Справа № 480/221/19
Суддя: І.Г. Шевченко
Дата ухвалення: 2019-05-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
08 травня 2019 р. Справа №480/221/19
Сумський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді - Шевченко І.Г.,
за участю секретаря судового засідання - Бондаренко Л.В.,
представника позивача - Закорка В.С.,
представника відповідача-1 - Мачули А.А.,
представника відповідача-2 - Єрмоленко В.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Сумській області, Низівської селищної ради Сумського району Низівської селищної ради про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,-
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовною заявою до Головного управління Держгеокадастру у Сумській області (далі - відповідач-1, ГУ Держгеокадастру у Сумській області), в якій просив:
2) зобов`язати ГУ Держгеокадастру у Сумській області надати дозвіл ОСОБА_1 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 4,33 гектара за рахунок земель сільськогосподарського призначення для ведення фермерського господарства за межами населених пунктів на території Низівської селищної ради Сумського району Сумської області.
Свої вимоги мотивував тим, що з метою створення фермерського господарства позивач звернувся до відповідача у порядку ст.ст. 118, 121 Земельного кодексу України з заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 4,33 гектара за рахунок земель сільськогосподарського призначення для ведення фермерського господарства, на що отримав лист, який не містив рішення відповідача про надання дозволу або про відмову, що є протиправною бездіяльністю, яка суперечить нормам Земельного кодексу України. Відмічає, що підставою для відмови в наданні дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Однак, в даному випадку, відповідач жодної з них у відповіді не навів.
Ухвалою суду від 25.01.2019 вказану позовну заяву було прийнято до розгляду та відкрито провадження, ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.
Представником відповідача-1 було подано відзив на позовну заяву (а.с.25-30), в якому представник, з урахуванням поданих доказів, просив відмовити у задоволенні позову. В обґрунтування своєї позиції зазначила, що в даному випадку йде мова про визнання права власності на земельну частку (пай) в порядку внесення в додатковий список на розпаювання землі і виділення земельної ділянки із земель, яка перебувала у колективній власності радгоспу «Низівський» розміром 4,33 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості). При цьому, земельна частка (пай) не є земельною ділянкою та не відноситься до об`єктів нерухомого майна, речові права щодо яких підлягають державній реєстрації у порядку, визначеному нормами Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».
Наголосив, що відповідач в даній справі не є розпорядником даної ділянки, оскільки відповідно до ст.122 Земельного кодексу України має повноваження щодо передачі у власність земельних ділянок сільськогосподарського призначення лише державної власності.
15.02.2019 відповідачем було подано клопотання про заміну неналежного відповідача належним (а.с.33).
Ухвалою суду від 18.02.2019 було ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін та призначено судове засідання на 18.03.2019 (а.с.34).
Представником позивача до суду було подано відповідь на відзив (а.с.36-38), в якій просив задовольнити позов у повному обсязі, виходячи з того, що листом від 29.12.2018 ГУ Держгеокадастру у Сумській області розглянуло заяву позивача, однак, ні дозволу, ні чіткої відмови, як це передбачено ч.7 ст.118 Земельного кодексу України, надано не було. Вважає, що питання надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки належить саме до повноважень відповідача.
Ухвалою суду, занесеною до протоколу судового засідання від 18.03.2019, враховуючи заперечення позивача, частково задоволено клопотання представника відповідача та до участі у розгляді даної справи в якості співвідповідача, на підставі ст.48 Кодексу адміністративного судочинства, було залучено Низівську селищну раду Сумського району Сумської області (далі - відповідач-2, Низівська СР), у зв`язку з чим судове засідання було відкладено на 03.04.2019 (а.с.42).
Однак, призначені судові засідання були відкладені на 18.04.2019 та на 08.05.2019 , у зв`язку з наданням строку сторонам для подачі заяв по суті спору, а також, у зв`язку з неявкою представників відповідачів (а.с.46, 52).
У судовому засіданні представник позивача просив позов задовольнити з підстав, викладених у позові та відповіді на відзив.
Представник відповідача-1 у судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі з підстав, викладених у відзиві.
Представник відповідача-2 в судовому засіданні проти позовних вимог заперечувала. Відмітила, що спірна земельна ділянка на даний час дійсно є державною власністю, проте, у зв`язку з проведеною оновленою топографічною зйомкою до генерального плану земельна ділянка, зазначена позивачем в його клопотанні, відведена для утворення нової вулиці та зарезервована для учасників АТО, та на даний час на цій ділянці знаходяться колгоспні городи жителів смт.Низи.
Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні матеріали справи, заяви по суті справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи та об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, враховуючи наступне.
В судовому засіданні встановлено, що 29.11.2018 ОСОБА_1 з метою створення фермерського господарства, з посиланням на ст.ст. 118, 121 Земельного кодексу України, звернувся до ГУ Держгеокадастру у Сумській області із клопотанням про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення фермерського господарства в розмірі земельної частки (паю), визначеної для членів сільськогосподарських підприємств, розташованих на території Низівської селищної ради Сумського району Сумської області орієнтовною площею 4,33 гектара.
