Справа № 160/180/19
Суддя: Мельник В.В.
Дата ухвалення: 2019-05-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

15 травня 2019 року м. Дніпросправа № 160/180/19

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Мельника В.В. (доповідач),

суддів: Сафронової С.В., Чепурнова Д.В.,

за участю секретаря судового засідання Царьової Н.П.,

розглянувши у відкритому

судовому засіданні в м. Дніпрі

апеляційну скаргу Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20 лютого 2019 року (головуючий суддя - Лозицька І.О.) в адміністративній справі

за позовом Комунального підприємства "Нікопольське міжміське бюро технічної інвентаризації"

до Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області

про визнання протиправними та скасування постанови та припису, -

ВСТАНОВИВ:

Комунальне підприємство "Нікопольське міжміське бюро технічної інвентаризації" (далі - Позивач) звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області (далі - Відповідач), в якому просило суд:

- визнати протиправним та скасувати припис про усунення виявлених порушень від 21 листопада 2018 року № ДН 2097/1505/АВ/П, виданий інспектором праці Головного управління Державної служби з питань праці у Дніпропетровській області Бакаловою Оксаною Володимирівною, яким зобов`язано начальника Комунального підприємства «Нікопольське міжміське бюро технічної інвентаризації» Кінаш Андрія Олександровича усунути зафіксовані в акті інспекційного відвідування порушення до 27.11.2018 року;

- визнати протиправною та скасувати постанову про накладення штрафу від 06.12.2018 року № ДН 2097/1505/АВ/ТД-ФС/788, складену першим заступником начальника Головного управління Державної служби з питань праці у Дніпропетровській області Осадчим Ігорем Михайловичем щодо накладення штрафу на Комунальне підприємство «Нікопольське міжміське бюро технічної інвентаризації» в розмірі 111690,00 грн.

В обґрунтування позовної заяви зазначено про те, що припис про усунення виявлених порушень від 21.11.2018 року №ДН 2097/1505/АВ/П та постанова про накладення штрафу від 06.12.2018 року №ДН 2097/1505/АВ/ТД-ФС/788, є протиправними та підлягають скасуванню, оскільки висновки акта перевірки від 15.11.2018 року №ДН 2097/1505/АВ про використання праці найманого працівника без належного оформлення трудових відносин з оформленням таких відносин договором підряду, а не трудовим договором, відповідно до вимог законодавства, та підміну трудових відносин цивільно-правовими, що є порушенням ч.3, ст. 24 КЗпП України - є протиправними та такими, що не відповідають обставинам справи.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20 лютого 2019 року по справі №160/180/19 адміністративний позов Комунального підприємства "Нікопольське міжміське бюро технічної інвентаризації" до Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування постанови та припису - задоволено повністю (а.с. 141-146).

Відповідач - Головне управління Держпраці у Дніпропетровській області, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, оскаржило його в апеляційному порядку (а.с. 152-157).

В апеляційній скарзі Відповідач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Вимоги апеляційної скарги мотивовано тим, що відносини, які виникли між ОСОБА_1 та Позивачем мають ознаки саме трудових відносин, оскільки виконувана робота носить систематичний характер та відноситься до функцій робітників певних професій, що свідчить про правомірність спірного припису про усунення виявлених порушень та постанови про накладення штрафу.

Позивачем - Комунальним підприємством "Нікопольське міжміське бюро технічної інвентаризації" подано відзив на апеляційну скаргу, в якому просить суд у задоволенні апеляційної скарги Відповідача відмовити, рішення суду першої інстанції залишити без змін, як законне та обґрунтоване.

Відповідач, який був належним чином сповіщений про місце, дату та час розгляду справи, в судове засідання свого представника не направив, що не перешкоджає розгляду справи.

В судовому засіданні представник Позивача проти вимог апеляційної скарги заперечував, просив суд в задоволенні апеляційної скарги відмовити, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши пояснення представника Позивача, проаналізувавши вимоги та підстави апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи в їх сукупності, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи, перевіривши правову оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що наявні підстави для скасування судового рішення, а апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що у період з 14.11.2018 року по 15.11.2018 року на підставі наказу від 13.11.2018 року №1014 та направлення на проведення інспекційного відвідування № 140/4.3-4 від 13.11.2018 року Головним управлінням Держпраці у Дніпропетровській області було проведено інспекційне відвідування Комунального підприємства «Нікопольське міжміське бюро технічної інвентаризації» з питань додержання законодавства про працю, за результатами якого, складено акт інспекційного відвідування № ДН2097/1505/АВ від 15.11.2018 року (а.с. 14-22).

