Справа № 823/5360/15
Суддя: Літвіна Наталія Миколаївна
Дата ухвалення: 2019-05-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 823/5360/15 Суддя першої інстанції: А.В. Руденко
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Літвіної Н.М.

суддів Коротких А.Ю.

Федотова І.В.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційні скарги Управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області та Головного управління Національної поліції в Черкаській області на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 01 березня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області та Головного управління Національної поліції в Черкаській області про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення та зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ :

У грудні 2015 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Управління МВС України та Головного управління Національної поліції в Черкаській області у якому просила:

- визнати протиправним та скасувати наказ Управління МВС в Черкаській області від 06 листопада 2015 року № 312 о/с в частині звільнення ОСОБА_1 з органів внутрішніх справ в запас Збройних Сил України за п. 64 «г» Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ;

- поновити ОСОБА_1 на посаді дільничного інспектора міліції сектору ДІМ Корсунь-Шевченківського РВ УМВС України в Черкаській області;

- зобов`язати Управління МВС України в Черкаській області працевлаштувати ОСОБА_1 , шляхом переведення її на службу до поліції;

- зобов`язати Управління МВС України в Черкаській області прийняти ОСОБА_1 на службу в поліцію та надати рівнозначну посаду, на якій остання перебувала в Корсунь-Шевченківському РВ УМВС України в Черкаській області.

Постановою Черкаського окружного адміністративного суду від 22 лютого 2016 року, яка була залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 12 квітня 2016 року у задоволенні позову було відмовлено повністю.

Постановою Верховного Суду від 29 листопада 2018 року вказані судові рішення скасовані з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 01 березня 2019 року адміністративний позов задоволено частково:

- визнано протиправним та скасовано наказ Управління МВС України в Черкаській області № 312о/с від 06 листопада 2015 року в частині звільнення ОСОБА_1 з органів внутрішніх справ в запас Збройних сил України за п.64 «г» Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ;

- зобов`язано Управління МВС України в Черкаській області вчинити дії щодо працевлаштування ОСОБА_1 на службу в Головному управлінні Національної поліції в Черкаській області;

- в решті позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, відповідачі - Управління МВС України в Черкаській області та Головне управління Національної поліції в Черкаській області, подали апеляційні скарги, у яких, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та здійснені порушення вимог процесуального права просять оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог. Представники скаржників зазначають, що позивач виявила згоду проходити службу в поліції, проте подала відповідний рапорт до ГУ Національної поліції в Черкаській області, а не до УМВС України в Черкаській області, до того ж поза межами встановленого тримісячного строку.

Сторони були належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, проте у судове засідання не з`явилися та про причини неявки суду не повідомили. За таких обставин колегія суддів, керуючись п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України, вирішила розглядати справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 з 16 липня 2010 року проходила службу в органах МВС України.

У період з 12 лютого 2015 року по 10 серпня 2016 року ОСОБА_1 згідно наказу УМВС в Черкаській області від 13 грудня 2015 року № 35о/с було надано відпустку по догляду за дитиною до досягнення нею шестирічного віку, яку наказом Управління МВС в Черкаській області від 14 серпня 2015 року № 221 о/с продовжено до 10 лютого 2016 року.

Наказом Управління МВС в Черкаській області від 06 листопада 2015 року № 312 о/с старшого лейтенанта міліції ОСОБА_1 дільничного інспектора міліції сектору ДІМ Корсунь-Шевченківського районного відділу на підставі Закону України «Про Національну поліцію» було звільнено з органів внутрішніх справ в запас Збройних Сил України за п. 64 «г» (через скорочення штатів).

Крім того, Управлінням МВС в Черкаській області 06 листопада 2015 року було складено повідомлення № 14/17-4388 про звільнення з органів внутрішніх справ.

Вважаючи звільнення з роботи протиправним, ОСОБА_1 звернулась з даним позовом до суду.

Частково задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що в межах спірних правовідносин в Управління МВС України в Черкаській області були відсутні підстави для застосування пункту 10 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію» щодо звільнення позивача за скороченням штатів.

Надаючи оцінку обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5)добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ст. 3 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Згідно ст. 4 КЗпП України законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

Разом з тим, питання проходження служби особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, звільненням із неї, права і обов`язки таких осіб врегульовані спеціальним законодавством, зокрема Законом України «Про міліцію» від 20 грудня 1990 року № 565-XII.

Відповідно до ст. 18 Закону України «Про міліцію» порядок та умови проходження служби в міліції регламентується Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженим постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29 липня 1991 року № 114 (далі - Положення №114), пунктом 64 «г» якого передбачено, що особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) через скорочення штатів - при відсутності можливості подальшого використання на службі.

