Справа № 420/1503/19
Суддя: Тарасишина О.М.
Дата ухвалення: 2019-05-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/1503/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2019 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Тарасишиної О.М.,

за участю секретаря: Куща М.О.,

позивача: ОСОБА_1

представника позивача: ОСОБА_2 ,

представника відповідача: Козеровської А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі в порядку спрощеного позовного провадження позовну заяву ФОП ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до Головного управління ДФС в Одеській області (місцезнаходження: 65044, Одеська область, м. Одеса, вул. Семінарська, 5; ) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 27.11.2018 року № 4,

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління ДФС в Одеській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 27.11.2018 року № 4.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 19.03.2019 року відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження.

04.04.2019 року за вх..№12145/19 від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву.

15.04.2019 року за вх..№13472/19 від представника позивача надійшла відповідь на відзив на позовну заяву.

У судовому засіданні 15.04.2019 року представник відповідача заявила клопотання про надання їй часу для ознайомлення із відповіддю на відзив та підготовкою заперечень на відповідь на відзив, у зв`язку із чим розгляд справи було відкладено усною ухвалою суду, яка занесена до протоколу судового засідання.

У судовому засіданні 23.04.2019 року представник позивача та представник відповідача заявили клопотання про відкладення розгляду справи для надання додаткових письмових доказів. Усною ухвалою суду, яка занесена до протоколу судового засідання, розгляд справи було відкладено.

13.05.2019 року за вх..№17068/19 від представника відповідача надійшло клопотання про приєднання до матеріалів справи письмових доказів, а саме копії ліцензії від 01.04.2016 року та витяг з бази даних АІС «Податковий блок».

Розгляд справи призначено на 14.05.2019 року.

В обґрунтування позовної заяви та у відповіді на відзив зазначається, що Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 здійснює господарську діяльність з продажу, в тому числі, тютюнових та алкогольних виробів. 27.11.2018 року відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення №4, яким застосовано до позивача штрафні санкції за реалізацію тютюнових та алкогольних виробів без відповідних на те ліцензій у розмірі 34 000 грн. Позивач з прийнятим податковим повідомленням-рішенням не погоджується, вважає його протиправним та таким, що підлягає скасуванню. Так, позивачка зазначає, що відповідачем порушені норми Податкового кодексу України та Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів». Зокрема, на думку позивача, Головним управлінням ДФС в Одеській області порушено порядок проведення фактичної перевірки, а також не враховано всі необхідні обставини для визначення факту порушення. Таким чином, позивач просила задовольнити позов в повному обсязі.

04.04.2019 року за вх..№12145/19 від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву.Згідно зазначеної заяви по суті Головне управління ДФС в Одеській області позов не визнає, вважає його безпідставним та таким, що не підлягає задоволенню. В обґрунтування вказаної правової позиції представник позивача зазначає, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення складено на підставі акту фактичної перевірки від 12.11.2018 року №1697/15-32-40-04/. Під час здійснення перевірки посадові особи ГУ ДФС в Одеській області діяли у відповідності до встановленого Податковим кодексом України порядку, у спосіб, встановлений законодавством, та у встановлені строки. Крім того, результатами перевірки встановлено факт реалізації тютюнових та алкогольних виробів 04.07.2017 року, коли позивач діяв без ліцензії. Аргументуючи зазначене, представник відповідача наголошувала, до вказівка у ліцензії «до 04.07.2017 року» означає, що останнім днем дії ліцензії є 03.07.2017 року. Таким чином, представник відповідача просила відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, суд дійшов наступного.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку субєктів владних повноважень.

Згідно з ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю субєкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

За правилами предметної підсудності встановленими ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження (п. 1 ч. 1).

За таких обставин суд дійшов висновку про підсудність позовної заяви ОСОБА_1 до Головного управління ДФС в Одеській області Одеському окружному адміністративному суду.

Під час розгляду справи судом встановлено, що Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 здійснює господарську діяльність з продажу, в тому числі, тютюнових та алкогольних виробів.

31.10.2018 року за №8418 Головним управлінням ДФС в Одеській області прийнято Наказ «Про проведення фактичної перевірки ФОП ОСОБА_1 (р.н.о.к.п.п. )», яким визначено «провести з 31.10.2018 року фактичну перевірку ФОП ОСОБА_1 (р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 ) тривалістю 10 діб» (а.с. 36-37).

30.10.2018 року було видано направлення на перевірку №4187 (а.с.38) та №4188 (а.с.39).