Вказаною перевіркою встановлено порушення ч.3 ст.24 КзпП України, а саме: під час інспекційного відвідування, розпочатого 14.11.2018 р. об 11 год. 00 хв. було встановлено, що в КП «НМБТІ» по договору підряду від 01.01.2018 р. №Б на посаді прибиральниці приміщення працює ОСОБА_1 з щомісячною винагородою у розмірі 1250,00 гривень. Отримання коштів за виконану роботу підтверджується актами приймання-передачі робіт (послуг) за січень-вересень 2018 року та податковим розрахунком сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку (форма №1ДФ) за 1-3 квартали. Згідно класифікатора професій ДК 003:2010 зі змінами та доповненнями від 28.07.2018 року, в якому міститься посада прибиральниці, відноситься до коду КП 9132. Згідно Довідника кваліфікаційних характеристик професій працівників, до обов`язків прибиральниці належить: прибирання в цехах та інших виробничих приміщеннях відходів виробництва і сміття; витирати пил, підмітати і мити вручну або за допомогою машин і пристроїв підлогу, сходи, сходові марші та площадки, вікна, стіни, стелі у виробничих приміщеннях; готувати різні мийні та дизенфікуючі розчини для миття підлоги, стін, вікон та стель; транспортувати відходи й сміття з виробничих приміщень до встановленого місця; одержувати мийні засоби, інвентар та витиральні матеріали; прибирати та дезінфікувати туалети, душові, гардеробні та інші місця загального користування на виробництві. Враховуючи вищевикладене, виконання обов`язків прибиральниці має постійний характер, тому, при залучені фізичних осіб (працівників) до виконання робіт, які мають постійний характер, необхідно укладати трудовий договір, відповідно до ч.3 статті 24 Кодексу законів про працю в Україні. У ході інспекційного відвідування встановлено факт використання праці найманого працівника без належного оформлення трудових відносин, а саме: залучення працівника ОСОБА_1 до виконання робіт з прибирання приміщень за адресою: м. Нікополь , вул. Перспективна, 187, 189, з оформленням таких відносин договором підряду, а не трудовим договором відповідно до вимог законодавства, та підміну трудових відносин цивільно-правовими, що є порушенням ч.3, ст. 24 КЗпП України.

21.11.2018 року за наслідками проведеної перевірки Головним управлінням Держпраці у Дніпропетровській області складено припис № ДН2097/1505/АВ/П, в якому прописано усунути порушення та забезпечити виконання вимог, зазначених у ньому, а саме ч.3, ст. 24 КЗпП України до 27.11.2018 року.

На підставі акта інспекційного відвідування №ДН2097/1505/АВ від 15.11.2018 року рішенням щодо розгляду справи про накладення штрафу №ДН2097/1505/АВ/ТД від 23.11.2018 року, призначено розгляд справи про накладення штрафу за порушення законодавства про працю на 06.12.2018 року о 09 год. 00 хв.

06.12.2018 року Відповідачем винесено постанову № ДН2097/1505/АВ/ТД-ФС/788 про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами, відповідно до якої, на позивача за порушення вимог ч.3 ст.24 КзпП України, на підставі абз. 2 ч. 2 ст. 265 КЗпП України, накладено штраф у розмірі 111690,00 грн.

Правомірність винесення суб`єктом владних повноважень припису про усунення порушень та постанови про накладення стягнення є предметом судового розгляду у даній справі.

Спірні правовідносини, що виникли між сторонами по справі врегульовано нормами Кодексу законів про працю України від 10.12.1971 року № 322-VIII; Цивільного кодексу України від 16.01.2003 року №435-IV; Закону України від 05.04.2007 року №877-V "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності"; Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.04.2017 №295; Положення про Державну службу України з питань праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02. 2015 року №96.

Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність у відносинах між Позивачем та працівником ОСОБА_1 ознак трудових відносин.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 1 Закону №877-V визначено, що державний нагляд (контроль) - діяльність уповноважених законом центральних органів виконавчої влади, їх територіальних органів, державних колегіальних органів, органів виконавчої влади Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування (далі - органи державного нагляду (контролю) в межах повноважень, передбачених законом, щодо виявлення та запобігання порушенням вимог законодавства суб`єктами господарювання та забезпечення інтересів суспільства, зокрема належної якості продукції, робіт та послуг, допустимого рівня небезпеки для населення, навколишнього природного середовища.

Згідно пункту 4 Положення №96, Державна служба України з питань праці відповідно до покладених на неї завдань здійснює державний нагляд (контроль) за дотриманням законодавства про працю юридичними особами, у тому числі їх структурними та відокремленими підрозділами, які не є юридичними особами, та фізичними особами, які використовують найману працю.

Згідно зі статтею 43 Конституції України кожен громадянин має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Суд зазначає, що право особи на вільну працю може бути реалізоване кількома шляхами. Перш за все, це трудові відносини між роботодавцем і працівником. Чинне законодавство України дозволяє реалізувати право особи вільно обирати собі працю, зокрема шляхом укладання цивільно-правових угод у передбаченому законом порядку.

Стаття 626 Цивільного кодексу України визначає загальне поняття цивільно-правового договору. Відповідно, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Виконавець робіт, на відміну від найманого працівника, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку. Наказ (розпорядження) про прийом на роботу не видається.

Порядок укладання договорів підряду (на виконання певних робіт) регулюється главою 61 Цивільного кодексу України.

Згідно ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Основною ознакою, що відрізняє підрядні відносини від трудових, є те, що трудовим законодавством регулюється процес організації трудової діяльності. За цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається за його межами, метою договору є отримання певного матеріального результату.