Верховною Радою України 02 липня 2015 року прийнято Закон «Про Національну поліцію» № 580-VІІІ (далі - Закон № 580-VIII).

Згідно з п. 1 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 580-VIII він набирає чинності через три місяці з дня, наступного за днем його опублікування, крім: пунктів 1, 2, 3, 7-13, 15, 17-18 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону, які набирають чинності з дня, наступного за днем його опублікування; ч. 7 ст. 15 та ч. 5 ст. 21 цього Закону, які набирають чинності з 01 січня 2017 року.

Закон № 580-VIII опублікували 06 серпня 2015 року та він набрав чинності 07 листопада 2015 року.

Водночас, пункти 1, 2, 3, 7 - 13, 15, 17- 18 розділу XI «Прикінцеві та Перехідні положення» цього Закону набрали чинності з наступного дня після опублікування - з 7 серпня 2015 року.

За пунктом 1 розділу ХІ «Прикінцевих та перехідних положень» цей Закон набирає чинності через три місяці з дня, наступного за днем його опублікування.

З матеріалів справи встановлено, що позивача звільнили з органів внутрішніх справ у зв`язку зі скороченням штатів.

Наказ про звільнення підписаний керівником Управлінням МВС в Черкаській області - головою ліквідаційної комісії, який у відповідності до вимог п. 70 Положення №114, ч. 5 ст. 111 Цивільного кодексу України та наказу Міністерства внутрішніх справ України від 30 жовтня 2015 року № 1314 має право на прийняття таких наказів.

Скорочення штату Головного управління МВС як підстава звільнення працівників цього відомства пов`язана з утворенням Національної поліції та її територіальних органів і скороченням у зв`язку з цим всіх посад органів МВС, зокрема в Черкаській області.

З опублікуванням Закону № 580-VIII працівникам міліції, які мали намір проходити службу в поліції, встановлено тримісячний строк для подання відповідної заяви. За умови відповідності вимогам до поліцейських, визначеним цим Законом, вони, за їх згодою, могли бути прийняті на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення або шляхом проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції.

Разом з тим, п. 10 прикінцевих положень цього Закону обумовлено, що працівники міліції, які відмовились від проходження служби в поліції та /або не прийняті на службу в поліцію в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення, звільняються зі служби в органах внутрішніх справ через скорочення штатів.

Відповідно до п. 11 прикінцевих положень Закону № 580-VIII перебування працівників міліції на лікарняному чи у відпустці не є перешкодою для їх звільнення зі служби в органах внутрішніх справ відповідно до «Прикінцевих та перехідних положень» цього Закону.

Аналіз вищезазначених норм дає підстави для висновку, що звільнення працівника міліції зі служби в органах внутрішніх справ обумовлюється встановленням факту неможливості подальшого використання такої особи на службі.

В свою чергу, п. 9 прикінцевих та перехідних положень Закону № 580-VIII передбачено, що особа, посада якої скорочена, може бути прийнята на службу до поліції шляхом видання наказу про призначення за її згодою (за умови її відповідності вимогам до поліцейських). При цьому, слід враховувати, що формою волевиявлення такої особи є надання згоди на призначення на посаду, якій, в свою чергу, має передувати пропозиція щодо призначення на відповідну посаду за ініціативою керівника.

В даному випадку, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що згода особи є відповіддю на вищезазначену ініціативу, наслідком якої є призначення особи на посаду згідно з узгодженою пропозицією.

Працівник міліції, попереджений відповідно до п. 8 прикінцевих та перехідних положень Закону № 580-VIII про звільнення за скороченням штатів у даному випадку не має можливості виявити ініціативу, а своє волевиявлення здійснює шляхом згоди на пропозицію керівництва.

При цьому, важливо зазначати, що така ініціатива керівництва є обов`язковою, оскільки без пропозиції посад не може бути виявлено наявність чи відсутність можливості подальшого використання на службі відповідно до підпункту «г» пункту 64 Положення №114.

Лише у разі, коли буде встановлено, що особа відмовилась від усіх запропонованих їй посад в органах поліції, у роботодавця виникають підстави для застосування пункту 10 прикінцевих та перехідних положень Закону № 580-VIII щодо звільнення особи за скороченням штатів.

З огляду на відсутність в Законі України «Про міліцію» та Законі України «Про Національну поліцію» спеціальних положень, які регулюють порядок пропонування поліцейському іншої вакантної посади, в даному випадку підлягають застосуванню загальні положення КЗпП України.