Під час вказаного у Наказі періоду посадовими особами Головного управління ДФС в Одеській області проведена фактична перевірка суб`єкта господарювання ОСОБА_1 , що розташований за юридичною адресою: Одеська область, АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 , фактична адреса: Одеська область АДРЕСА_2 н, павільон тривалістю 10 діб, з метою здійснення контролю за дотриманням порядку щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, патентів, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства, щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

За результатами перевірки складено акт про результати фактичної перевірки від 12.11.2018 року № 1697/15-32-40-04/ (а.с. 28-31).

Згідно зазначеного Акту перевірки перевіряючим було надано Ліцензію на право здійснення роздрібної чи оптової торгівлі алкогольними напоями ОД № НОМЕР_2 від 03.07.2018 року та Ліцензію на право здійснення роздрібної чи оптової торгівлі тютюновими виробами ОД №042932 від 03.07.2018 року (а.с. 29).

У графі «Перевіркою встановлено» зазначено, що 04.07.2017 року позивачем було реалізовано тютюнові вироби та алкогольні напої (а.с. 30).

У графі « 3. Висновок перевірки» встановлено реалізацію алкогольних та тютюнових виробів без відповідної ліцензії у період з 04.07.2017 по 12.07.2017, чим порушено вимоги ст.153 Закону України від 19.12.1995 № 481/95-ВР «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» зі змінами та доповненнями (а.с. 31).

За результатами акта перевірки ГУ ДФС в Одеській області прийнято податкове повідомлення - рішення від 27.11.2018 року № 4, згідно якого застосовані до ФОП ОСОБА_1 фінансові санкції у сумі 34000 грн. за роздрібну торгівлю алкогольними напоями та тютюновими виробами без наявності відповідних ліцензій (а.с. 33).

З метою захисту порушених прав позивачка звернулась до Державної фіскальної служби України в порядку адміністративного оскарження із скаргою на зазначене податкове повідомлення-рішення.

Рішенням про результати розгляду скарги від 01.02.2019 року №5385/6299-99-11-06-01-25 скаргу залишено без задоволення, а податкове повідомлення-рішення від 27.11.2018 року №4 без змін (а.с. 17-18).

Так, з метою захисту порушених прав і свобод позивачка звернулась до Одеського окружного адміністративного суду.

Правові відносини, що склались, регулюються Конституцією України, Податковим кодексом України (далі ПК України) та Законом України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» (далі Закон №481).

Так, відповідно до ст.8 Конституції України, Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Згідно ст.22 Конституції України, права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Згідно із частиною 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.75.1 ст.75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Пунктом 75.1.3. ч.75.1 ст.75 ПК України встановлено, що фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

Статтею 80 ПК України встановлено порядок проведення фактичної перевірки.

Так, Фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи).

Фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з таких підстав, зокрема у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів та цільового використання спирту платниками податків, обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального.

Перед початком фактичної перевірки, з питань дотримання порядку здійснення розрахункових операцій та ведення касових операцій, посадовими особами контролюючих органів на підставі підпункту 20.1.10 пункту 20.1 статті 20 цього Кодексу може бути проведена контрольна розрахункова операція.

Фактична перевірка проводиться двома і більше посадовими особами контролюючого органу у присутності посадових осіб суб`єкта господарювання або його представника та/або особи, що фактично здійснює розрахункові операції.

Строки проведення фактичної перевірки встановлені статтею 82 цього Кодексу.

Порядок оформлення результатів фактичної перевірки встановлено статтею 86 цього Кодексу.

Згідно ч.82.3 ст.82 ПК України тривалість перевірок, визначених статтею 80 цього Кодексу, не повинна перевищувати 10 діб.

Результати перевірок (крім камеральних та електронних перевірок) оформлюються у формі акта або довідки, які підписуються посадовими особами контролюючого органу та платниками податків або їх законними представниками (у разі наявності). У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт. Якщо такі порушення відсутні, складається довідка.

Як зазначає представник позивача та позивач, Головним управлінням ДФС в Одеській області було порушено порядок проведення фактичної перевірки, а саме не повідомлено у встановленому ст..77 ПК України порядку та строки позивача про проведення фактичної перевірки.

Представник відповідача наголосила, що особливості порядку проведення фактичної перевірки не передбачають повідомлення платника податків про її проведення, а тому порушення з боку контролюючого органу в даному випадку відсутні.

