КАС України.

Головуючий суддя:

Судді:

Повний текст постанови виготовлено 17.05.2019 року.