Аналогічна правова позиція стосовно застосування загальних положень КЗпП України у подібних правовідносинах висловлена у постанові Верховного Суду від 08 травня 2019 року у справі № 814/1635/16.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Згідно з ч. 2 ст. 40 цього Кодексу встановлено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Разом з тим, нормами ч. 1 та ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України визначено, що про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

З огляду на зазначені правові норми вбачається, що власник або уповноважений ним орган одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці зобов`язаний запропонувати працівникові всі наявні вакантні посади, які він може обіймати відповідно до своєї кваліфікації.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачі не надали суду доказів, які б підтверджували, що позивачу пропонувались будь-які посади в новостворених органах поліції та що вона не може бути прийнята на службу до поліції, зокрема, через невідповідність вимогам, які встановлено для поліцейських.

Наведене вказує, що відповідачі не довели відсутність можливості подальшого проходження позивачем служби, та відповідно, наявності підстав для звільнення на підставі підпункту «г» п. 64 Положення про проходження служби.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що заява ОСОБА_1 про прийняття на службу до органів поліції від 07 листопада 2015 року, зареєстрована в Головному управлінні Національної поліції в Черкаській області 17 листопада 2015 року підтверджує відсутність її відмови від проходження служби в поліції.

Також Управлінням МВС України в Черкаській області не надано доказів, що ним були дотримані гарантії позивача при звільненні у зв`язку зі скороченням штатів, передбачені КЗпП України, зокрема щодо звільнення позивача в порядку переведення на іншу роботу.

Вирішуючи питання про правомірність звільнення при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, варто враховувати, що ліквідація юридичної особи публічного права має місце у випадку, якщо в розпорядчому акті органу державної влади або органу місцевого самоврядування наведено обґрунтування доцільності відмови держави від виконання завдань та функцій такої відмови. У разі ж покладення виконання завдань і функцій ліквідованого органу на інший орган, мова йде фактично про реорганізацію. Таким чином, встановлена законодавством можливість ліквідації державної установи (організації) з одночасним створенням іншої, яка буде виконувати повноваження (завдання) особи, що ліквідується, не виключає, а включає зобов`язання роботодавця (держави) по працевлаштуванню працівників ліквідованої установи.

Такий правовий висновок неодноразово висловлював Верховний Суд України, зокрема у постановах від 04 березня 2014 року у справі № 21-8а14, від 27 травня 2014 року у справі № 21-108а14, від 28 жовтня 2014 року у справі № 21-484а14, а також зазначений висновок висловив Верховний Суд в постанові від 15 листопада 2018 року у справі № 826/27344/15.

Згідно положень п. 1 ч. 1 ст. 110 Цивільного кодексу України юридична особа ліквідується за рішенням її учасників або органу юридичної особи, уповноваженого на це установчими документами, в тому числі у зв`язку із закінченням строку, на який було створено юридичну особу, досягненням мети, для якої її створено, а також в інших випадках, передбачених установчими документами.

Ліквідація пов`язана із скороченням чисельності і штату працівників. У разі ліквідації чисельність працівників скорочується, а весь штат працівників ліквідується. Ліквідація це така форма припинення юридичної особи, за якої припиняються її права та обов`язки, тобто вона знімається з реєстрації в усіх фондах та організаціях.

Отже, при повній ліквідації чисельність працівників скорочується, а весь штат працівників ліквідується, крім працівників відносно яких діють обмеження на звільнення, тобто пряма заборона на звільнення перелічених працівників, обумовлена Законом.

Тому, якщо ліквідовано ГУ МВС з одночасним створенням іншого органу (ГУ НП), який буде виконувати повноваження (завдання) органу, що ліквідується, то зобов`язанням роботодавця (держави) є вжиття заходів щодо працевлаштування працівників ліквідованого у такий спосіб органу.

Одночасно колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що з 11 серпня 2015 року по 10 лютого 2016 року ОСОБА_1 перебувала у відпустці без збереження заробітної плати по догляду за дитиною до досягнення нею шестирічного віку.

Питання вивільнення працівників, які мають певні пільги, зокрема вагітних жінок, жінок, які мають дітей віком до трьох років (до шести років - ч. 6 ст. 179), одиноких матерів при наявності дитини віком до чотирнадцяти років або дитини-інваліда спеціальним законом не врегульовано, тому згідно із ч. 6 ст. 7 КАС України у разі відсутності закону, що регулює відповідні правовідносини, суд застосовує закон, що регулює подібні правовідносини (аналогія закону), а за відсутності такого закону суд виходить із конституційних принципів і загальних засад права (аналогія права).

Аналіз ч. 3 ст. 184 КЗпП України дає підстави для висновку, що зазначена норма чітко встановлює гарантію обмеження звільнення для жінок, які мають дітей віком до трьох років та передбачає можливість такого звільнення лише у випадку повної ліквідації підприємства й за умови обов`язкового працевлаштування.