Суд зазначає, що у даному випадку позивачем невірно застосовано норму права, а саме ст..77 ПК України. Так, згідно ч.77.4 ст.77 ПК України про проведення документальної планової перевірки керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу приймається рішення, яке оформлюється наказом. Право на проведення документальної планової перевірки платника податків надається лише у випадку, коли йому не пізніше ніж за 10 календарних днів до дня проведення зазначеної перевірки вручено під розписку або надіслано рекомендованим листом з повідомленням про вручення копію наказу про проведення документальної планової перевірки та письмове повідомлення із зазначенням дати початку проведення такої перевірки.

Разом з тим, суд акцентує увагу на тому, що дані положення діють у разі проведення документальної перевірки, а не фактичної. Інститут проведення саме фактичної перевірки має на меті контроль за фактичним дотриманням платниками податків норм податкового законодавства, а тому попередження про проведення перевірки буде суперечити завданню такої норми та взагалі процесу перевірки.

Інших зауважень з боку позивача стосовно недотримання відповідачем порядку проведення фактичної перевірки зазначено не було.

Таким чином, суд дійшов висновку про те, що відповідачем було дотримано процедуру проведення фактичної перевірки.

Матеріальну основу здійснення роздрібної торгівлі тютюновими виробами та алкогольними напоями формує Закон України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» (далі Закон №481).

Так, відповідно ч.1 ст.1 Закону №481 ліцензія (спеціальний дозвіл) - документ державного зразка, який засвідчує право суб`єкта господарювання на провадження одного із зазначених у цьому Законі видів діяльності протягом визначеного строку.

Згідно ст..15 Закону №481 роздрібна торгівля алкогольними напоями (крім столових вин) або тютюновими виробами може здійснюватися суб`єктами господарювання всіх форм власності, у тому числі їх виробниками, за наявності у них ліцензій.

Плата за ліцензії на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями і тютюновими виробами справляється щоквартально рівними частками і зараховується до місцевих бюджетів згідно з чинним законодавством.

Ліцензії на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями і тютюновими виробами видаються уповноваженими Кабінетом Міністрів України органами виконавчої влади в містах, районах, районах у містах Києві та Севастополі за місцем торгівлі суб`єкта господарювання терміном на один рік і підлягають обов`язковій реєстрації в органі доходів і зборів, а у сільській місцевості - і в органах місцевого самоврядування за місцем торгівлі суб`єкта господарювання.

Ліцензія видається за заявою суб`єкта господарювання.

Ліцензія або рішення про відмову в її видачі видається заявнику не пізніше 10 календарних днів з дня одержання зазначених у цьому Законі документів. У рішенні про відмову у видачі ліцензії повинна бути вказана підстава для відмови.

Представник позивача зазначив, що фактичного складу правопорушення не було, оскільки проведена торгівля тютюновими виробами та алкогольними напоями відбувалась на законних підставах. Так, на підтвердження цього, представником позивача було надано до суду копію дійсної на час проведення касової операції Ліцензії на право здійснення роздрібної торгівлі тютюновими виробами від 22.06.2016 року №26 (а.с. 66), а відповідачем було надано до суду копію дійсної на час проведення касової операції Ліцензії на право здійснення роздрібної торгівлі алкогольними напоями, у тому числі сидром та перрі (без додавання спирту) від 22.06.2016 року №35 (а.с. 64), згідно якої строк дії ліцензії встановлено з 04.07.2016 року до 04.07.2017 року.

Представник відповідача, в свою чергу, зазначила, що контролюючий орган не заперечує проти існування цих Ліцензій, однак результатами перевірки встановлено факт реалізації тютюнових та алкогольних виробів 04.07.2017 року, коли позивач діяв без ліцензії. Аргументуючи зазначене, представник відповідача наголошувала, до вказівка у ліцензії «до 04.07.2017 року» означає, що останнім днем дії ліцензії є 03.07.2017 року.

З приводу цього суд зазначає наступне.

Загальні правила перебігу процесуального строку дії ліцензій, дозволів тощо визначають, що для забезпечення недопущення порушення норм чинного законодавства мають встановлюватись конкретні дати дії документа, і остання дата визначає день, протягом якого дія дозволу, ліцензії ще є чинною.

Так, згідно ч.1 ст.255 Цивільного кодексу України якщо строк встановлено для вчинення дії, вона може бути вчинена до закінчення останнього дня строку.

Тобто, відповідач дійшов хибного висновку стосовно тлумачення фрази «до 04.07.2017 року».

