Справа № 0940/1719/18
Суддя: Сапіга Віталій Петрович
Дата ухвалення: 2019-05-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2019 рокуЛьвів№ 857/3654/18

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Сапіги В.П.,

суддів: Довгої О.І.,

Затолочного В.С.,

за участі: секретаря судових засідань Марцинковської О.М.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

представника відповідача Мельничука В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Галицького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 26 жовтня 2018 року, ухваленого під головуванням судді Грицюк П.П. в порядку письмового провадження в м.Івано-Франківськ, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Галицького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області про визнання дій протиправними та зобов`язання до вчинення дій,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Галицького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області про зобов`язання відповідача здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходу за період з 24.2015 року по 02.05.2018 року, передбачену Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати».

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ухвалою Вищого адміністративного суду України від 09.11.2017 року № К/800/11986/17 касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 15.03.2017 року № 876/548/17 скасовано, а постанову Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 14.06.2016 року № 349/824/16 залишено в силі. Розпорядженням від 02.05.2018 року за №141751 Галицьке об`єднане управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області, на виконання постанови Рогатинського районного суду, призначило ОСОБА_1 , пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 1 з 24.12.2015 року. 28.07.2018 року позивач звернулася до відповідача із заявою, в якій провила повідомити чи виплачувалась компенсація втрат частини доходів та у разі не виплати, провести таке нарахування. Відповідачем листом за №75/Б-15/Р від 10.08.2018 року повідомлено, що на виконання судового рішення, виплачено суми пенсії. Рішенням суду зобов`язань щодо виплати компенсації втрати частини доходів не було, тому підстав провести компенсацію втрати частини доходів немає. Позивач вважає дії відповідача щодо відмови у виплаті компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії на виконання рішення суду протиправними.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 26 жовтня 2018 року позов задоволено повністю. Зобов`язано Галицьке об`єднане управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 , компенсацію втрати частини доходу за період з 24 грудня 2015 року по 02 травня 2018 року, відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати».

Не погодившись із рішенням суду, його оскаржило Галицьке об`єднане управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області, подавши апеляційну скаргу. Вважає, що адміністративний позов є безпідставним та необґрунтованим і підлягає відмові в повному обсязі, а судове рішення по справі таким, що не відповідає нормам матеріального права та прийнято в супереч нормам процесуального права і підлягає скасуванню, а тому просить скасувати оскаржуване рішення суду та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що компенсація можлива лише у разі, коли пенсія нарахована але не виплачена. Проте нарахувань у спірному періоді управлінням не здійснювалось, натомість нарахування проведено в травні 2018 року та виплачено в червні 2018 року на підставі судових рішень, які набрали законної сили. Звертає увагу, що ОСОБА_1 звернулася до суду з вимогою про зобов`язання нарахувати та виплатити компенсацію за втрату частини доходу у зв`язку з порушенням строків їх виплати без вимоги про визнання дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень неправомірними, а тому позовні вимоги за відсутності публічно-правового спору не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства, а провадження в справі підлягає закриттю. Вважає, що підстави, які викладені в апеляційній скарзі ґрунтуються на діючих нормативно-правових актах, а позовні вимоги слід вважати такими, що не відповідають фактичним обставинам справи та підлягають відмові.

Позивач не скористався правом подання відзиву на апеляційну скаргу. Відповідно до ч. 4 ст. 304 КАС України відсутність відзиву не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Згідно частини першої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги законність та обґрунтованість судового рішення, повноту встановлення обставин справи, застосування норм матеріального і процесуального права, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних мотивів.

Судом першої інстанції встановлено і такі обставини підтверджені матеріалами справи, що постановою Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 14.12.2016, залишеною в силі ухвалою Вищого адміністративного суду від 09.11.2017 (справа № К/800/11986/17), зобов`язано Галицьке об`єднане управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області зарахувати ОСОБА_1 період роботи з 11 жовтня 1988 року по 30 листопада 1992 року на Київському заводі "Аналітприлад" на посадах перекваліфікатора просочувальника радіодеталей, просочувальника радіодеталей складального цеху до стажу роботи, який дає право на призначення пенсії на пільгових умовах по Списку №1 та за наявності необхідного стажу призначити пенсію на пільгових умовах відповідно до п. «а» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення".