Таким чином, з урахуванням встановлених обставин, колегія суддів вважає, що наказ Управління МВС в Черкаській області від 06 листопада 2015 року № 312 о/с в частині звільнення ОСОБА_1 з органів внутрішніх справ в запас Збройних Сил України за п. 64 «г» Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ є протиправним та підлягає скасуванню.

Стосовно позовних вимог про зобов`язання Управління МВС в Черкаській області вчинити дії щодо працевлаштування ОСОБА_1 на службу в Головне управління Національної поліції в Черкаській області, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Заперечуючи проти задоволення вказаних позовних вимог представники відповідачів у поданих до суду апеляційних скаргах зазначають про відсутність у них обов`язку вжити заходи щодо працевлаштування позивача, у зв`язку з тим, що Національна поліція України не є правонаступником органів внутрішніх справ.

Крім того, представники відповідачів зазначають, що порядок призначення на посади поліцейських визначений ст. 48 Закону України «Про Національну поліцію» та передбачає проходження особою, яка виявила бажання працювати в поліції, конкурсу на службу в поліції та/або на зайняття вакантної посади.

Надаючи оцінку вказаним доводам скаржників колегія суддів враховує, що дійно порядок призначення на посади поліцейських визначений у ст. 48 Закону України «Про Національну поліцію».

За змістом ст. 52 Закону України «Про Національну поліцію» з метою добору осіб, здатних професійно виконувати повноваження поліції та посадові обов`язки за відповідною вакантною посадою, у випадках, передбачених цим Законом, проводиться конкурс на службу в поліції та/або на зайняття вакантної посади.

Конкурс проводиться відповідною поліцейською комісією.

Відповідно до ч. 1 ст. 51 Закону України «Про Національну поліцію» для забезпечення прозорого добору (конкурсу) та просування по службі поліцейських на підставі об`єктивного оцінювання професійного рівня та особистих якостей кожного поліцейського, відповідності їх посаді, визначення перспективи службового використання в органах поліції утворюються постійні поліцейські комісії.

Отже, Законом України «Про Національну поліцію» передбачено певну процедуру прийняття на службу в органи Національної поліції, що вимагає вчинення певних дій як осіб, які приймаються на службу в поліції (як таких, що приймаються на службу вперше, так і для колишніх працівників міліції, які виявили бажання працювати в поліції), а також посадових осіб органів (закладів, установ) поліції.

З огляду на зазначені вимоги закону, адміністративний суд позбавлений можливості зобов`язати орган державної влади прийняти позивача на роботу, оскільки прийняттю на службу до Національної поліції передує встановлена законодавством процедура конкурсу та перевірки, яка може бути проведена лише вищезазначеним органом державної влади.

Разом з тим, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що у випадку ліквідації установи з одночасним створенням іншої, яка буде виконувати повноваження (завдання) особи, що ліквідується, роботодавець зобов`язаний вжити заходів щодо працевлаштування його працівників до новоствореної установи, однак Управління МВС в Черкаській області вказаних дій не здійснило.

Правова позиція щодо закріпленого обов`язку відповідача щодо вжиття заходів по працевлаштуванню працівника у випадку ліквідації висловлена у постанові Верховного Суду України від 28 жовтня 2014 року у справі № 21-484а14, за якою встановлена законодавством можливість ліквідації державної установи (організації) з одночасним створенням іншої, яка буде виконувати повноваження (завдання) особи, що ліквідується, не виключає, а включає зобов`язання роботодавця (держави) по працевлаштуванню працівників ліквідованої установи. При цьому, у випадку незаконного звільнення працівника з роботи, його порушене право повинно бути відновлене шляхом поновлення його на посаді, з якої його було незаконно звільнено.

Крім того, аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд у постанові від 10 травня 2019 року у справі № 802/4030/15-а.

З огляду на приписи ч. 2 ст. 77 КАС України, колегія суддів вважає, що під час розгляду цієї справи відповідачами не надано доказів, які б підтверджували пропонування позивачу посади в органах Національної поліції і її відмови від цих посад.

Вказані вище обставини свідчать про недотримання Управлінням МВС в Черкаській області порядку та процедури звільнення ОСОБА_1 з роботи та є підставою для поновлення прав позивача шляхом задоволення її вимог про зобов`язання Управління МВС в Черкаській області вчинити дії щодо працевлаштування ОСОБА_1 на службу в Головне управління Національної поліції в Черкаській області.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції стосовно часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Всі наведені апелянтом доводи не спростовують висновків суду першої інстанції та не дають підстав для висновків про порушення судом норм матеріального чи процесуального права.

Згідно ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги Управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області та Головного управління Національної поліції в Черкаській області залишити без задоволення, а рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 01 березня 2019 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів, з урахуванням положень ст. 329 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Н.М. Літвіна

Судді А.Ю. Коротких

І.В. Федотов