Крім того, згідно із частиною першою статті 3 Європейської конвенції про обчислення строків від 16 травня 1972 року строки, обчислені у днях, тижнях, місяцях і роках починаються опівночі dies a quo і спливають опівночі dies ad quem.

За змістом статті 2 цієї Конвенції термін «dies a quo» означає день, з якого починається відлік строку, а термін «dies ad quem» означає день, у який цей строк спливає.

Відповідно до частини другої статті 4 Конвенції якщо строк обчислено у місяцях або роках, день dies ad quem є днем останнього місяця чи останнього року, дата якого відповідає dies a quo, або у разі відсутності відповідної дати - останнім днем останнього місяця.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у численних постановах.

Згідно ч.5 ст.242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Так, у Постанові від 18.04.2019 року у справі №815/1871/16 Верховний Суд, з урахуванням конкретних дат справи, що вирішувалась, зазначив, що «згідно із наведеними положеннями Закону №481/95-ВР ліцензія на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями видається повноваженим органом строком дії - один рік. При цьому, у відповідності до Порядку, на бланку ліцензії, на лицьовому боці зазначається, серед іншого її термін дії.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, позивач отримав ліцензію НОМЕР_2 на право здійснення роздрібної торгівлі алкогольними напоями та НОМЕР_3 на право здійснення роздрібної торгівлі тютюновими виробами, в яких зазначений термін дії ліцензій з 27 грудня 2014 року по 27 грудня 2015 року

Отже терміни дії даних ліцензій були особисто встановлені повноважним органом шляхом визначення конкретного календарного дня її початку та закінчення. При цьому дата закінчення поєднана з прийменником «до», у зв`язку з чим така прийменникова конструкція в українській мові прямо вказує на зазначення кінцевої календарної дати чинності або виконання чого-небудь».

Аналізуючи зазначені положення міжнародного права та наведену практику Верховного Суду, суд дійшов наступного висновку. 04.07.2017 року Ліцензія на право здійснення роздрібної торгівлі тютюновими виробами від 22.06.2016 року №26 та Ліцензія на право здійснення роздрібної торгівлі алкогольними напоями, у тому числі сидром та перрі (без додавання спирту) від 22.06.2016 року №35 діяли, а тому факт реалізації позивачем товарів є правомірним, а податкове повідомлення-рішення протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 та ч. 2 ст. 73 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.

Частиною 1 ст. 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно п. 110 рішення Європейського суду з прав людини від 23.07.2002 року у справі «Компанія «Вестберга таксі Актіеболаг» та Вуліч проти Швеції» визначено, що адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податного управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасовувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами для призначення податкових штрафів (санкцій), має саме податкове управління.

Згідно ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відтак, з урахуванням зазначеного, на підставі встановлених судом фактів та обставин, враховуючи, що відповідачем не надано жодних обґрунтованих доводів на підтвердження власної правової позиції, суд дійшов висновку, що позовна заява ФОП ОСОБА_1 підлягає задоволенню.

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Згідно з ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При поданні позовної заяви позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 768,40 грн. (сімсот шістдесят вісім грн. 40 коп.) (а.с. 4).

Відтак, суд дійшов висновку про необхідність стягнення з Головного управління ДФС в Одеській області () за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) судових витрат у розмірі 768,40 грн. (сімсот шістдесят вісім грн. 40 коп.).

Керуючись ст.ст. 2, 3, 5, 6, 8, 9, 14, 22, 139, 241, 242-246, 250, 255, 295, КАС України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ФОП ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до Головного управління ДФС в Одеській області (місцезнаходження: 65044, Одеська область, м. Одеса, вул. Семінарська, 5; ) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 27.11.2018 року № 4 - задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управлінням ДФС в Одеській області від 27.11.2018 року № 4.

Стягнути з Головного управління ДФС в Одеській області () за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) судові витрати у розмірі 768,40 грн. (сімсот шістдесят вісім грн. 40 коп.).

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів в порядку приписів ст. 295 КАС України.

Рішення набирає законної сили згідно з приписами ст. 255 КАС України.

Пунктом 15.5 розділу VII «Перехідні положення» КАС України від 03 жовтня 2017 року визначено, що до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи зберігаються порядок подачі апеляційних скарг та направлення їх до суду апеляційної інстанції, встановлені Кодексом адміністративного судочинства України від 06 липня 2005 року.

Повний текст складено та підписано суддею 16.05.2019 року.

Суддя О.М. Тарасишина

.