Справа № 340/259/19
Суддя: Дурасова Ю.В.
Дата ухвалення: 2019-05-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

02 травня 2019 року м. Дніпросправа № 340/259/19

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Дурасової Ю.В.,

суддів: Божко Л.А., Суховарова А.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпрі апеляційну скаргу Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області

на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 25.02.2019 (головуючий суддя Кармазина Т.М.)

у справі за позовом Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області про визнання протиправною та скасування постанови, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області, звернулось з позовом до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області, в якому просить визнати протиправною та скасувати постанову про накладення штрафу, прийняту державним виконавцем Крикун О.М. відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області, від 18.01.2019 у виконавчому провадженні №57871145 щодо накладення штрафу в сумі 5100,00 грн.

Позов обґрунтовано тим, що в провадженні державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління ДВС Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області Крикун О.М. знаходиться виконавчий лист №1140/2301/18, виданий Кіровоградським окружним адміністративним судом про зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області перерахувати ОСОБА_1 виплатити перераховане та виплачувати пенсію в подальшому з врахуванням розміру 89% відповідної суми грошового забезпечення з 01.01.2018, з урахуванням раніше виплаченої. На виконання рішення суду, Управлінням проведено перерахунок пенсії ОСОБА_1 та нараховано доплату в сумі 119,56 грн. (за період з 29.10.2018 р. по 31.10.2018 р.) та виплачено позивачеві у листопаді 2018 р. Виплата коштів нарахованих за період до набрання судовим рішенням законної сили (12235,24 грн. за період з 01.01.2018 р. по 28.10.2018 р.) здійснюватиметься відповідно до Порядку №649. Позивач зазначає, що Управління рішення виконало добровільно в межах визначених повноважень, але обставини по надходженню коштів не залежать від нього. Також, зазначено, що про фактичне виконання рішення суду позивачем самостійно проінформовано державного виконавця. Однак, відповідач не зважаючи на дані обставини 18.01.2019 року виніс постанову про накладення штрафу. Із зазначеною постановою позивач не погоджується, вважає її неправомірною та такою, що підлягає скасуванню, оскільки підстав для застосування штрафу за невиконання рішення суду не було, так як перерахунок пенсії проведено. Також, позивач посилається на те, що при накладанні штрафу державний виконавець не перевірив та не пересвідчився щодо виконання боржником рішення суду, а у разі невиконання - причини невиконання, чим порушив вимоги ст.75 Закону України Про виконавче провадження.

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 25.02.2019 позов задоволено. Визнано протиправною та скасовано постанову про накладення штрафу, прийняту державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області, від 18.01.2019 р. у виконавчому провадженні №57871145 щодо стягнення штрафу у сумі 5100 грн. Свою позицію суд першої інстанції обґрунтував тим, що виплата пенсій за Законом №2262 забезпечується Головним управлінням Пенсійного фонду України в областях виключно за рахунок коштів Державного бюджету України, звідси, і виплата пенсій, присуджених рішенням суду також відбувається лише за рахунок коштів Державного бюджету України. Відтак, станом на 18.01.2019 року у державного виконавця були відсутні правові підстави для винесення постанови про накладення на позивача штрафу.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу, згідно якої просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким задовольнити позов в повному обсязі. Вважає, що оскаржуване рішення прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права. Посилається на те, що чинне законодавство не передбачає скасування постанови про накладення штрафу або незастосування заходів примусового ви конання рішення у разі часткового виконання рішення боржником. Вимоги апеляційної скарги також обґрунтовані тим, що судом першої інстанції не надано належної оцінки нормам чинного законодавства, висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, що призвело до прийняття невірного рішення. Відповідач вказує на те, що позивачем не вжито всіх передбачених законом заходів для виконання судового рішення. Звертає увагу, що судом першої інстанції, всупереч ст. 139 КАС України, на користь позивача стягнуто судові витрати.

Перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, внаслідок наступного.

Судом першої інстанції встановлено, на підставі рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 24.09.2018р. по справі №1140/2301/18 (а.с.44-46), видано виконавчий лист 25.10.2018 року про зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області перерахувати ОСОБА_1 , виплатити перераховане та виплачувати пенсію в подальшому з врахуванням розміру 89% відповідної суми грошового забезпечення з 01.01.2018, з урахуванням раніше виплаченої (а.с.42).