В клопотанні зазначив, що відповідно листа ГУ Держгеокадастру у Сумській області від 27.11.2018 № ПІ-193/0-177/0/63-18 за інформацією Міськрайонного управління у м.Суми та Сумському районі ГУ Держгеокадастру у Сумській області згідно з Технічної документації по складанню державних актів на право приватної власності на земельні частки (паї) власникам сертифікатів колишнього ВАТ «Бурякорадгосп Низівський» Низівської селищної ради Сумського району Сумської області середній розмір земельної частки (паю) становить 4,33 гектара. (а.с.13,15).
До заяви було додано графічні матеріали, на яких зазначене бажане розташування та розмір земельної ділянки (а.с.16), копія паспорту та копія ідентифікаційного коду (а.с.14), копія листа ГУ Держгеокадастру у Сумській області від 27.11.2018 року №ПІ-193/0-177/0/63-18 (а.с.13), копія довідки з місця роботи (а.с.20), копія трудової книжки позивача (а.с.17-18) та копія диплома про освіту (а.с.19).
Відповідно до частини 1 статті 5 Закону України «Про фермерське господарство» право на створення фермерського господарства має кожний дієздатний громадянин України, який досяг 18-річного віку та виявив бажання створити фермерське господарство.
Фермерське господарство є формою підприємницької діяльності громадян, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, здійснювати її переробку та реалізацію з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих їм у власність та/або користування, у тому числі в оренду, для ведення фермерського господарства, товарного сільськогосподарського виробництва, особистого селянського господарства, відповідно до закону.
Фермерське господарство підлягає державній реєстрації у порядку, встановленому законом для державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, за умови набуття громадянином України або кількома громадянами України, які виявили бажання створити фермерське господарство, права власності або користування земельною ділянкою (ст.8 Закону України «Про фермерське господарство»).
Відповідно до ст.13 Закону України «Про фермерське господарство», члени фермерського господарства мають право на одержання безоплатно у власність із земель державної і комунальної власності земельних ділянок у розмірі земельної частки (паю). Членам фермерських господарств передаються безоплатно у приватну власність із раніше наданих їм у користування земельні ділянки у розмірі земельної частки (паю) члена сільськогосподарського підприємства, розташованого на території відповідної ради. Земельні ділянки, на яких розташовані житлові будинки, господарські будівлі та споруди фермерського господарства, передаються безоплатно у приватну власність у рахунок земельної частки (паю).
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Відповідно до ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія), з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Отже, під час розгляду спорів щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, суд зобов`язаний перевіряти оскаржувані рішення, дії та бездіяльність на їх відповідність усім зазначеним вимогам.
Згідно із ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до п. «а» ч.3 ст. 22 Земельного кодексу України від 25.10.2001 №2768-ІІІ (далі Земельний кодекс України) землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства.
Згідно ч.1 ст.2 Закону України «Про фермерське господарство» від 19.06.2003 №973-IV (далі Закон України «Про фермерське господарство») відносини, пов`язані із створенням, діяльністю та припиненням діяльності фермерських господарств, регулюються Конституцією України, Земельним кодексом України, цим Законом та іншими нормативно-правовими актами України.
Відповідно до ч.1 ст. 7 Закону України «Про фермерське господарство» від 19.06.2003 №973-IV надання земельних ділянок державної та комунальної власності у власність або користування для ведення фермерського господарства здійснюється в порядку, передбаченому Земельним кодексом України.
За приписами статті 121 Земельного кодексу України, яка визначає норми безоплатної передачі земельних ділянок громадян, громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах: для ведення фермерського господарства - в розмірі земельної частки (паю), визначеної для членів сільськогосподарських підприємств, розташованих на території сільської, селищної, міської ради, де знаходиться фермерське господарство. Якщо на території сільської, селищної, міської ради розташовано декілька сільськогосподарських підприємств, розмір земельної частки (паю) визначається як середній по цих підприємствах. У разі відсутності сільськогосподарських підприємств на території відповідної ради розмір земельної частки (паю) визначається як середній по району (п. «а» ч. 1 ст.121).
Відповідно до ч.4 ст.122 Земельного кодексу України центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.
Як встановлено в судовому засіданні позивач з заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення фермерського господарства звернувся, керуючись ст.118 Земельного кодексу України, згідно ч.ч.6, 7 якої, громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення, серед іншого, фермерського господарства, у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.
Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.
Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.
Відповідно до ч. 10 ст. 118 Земельного кодексу України відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду.
Тобто, стаття 118 Земельного кодексу України містить виключний перелік підстав для відмови в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою. Відповідач, в силу вимог Земельного кодексу України та покладених на нього обов`язків, зобов`язаний в кожному випадку дослідити фактичні обставини повно та всебічно для з`ясування наявності чи відсутності встановлених законом підстав для відмови в задоволенні заяви та прийняти одне з двох рішень: надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надати мотивовану відмову у його наданні, але на законних підставах.