Галицьким об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області на виконання рішення суду розпорядженням від 02.05.2018 року призначено ОСОБА_1 пенсію на пільгових умовах за Списком № 2, та у червні 2018 року виплачено нараховану суму пенсії. Дані обставини підтверджені відповідачем у поданому відзиві та не заперечується позивачем.

Відповідно до частини 1 статті 78 КАС України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

28.07.2018 року позивач звернулася до Галицького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області з проханням надати їй інформацію чи нараховувалась і виплачувалась компенсація втрати частини доходів за період з 24.12.2015 по 30.05.2018, виконуючи рішення суду. Якщо не нараховувалась компенсація, просила провести нарахування і виплату компенсації втрати частини доходів за період з 24.12.2015 по 30.05.2018 та надати розрахунок даних сум.

Галицьке об`єднане управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області листом від 10.08.2018 за № 75/Б-15/Р надало відповідь на заяву ОСОБА_1 від 28.07.2018 та повідомило, що згідно статті 4 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку із порушенням строків їх виплати» виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць. У рішенні суду відсутні зобов`язання органу Пенсійного фонду щодо нарахування втрати частини доходів. Тому не знайшло підстав для нарахування спірної компенсації.

Не погодившись з такою відмовою відповідача, що порушує її право на отримання компенсації втрати частини доходів, позивач звернулась до суду з метою захисту свого порушеного права.

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції дійшов висновку, що оскільки нараховані та виплачені суми пенсії позивачу за минулий час є тим доходом, що не був отриманий позивачем з вини відповідача, тому наявні підстави для компенсації втрати частини доходу за період з 24 грудня 2015 року по час виплати усієї суми заборгованості, що утворилась у зв`язку із порушенням встановлених строків виплати пенсії по віку, а саме до 02 травня 2018 року.

Перевіряючи законність та обґрунтованість в цій частині оскаржуваного рішення суду першої інстанції та даючи правову оцінку його висновкам щодо того, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Компенсація втрати частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно із законом.

Питання, пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" № 2050-ІІІ (далі - Закон № 2050-ІІІ) та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 159 (далі - Порядок № 159).

Згідно зі статтями 1, 2 Закону № 2050-ІІІ підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), така компенсація провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Згідно з п. 2 Порядку № 159 компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру: пенсії (з урахуванням надбавок, доплат, підвищень до пенсії, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги на прожиття, щомісячної державної грошової допомоги та компенсаційних виплат).

Наведене свідчить, що основною умовою для виплати громадянину передбаченої ст. 2 Закону №2050-ІІІ та Порядком № 159 компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії). Кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації громадянину частини доходу, в тому числі пенсії, у зв`язку з порушенням строків її виплати, мають компенсаторний характер.

Також, дія зазначених нормативних актів поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), та стосується усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру (зокрема, пенсії).

Виплата компенсації втрати частини доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його (доходу) нарахування: самим підприємством, установою чи організацією добровільно чи на виконання судового рішення.

Аналогічна правова позиція щодо застосування зазначених норм матеріального права була висловлена Верховним Судом у постановах від 20.02.2018 (справа №336/4675/17), від 21.06.2018 (№523/1124/17), від 03.07.2018 (справа № 521/940/17) та від 15 квітня 2019 року (№727/7818/16-а).

У даній справі як судом першої інстанції так і апеляційної встановлено, що нарахування та виплата позивачу пенсії відбулись на виконання судового рішення за період з 24.12.2015 по 30.05.2018 (сторонами не заперечується).

Несвоєчасне нарахування сум відбулось з вини органу, що призначає і виплачує пенсію.