Підрядник, який працює за цивільно-правовим договором, на відміну від працівника, який виконує роботу відповідно до трудового договору, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, він сам організовує свою роботу і виконує її на власний ризик.

Незважаючи на деякі спільні риси договорів про надання послуг та трудового договору, вони є різними, оскільки, перш за все, підпадають під сферу дії різних законодавчих актів. При укладанні цивільно-правової угоди (договору) на сторін (замовника та підрядника) поширюються норми цивільного законодавства України.

За трудовим договором працівника приймають на роботу (посаду), включену до штату підприємства, для виконання певної роботи (певних функцій) за конкретною кваліфікацією, професією, посадою. Працівникові гарантується заробітна плата, встановлені трудовим законодавством гарантії, пільги, компенсації тощо.

В свою чергу, за цивільно-правовим договором оплачується не процес праці, а її результати, котрі визначають після закінчення роботи і оформляються актами здавання-приймання виконаних робіт (наданих послуг), на підставі яких провадиться їх оплата.

Відповідальність працівника за трудовим договором регулюється нормами Кодексу законів про працю України та інших актів трудового законодавства, що не можуть змінюватися сторонами у договорі, а відповідальність виконавця послуг (підрядника) у цивільно-правових відносинах визначається сторонами у договорі або чинним законодавством України, зокрема, нормами Цивільного кодексу України.

Колегією суддів з матеріалів справи встановлено, що між Позивачем та ОСОБА_1 укладено договір підряду від 01.01.2018 р. № Б (а.с. 29), предметом якого, є виконання підрядником видів робіт: послуги по прибиранню приміщень та прилеглих територій, миття вікон за адресою: м. Нікополь, вул. Перспективна, 187, 189, тобто предметом вказаного договору є не кінцевий результат, а процес праці.

Дослідивши зміст вказаного договору, судом апеляційної інстанції встановлено, що початок роботи встановлюється з 01.01.2018 року, а закінчення та здача роботи замовнику 31.12.2018 року, при цьому робота вважається виконаною після підписання акта прийому-здачі Замовником або уповноваженим ним представником.

Разом з тим, договір підряду від 01.01.2018 р. № Б не містить визначеного обсягу і кінцевого результату роботи, яку повинен передати виконавець замовнику, не містить переліку завдань та їх видів, зазначене свідчить про відсутність у такому договорі головної ознаки, притаманної цивільно-правовим відносинам, а саме: визначення певного кінцевого матеріального результату від виконання робіт.

Крім того, акти приймання-передачі виконаних робіт, надані Позивачем (а.с. 30-38), складалися щомісяця із зазначенням того, що Виконавець виконав свою роботу у повному обсязі, що свідчить про систематичний характер виконуваної роботи та відсутність її кінцевого результату, на досягнення якого направлено укладення договору підряду.

Поряд із зазначеним, колегія суддів звертає увагу і на те, що вказані акти приймання-передачі виконаних робіт, як і сам договір, не містять визначення виду виконаних робіт їх кількісних та якісних показників, у тому числі кінцевого результату робіт, за який здійснюється оплата.

З дослідження, наявних у матеріалах справи, відомостей на виплату грошей та видаткових касових ордерів (а.с. 40-66), також, можна дійти висновку про те, що оплата виконуваної ОСОБА_1 роботи здійснювалась систематично кожного місяця у розмірі 1250 грн., без залежності від видів і обсягів виконаної роботи.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, надавши оцінку з урахуванням усіх доказів у справі в їх сукупності, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції стосовного того, що у правовідносинах між Позивачем та громадянкою ОСОБА_1 , як сторонами цивільно-правових угод, містяться ознаки характерні саме цивільно-правовим відносинам, а не трудовим.

Стосовно посилань суду першої інстанції на висновки, викладені у постанові Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13.12.2018 року у справі №182/9241/18, колегія суддів зазначає про те, що відповідно до ч. 7 ст. 78 КАС України правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для суду.

Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про правомірність прийняття Відповідачем спірних припису про усунення виявлених порушень та постанови про накладення штрафу, з огляду на наявність ознак трудових відносин між Комунальним підприємством "Нікопольське міжміське бюро технічної інвентаризації" та ОСОБА_1 , яка без оформлення трудового договору з Позивачем систематично та без конкретного кінцевого результату виконувала роботу з прибирання приміщень та прилеглих територій.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд враховує й те, що згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

За даних обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції під час розгляду даної справи не повно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, застосував до правовідносин, які виникли між сторонами у справі, норми права які регулюють саме ці правовідносини, однак зроблені судом першої інстанції висновки не відповідають фактичним обставинам справи та не підтверджуються належними письмовими доказами, і тому рішення суду першої інстанції у даній адміністративній справі від 20 лютого 2019підлягає скасуванню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 243, 310, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області - задовольнити.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20 лютого 2019 року по справі №160/180/19 - скасувати.

В задоволенні позовних вимог - відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

В повному обсязі постанова складена 20 травня 2019 року.

Головуючий - суддя В.В. Мельник

суддя С.В. Сафронова

суддя Д.В. Чепурнов