10.12.2018 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №57871145 з виконання виконавчого листа №1140/2301/18, виданого 25.10.2018 р. Кіровоградським окружним адміністративним судом. Вказаною постановою зобов`язано боржника виконати рішення суду протягом 10 робочих днів (а.с.28).

Судом першої інстанції встановлено, що позивачем здійснено перерахунок пенсії ОСОБА_1 та нарахована доплата в сумі 12235,24 грн. з урахуванням раніше виплачених сум за період з 01.01.2018 р. по 28.10.2018 р. Доплату в сумі 119,56 грн. за період з 29.10.2018 по 31.10.2018 перераховано на поточний рахунок в АТ Ощадбанк (а.с.31-33), про що повідомлено державного виконавця листом від 21.12.2018 №23971/08-02 (а.с.30). Крім того, у вказаному листі зазначено, що доплата за період з 01.01.2018 р. по 28.10.2018 р. у сумі 12235,24 грн. здійснюватиметься відповідно до Порядку №649.

18.01.2019 державним виконавцем винесено постанову про накладення штрафу, згідно якої за невиконання без поважних причин у встановлений державним виконавцем строк рішення суду, на позивача, на підставі ст.75 Закону України "Про виконавче провадження", накладено штраф у розмірі 5100 грн. (а.с. 5-6).

Судом апеляційної інстанції встановлено, що до даних правовідносин слід застосовувати норми Конституції України, Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 р. №1404-VІІІ, норми Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003р. №1058-IV, норми Постанови КМУ України №103 від 21 лютого 2018 року, Постанови Кабінету Міністрів України №649 «Питання погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду».

Відповідно до ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. При цьому, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ч. 2 ст. 19).

Досліджуючи правильність прийняття судом першої інстанції рішення, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне дослідити ряд норм законодавства, що регулюють дані правовідносини.

Так, згідно зі ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» , виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України (п.1 ч.1 ст.3 Закону України «Про виконавче провадження»).

Статтею 5 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів.

Водночас частини 5 та 6 статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» зазначають, що виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

За рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню).

При цьому, згідно з частинами 1 та 2 статті 63 Закону України «Про виконавче провадження» за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною 6 статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Відповідно до ч.1 ст.75 Закону України «Про виконавче провадження» у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

З аналізу вказаних норм можна дійти висновку про те, що Законом України Про виконавче провадження встановлена відповідальність боржника за невиконання судового рішення без поважних причин. Тобто, на час прийняття державним виконавцем рішення про накладення штрафу, рішення, з приводу якого здійснюються заходи на його виконання, має бути встановленим факт невиконання боржником рішення суду без поважних причин.

Матеріалами справи підтверджується, що позивачем здійснено перерахунок пенсії ОСОБА_1 та нарахована доплата в сумі 12235,24 грн. з урахуванням раніше виплачених сум за період з 01.01.2018 р. по 28.10.2018 р. Доплату в сумі 119,56 грн. за період з 29.10.2018 по 31.10.2018 перераховано на поточний рахунок в АТ Ощадбанк (а.с.31-33), про що повідомлено державного виконавця листом від 21.12.2018 №23971/08-02 (а.с.30). Крім того, у вказаному листі зазначено, що доплата за період з 01.01.2018 р. по 28.10.2018 р. у сумі 12235,24 грн. здійснюватиметься відповідно до Порядку №649 (а.с.10).

При цьому, вимога про перерахунок пенсії відповідачем виконана в повному обсязі про що свідчать відповідні письмові докази долучені до матеріалів справи. Щодо іншого, то вимога про виплату пенсії не вказує на зобов`язання здійснення одноразового платежу, оскільки відповідно до ст.1 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003р. №1058-IV, пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Відповідно до ч.1 ст.6 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003р. №1058-IV непрацездатні громадяни крім пенсійних виплат із системи пенсійного забезпечення мають право отримувати доплати, надбавки та підвищення до зазначених виплат, додаткову пенсію в порядку та за рахунок коштів, визначених законодавством.

Отже, пенсія є періодичним платежем, виплата якої, за загальним правилом, не обмежена у часі.

Підвищення до пенсії, яке є додатковою виплатою особі, яка визнана такою, що має на нього право, нерозривно пов`язано з виплатою пенсії і також має не визначений у часі граничний термін виплати, тому, вирішуючи питання про зобов`язання нарахувати та виплатити відповідні періодичні платежі позивачеві, суд, вже встановивши під час розгляду справи відсутність спору про право позивача на отримання підвищення до пенсії, не має підстав обмежувати орган, відповідальний за здійснення їх нарахування і виплати, певним часовим проміжком, якщо не відбулося змін у законодавстві.