Таким чином, обґрунтованим є висновок суду першої інстанції про той факт, що відповідачем пенсія виплачена позивачу із порушенням строків, оскільки, як встановлено судом та не заперечується сторонами, виплата коштів позивачу здійснена Пенсійним органом за період з 2015 по 2018 років та зумовлена порушенням строків сплати відповідачем пенсії, що носило триваючий характер. Тобто, належні позивачу з 2015 року кошти виплачені останньому лише в червні 2018 року, а тому наявні підстави для компенсації втрати частини доходу за спірний період.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку про правомірність рішення суду суд першої інстанції про задоволення позову.

Що стосується доводів апеляційної скарги в тому, що ОСОБА_1 звернулася до суду з вимогою про зобов`язання нарахувати та виплатити компенсацію за втрату частини доходу у зв`язку з порушенням строків їх виплати без вимоги про визнання дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень неправомірними, а тому позовні вимоги за відсутності публічно-правового спору не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства, а провадження в справі підлягає закриттю, то колегія суддів зазначає таке.

Згідно із пунктом 1 частини 1 статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності, тобто предметом оскарження можуть бути тільки акти, які породжують правовідносини, змінюють або припиняють їх.

Згідно з частиною 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з положеннями частини 2 статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Конституційний Суд України в своєму рішенні від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 зазначив, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом (стаття 8). Право на ефективний засіб захисту закріплено також у Міжнародному пакті про громадянські та політичні права (стаття 2) і в Конвенції про захист прав людини та основних свобод (стаття 13)

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

У будь-якому разі обраний позивачем спосіб захисту має бути спрямований на відновлення його порушених прав, і у випадку задоволення судом його вимог, прийняте судом рішення повинно мати наслідком відновлення тих прав, за захистом яких позивач і звернувся до суду.

Обов`язковою умовою задоволення позову є доведеність позивачем порушених саме його прав та охоронюваних законом інтересів з боку відповідача, зокрема наявність в особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або законного інтересу, на захист якого подано позов.

Вирішуючи спір, суд повинен пересвідчитись у належності особи яка звернулась за судовим захистом, відповідного права або охоронюваного законом інтересу (чи є така особа належним позивачем у справі - наявність права на позов у матеріальному розумінні), встановити, чи є відповідне право або інтерес порушеним (встановити факт порушення), а також визначити чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Звернувшись до суду з вимогою про зобов`язання відповідача здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходу за період з 24.2015 року по 02.05.2018 року, передбачену Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», колегія суддів вважає, що позивач фактично обрав належний спосіб захисту своїх прав, довівши порушене відповідачем його право чи охоронюваний законом інтерес, оскільки, як встановлено судом, позивачу відповідачем виплачена пенсія за рішенням суду з порушення строків сплати пенсії, що зумовлює наявність підстав для компенсації втрати частини доходу за спірний період.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що обраний позивачем спосіб захисту порушеного права чи охоронюваного законом інтересу є достатнім, ефективним та спрямованим на відновлення його порушених прав.

Загалом оцінюючи наведені апелянтом доводи, апеляційний суд виходить з того, що всі конкретні, доречні та важливі доводи, наведені в позовній заяві та апеляційній скарзі, були перевірені та проаналізовані судом апеляційної інстанції, та їм було надано належну правову оцінку.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п.41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до ст.242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

В силу ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд визнає, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив обставини справи та ухвалив законне рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, рішення суду першої інстанції ґрунтується на повно, об`єктивно і всебічно з`ясованих обставинах, доводи апеляційної скарги їх не спростовують, а тому підстав для скасування рішення суду першої інстанції немає.

Керуючись статтями 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Галицького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області залишити без задоволення.

Рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 26 жовтня 2018 року у справі № 0940/1719/18 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя В. П. Сапіга
судді О. І. Довга
В. С. Затолочний
Повне судове рішення складено 17.05.2019.