Таким чином, суд визнає, що ГУ Держгеокадастру у Сумській області не розглянуло заяву позивача про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою та не прийняло обґрунтованого рішення у відповідності до вимог Земельного кодексу України, а тому, в даному випадку, відповідачем допущено протиправну бездіяльність, яка полягає у неналежному розгляді клопотання ОСОБА_1 від 29.11.2018, як того вимагає ст. 118 Земельним кодекс України, оскільки вищезазначеними нормами права не закріплено за суб`єктом владних повноважень права утримуватись від прийняття відповідного рішення за результатом розгляду питання про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Така бездіяльність відповідача не відповідає вимогам ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України.
У зв`язку з цим, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині визнання протиправною бездіяльність є обґрунтованими. При цьому, враховуючи, що бездіяльність пов`язана саме у зв`язку з не прийняттям рішення, а не у зв`язку з не наданням дозволу, в даному випадку належним способом захисту є саме визнання протиправною бездіяльність ГУ Держгеокадастру у Сумській області, яка полягає у неналежному розгляді клопотання ОСОБА_1 від 29.11.2018.
В той же час вимоги про зобов`язання відповідача надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки позивачу не підлягають задоволенню, з підстав їх передчасності, оскільки відсутнє рішення відповідача щодо відмови у наданні такого дозволу.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 5 Кодексу адміністративного судочинства України способом захисту прав особи від протиправної бездіяльності є визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії. Тобто дії, які він повинен вчинити за законом.
Оскільки протиправна бездіяльність відповідача полягає у неналежному розгляді клопотання ОСОБА_1 від 29.11.2018, у зв`язку з не прийняттям ГУ Держгеокадастру у Сумській області жодного з тих рішень, які передбачені Земельним кодексом України, у визначений законом строк, належним способом захисту прав позивача є зобов`язання ГУ Держгеокадастру у Сумській області повторно розглянути заяву та прийняти відповідне рішення, тобто рішення про надання або рішення про відмову у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність.
Згідно із частиною 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України , суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Зі змісту вказаної норми, можна зробити висновок, що при розгляді справи суд обмежений предметом та обсягом заявлених позовних вимог та не може застосовувати інший спосіб захисту ніж той, що зазначив позивач у позовній заяві. Водночас, суд може вийти за межі правового обґрунтування, зазначеного у позовній заяві, якщо вбачає порушення інших приписів ніж ті, про які йдеться у позовній заяві.
Вихід за межі позовних вимог можливий у справах за позовами до суб`єктів владних повноважень, при цьому вихід за межі позовних вимог повинен бути пов`язаний із захистом саме тих прав, щодо яких подана позовна вимога.
Отже, для повного захисту прав позивача, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та зобов`язати ГУ Держгеокадастру у Сумській області повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 від 29.11.2018 та прийняти рішення відповідно до вимог чинного законодавства України, з урахуванням висновків суду.
Посилання представників відповідачів на те, що спірна земельна ділянка перебуває фактично у комунальній власності є безпідставним, оскільки будь-яких доказів, які б засвідчували той факт, що спірна земельна ділянка відноситься до земель комунальної власності не надано, та як вбачається з пояснень представників відповідачів, такі докази відсутні.
В судовому засіданні додатково обґрунтовуючи свою позицію представник ГУ Держгеокадастру у Сумській області посилається на те, що позивачем у заяві від 29.11.2018 було поєднано два різні порядки отримання земельної ділянки у власність: у порядку безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами та у порядку приватизація земельних ділянок членами фермерських господарств у розмірі земельної частки (паю). Враховуючи вказане, а також те, що позивач не є членом фермерського господарства подана заява не могла бути задоволена, у зв`язку з чим вважає, що відповідь була надана правомірно.
Разом з тим, вказані доводи, враховуючи ч.2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, суд не приймає до уваги, оскільки вони не були покладені в основу листа, наданого на звернення позивача.
Відповідно до ч.1 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Враховуючи вказане положення, а також те, що позовні вимоги до ГУ Держгеокадастру у Сумській області про визнання протиправною бездіяльність є обґрунтовані, суд вважає за необхідне стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань ГУ Держгеокадастру у Сумській області суму судового збору в розмірі 768,40грн., сплаченого ним за подання позовної заяви згідно квитанції від 17.01.2019 (а.с.3).
Керуючись ст.ст. 90, 241, 242, 243, 244, 245, 246, 250, 255, 295, 297, п.15.5 Розділу VІІ Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
В И Р І Ш И В:
Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Держгеокадастру у Сумській області, яка полягає у неналежному розгляді клопотання ОСОБА_1 від 29.11.2018 про надання дозволу ОСОБА_1 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 4,33 гектара за рахунок земель сільськогосподарського призначення для ведення фермерського господарства за межами населених пунктів на території Низівської селищної ради Сумського району Сумської області.
Зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Сумській області повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 від 29.11.2018 про надання дозволу ОСОБА_1 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 4,33 гектара за рахунок земель сільськогосподарського призначення для ведення фермерського господарства за межами населених пунктів на території Низівської селищної ради Сумського району Сумської області, та прийняти рішення відповідно до вимог чинного законодавства України, з урахуванням висновків суду.
В задоволенні інших позовних вимог відмовити.
Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду через Сумський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складено 13.05.2019.

Суддя І.Г. Шевченко