Вказаний підхід щодо порядку сплати періодичних платежів узгоджується з правовою позицією колегії суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України висловленою у постанові від 08.07.2014р. (№ рішення в ЄДРСР 39891909).

Між тим, 22 серпня 2018 року постановою №649 Питання погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду Кабінет Міністрів України затвердив Порядок погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду (далі Порядок №649). Вказаний Порядок визначає механізм погашення заборгованості, що утворилася внаслідок нарахування (перерахунку) пенсійних виплат на виконання судових рішень, за рахунок коштів, передбачених у державному бюджеті Пенсійному фонду України на цю мету.

Як зазначено у п.3 Порядку №649, боржник, яким є орган Пенсійного фонду України, визначений судом у виконанні судового рішення, веде облік рішень у реєстрі рішень, виконання яких здійснюється за окремою бюджетною програмою, відповідно до порядку, встановленого Пенсійним фондом України.

Відповідно до п.4 Порядку №649 черговість виконання рішень визначається датою їх надходження до боржника.

За змістом п.5 Порядку №649 для підтвердження суми, що підлягає виплаті, боржник подає до Пенсійного фонду України: документ, що підтверджує дату надходження судового рішення до боржника; копію судового рішення (судових рішень) або виконавчого листа; розрахунок суми, що підлягає виплаті, засвідчений керівником боржника або уповноваженою ним особою.

Відповідно до п.6 Порядку №649 перевірку обґрунтованості розрахованої боржником суми, що підлягає виплаті, проводить в Пенсійному фонді України комісія з питань погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду.

Згідно п.10 Порядку №649 виділення коштів для виплати здійснюється Пенсійним фондом України в межах наявних бюджетних призначень Пенсійному фонду України на цю мету шляхом перерахування коштів боржнику.

Пунктом 11 Порядку№649 передбачено, що боржник у триденний строк повідомляє стягувачу про виділення коштів та не пізніше десяти робочих днів з дня надходження коштів у межах встановленого Законом України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування періоду виплати пенсії зобов`язаний здійснити виплату стягувачу суми, що підлягає виплаті, у порядку, встановленому статтею 47 зазначеного Закону.

Таким чином, виділення коштів для виплати стягувачу, нарахованих на виконання рішення суду, здійснюється Пенсійним фондом України в межах наявних бюджетних призначень Пенсійному фонду України на цю мету.

Крім того, згідно із пунктом 1 Порядку ведення обліку рішень суду у реєстрі рішень, виконання яких здійснюється за окремою бюджетною програмою, затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 26.09.2018 № 20-1, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 22.10.2018 за №1189/32641 (далі - Порядок № 20-1), цей Порядок визначає процедуру функціонування реєстру рішень, виконання яких здійснюється за окремою бюджетною програмою (далі - реєстр), та внесення інформації до нього.

Відповідно до пункту 2 Порядку №20-1 у цьому Порядку терміни використовуються у значеннях, наведених у Законах України Про виконавче провадження, Про гарантії держави щодо виконання судових рішень та Порядку №649.

Пунктом 3 Порядку №20-1 визначено, що у реєстрі обліковуються рішення, що набрали законної сили та видані або ухвалені після набрання чинності Законом України Про гарантії держави щодо виконання судових рішень: на виконання яких стягувачу нараховано пенсію, що фінансується за рахунок коштів державного бюджету та залишається невиплаченою; про стягнення коштів.

Згідно із пунктом 8 Порядку № 20-1 відповідальна особа вносить до реєстру наявну інформацію про:

1) рішення суду: вид (постанова, рішення, ухвала); найменування суду, що його постановив; дата постановлення рішення суду та дата набрання ним законної сили; номер судової справи; стислий зміст рішення про зобов`язання вчинити певні дії (про призначення пенсії, про перерахунок пенсії, про виплату пенсії тощо); дата надходження рішення до боржника;

2) прізвище, ім`я, по батькові стягувача, дату його народження, реєстраційний номер облікової картки платника податків або серію та номер паспорта (для осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті);

3) у разі смерті стягувача - дату його смерті, а також прізвище, ім`я, по батькові, реєстраційний номер облікової картки платника податків або серію та номер паспорта (для осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті) особи (осіб), яка має (які мають) право на одержання недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю стягувача;

4) період, за який стягувачу нараховано пенсію на виконання рішення суду;

5) суму нарахованої на виконання рішення суду пенсії, що залишається невиплаченою, із зазначенням акта законодавства, згідно з яким проведено таке нарахування;

6) виплату коштів на підставі рішення суду: виплачена сума; місяць та рік, у якому кошти виплачені. За наявності двох і більше рішень за одним стягувачем кожне з них обліковується окремо.

З огляду на вказане можливо дійти висновку, що виплата пенсій за Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (№2262-ХІІ) забезпечується Головними управліннями Пенсійного фонду України в областях виключно за рахунок коштів Державного бюджету України, звідси, і виплата пенсій, присуджених рішенням суду відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (№ 2262-ХІІ), також відбувається лише за рахунок коштів Державного бюджету України. При цьому, заборгованість із пенсійних виплат за рішеннями суду, якими на органи Пенсійного фонду України покладені зобов`язання з нарахування (перерахунку) пенсійних виплат, що фінансуються з державного бюджету, здійснюються за окремою бюджетною програмою. На думку суду, щодо виконання зазначених рішень суду поширюються гарантії держави, визначені Законом України Про гарантії держави щодо виконання судових рішень від 05.06.2012 №4901-VI, при цьому, на зазначений Закон є прямі посилання у Порядках №649 та №20-1.

Відтак, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності у державного виконавця правових підстав для винесення постанови від 18.01.2019 ВП №57871145 про накладення на позивача штрафу.

При цьому матеріали справи свідчать, що позивачем частково виконано рішення суду, а саме проведено перерахунок, та нараховано стягувачу частину належних сум пенсії, за рахунок коштів Пенсійного фонду. Натомість, для проведення решти виплат пенсійний орган потребує додаткового фінансування в порядку визначеному Кабінетом Міністрів України.

Враховуючи вищезазначене, невиконання судового рішення ГУ ПФУ в Кіровоградській області частині виплати грошових коштів за відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності коштів не може вважатися невиконанням судового рішення без поважних причин. Накладення штрафу у такому випадку жодним чином не захищає право особи на отримання бюджетних коштів.

Зазначена правова позиція неодноразово викладалась Верховним Судом України зокрема у постановах від 30 червня та 3 листопада 2015 року, 2 лютого 2016 року (справи № 21-1044а15, 21-5099а15, 825/3715/14 відповідно), а також Верховним Судом у постанові від 13 червня 2018 року (справа №757/29541/14-а).

Отже, виходячи з викладених доводів, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про задоволення позовних вимог.

При цьому, слід зазначити, що скасування постанови про накладення штрафу не впливає на обов`язок позивача виконати рішення суду в повному обсязі, оскільки судове рішення є обов`язковим до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на свій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність встановлену законом (ст. 14 КАС України).

Відповідач в апеляційній скарзі звертає увагу, що судом першої інстанції, всупереч ст. 139 КАС України, на користь позивача стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судовий збір у розмірі 1921 грн.

З цього приводу колегія суддів апеляційної інстанції зазначає наступне.

В силу положень ч.2 ст.139 КАС України при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведення експертиз.

В даній справі позов подано в порядку статті 287 КАС України особливості провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби.

Отже, в дані справі позивач (ГУ ПФУ) не є суб`єктом владних повноважень, в дані справі суб`єктом владних повноважень є лише відповідач (органи Державна виконавчої служби).

Таким чином, не може бути застосоване положення ч.2 ст.139 КАС України, оскільки позивачем в даній справі не є суб`єкт владних повноважень.

При цьому, частина 1 ст.139 КАС України вказує на те, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі.

Оскільки відповідач у справі (Головне територіальне управління юстиції у Кіровоградській області) є суб`єктом владних повноважень, то суд першої інстанції правомірно застосував при розгляді питання щодо відшкодування судових витрат частину 1 ст.139 КАС України та стягнув за рахунок бюджетних асигнувань відповідача (суб`єкта владних повноважень) всі судові витрати.

Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують правового обґрунтування, покладеного в основу рішення суду першої інстанції, тому не можуть бути підставою для його скасування.

Керуючись ст.ст. 311, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 25.02.2019 залишити без задоволення..

Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 25.02.2019 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду в порядку п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, протягом 30 днів згідно ст. 329 КАС України шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови виготовлено 10.05.2019.

Головуючий суддя Ю.В. Дурасова

суддя Л.А. Божко

суддя А.В. Суховаров