Справа № 500/763/19
Суддя: Баранюк Андрій Зіновійович
Дата ухвалення: 2019-05-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/763/19

15 травня 2019 року

м.Тернопіль

Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Баранюка А.З. розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області про визнання протиправною та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернулася до Тернопільського окружного адміністративного суду із позовом до Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області (далі - відповідач), в якому просить визнати протиправною та скасувати постанову старшого державного виконавця Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області Костишина Павла Петровича від 29.12.2018 про стягнення виконавчого збору за виконавчим провадженням №41991312 у розмірі 233015,33 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 14.02.2014 року державний виконавець першого відділу ДВС Тернопільського міського управління юстиції Ясінський C.B., на виконання рішення суду у справі № 607/7756/13-ц від 01.07.2013 року, яким позов публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» про звернення стягнення па предмет іпотеки задоволено, виніс постанову про відкриття виконавчого провадження за №41991312, та надав строк для добровільного виконання рішення суду до 21.02.2014 року, проте позивач вказує, що їй про це не було відомо, оскільки копія відповідної постанови їй не правили.

В подальшому, 26.12.2018 року ПАТ АБ «Укргазбанк» звернувся до Тернопільського міського відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області із заявою про повернення виконавчого документа стягувачу.

29.12.2018 року старшим державним виконавцем Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу.

Крім цього, 27 березня 2019 року під час ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження, позивач дізналася, що 29.12.2018 року старшим державним виконавцем Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області у ВП №41991312 винесено постанову про стягнення з позивачки виконавчого збору, у розмірі 233015,33 грн., в якій зазначено, що згідно курсу НБУ станом на 29.12.2018 року курс 1 долара США еквівалентно 27,69 грн. отже, борг у розмірі 84134,40 доларів США, еквівалентно 2329681,54 грн. та 47,23 грн.

Позивач вважає вказану постанову від 29.12.2018р., винесену у виконавчому провадженні № 41991312 про стягнення виконавчого збору неправомірною та такою, що прийнята із істотним порушенням норм чинного законодавства, оскільки державний виконавець повернув виконавчий документ стягувачу без фактичного його виконання, а також не вчинив виконавчих дій, спрямованих на примусове стягнення боргу, відтак відсутні правові підстави для стягнення суми виконавчого збору у розмірі 233015,33 грн.

Ухвалою судді від 03.04.2019 відкрито провадження в адміністративній справі та призначено судове засідання на 09.04.2019.

Ухвалами суду від 09.04.2019 та від 15.04.2019 розгляд справи було відкладено.

В судовому засіданні представники сторін не з'явилися. Представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи без його участі. В поданій заяві представник позивача позовні вимоги підтримав, просив суд позов задовольнити. Представник відповідача подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, при вирішенні справи поклався на думку суду.

Враховуючи положення частини третьої статті 194, частини дев'ятої статті 205, частини четвертої статті 229 суд дійшов висновку про наявність підстав розгляду справи у порядку письмового провадження без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Судом встановлено, що рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 01.07.2013 у справі №607/7756/13-ц позов публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення па предмет іпотеки задоволено. Вирішено, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №56 від 07.06.2007р., в розмірі 84134,40 доларів США та 47,23 грн. звернуто стягнення па предмет іпотеки, а саме: чотирьох кімнатну квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 99,0 кв.м., житловою 63,4 кв.м., яка належить позивачці на праві власності на підставі договору купівлі - продажу, посвідченого приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Мартюк JI.O. від 07.06.2007 шляхом продажу квартири на прилюдних торгах.

Дане рішення набрало законної сили 20.08.2013 та 03.09.2013 Тернопільський міськрайонний суд видав виконавчий лист №607/7756/13-ц.

10.02.2014 публічне акціонерне товариство акціонерний банк «Укргазбанк» звернулося до першого відділу ДВС Тернопільського міського управління юстиції із заявою від 04.02.2014 №50408/255/2014 (а.с. 12) про прийняття до примусового виконання виконавчого листа №607/7756/13-ц.

14.02.2014 державним виконавцем першого відділу ДВС Тернопільського міського управління юстиції винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП№41991312 з виконання вищевказаного виконавчого листа та надано строк до 21.02.2014 для його добровільного виконання (а.с.13).

В подальшому публічне акціонерне товариство акціонерний банк «Укргазбанк» звернулося до першого відділу ДВС Тернопільського міського управління юстиції із заявою про повернення виконавчого документа стягувачу від 26.12.2018 №50402/1022/2018, в якому просило повернути без виконання виконавчий лист №607/7756/13-ц, та зняти всі накладені арешти з об'єкта нерухомості, а саме: чотирьохкімнатної квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 99,0 кв.м., житловою 63,4 кв.м. належної позивачці на праві власності на підставі договору купівлі - продажу, посвідченого приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Мартюк JI.O. від 07.06.2007р. (а.с. 16-17).

29.12.2018, на підставі вищевказаної заяви та керуючись п.1 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження», старшим державним виконавцем Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу ВП №41991312, згідно якої виконавчий лист №607/7756/13-ц виданий 03.09.2013 повернуто стягувану, а також припинено чинність арешту майна боржника і скасовано інші заходи примусового виконання рішення (а.с. 21).

Також, 29.12.2018 старшим державним виконавцем Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області винесено постанову про стягнення виконавчого збору ВП №41991312, згідно із Законом України «Про виконавче провадження», згідно курсу НБУ станом на 29.12.2018 року курс одного долара США еквівалентно 27,69 грн. Отже, борг у розмірі 84134,40 доларів США, еквівалентно 2329681,54 грн. та 47,23 грн., відтак постановлено стягнути з позивачки на користь Тернопільського міського відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області виконавчий збір у розмірі 233015,33 грн.

Надаючи правову оцінку спірним відносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає наступне.

На час відкриття виконавчого провадження № 41991312 чинним був Закон України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV«Про виконавче провадження», статтею 1 якого визначалося, що виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

На час прийняття оскаржуваної постанови державного виконавця від 29 грудня 2018 року набрав чинності Закон № 1404-VIII.

Відповідно до пунктів 6, 7 розділу XІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1404-VIII рішення, які виконувалися органами державної виконавчої служби до набрання чинності цим Законом, продовжують виконуватися цими органами до настання підстав для завершення виконавчого провадження. Виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

За змістом пункту 5 частини першої статті 3 Закону № 1404-VІІІ примусовому виконанню відповідно до цього Закону підлягають постанови державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанови державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанови приватних виконавців про стягнення основної винагороди.

Відповідно до статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України. Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом. За примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.

Згідно статті 27 Закону від 02.06.2016 №1404-VІІІ, розділу VІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5, виконавчий збір стягується на підставі постанови, яка виноситься на стадії розподілу стягнутих з боржника сум або закінчення виконавчого провадження згідно статті 39 Закону в розмірі 10 % від суми, що фактично стягнута, повернута стягувачу.

Отже, підставою для стягнення виконавчого збору у межах виконавчого провадження про стягнення з боржника сум коштів є здійснення державним виконавцем дій по фактичному стягненню з боржника на користь стягувача зазначених у виконавчому документі сум, та виконавчий збір обраховується лише від розміру фактично стягнутих сум.

Приписами Закону від 02.06.2016 № 1404-VІІІ (статті 40, 42 Закону) передбачено порядок винесення постанови про стягнення виконавчого збору, зокрема частиною 3 статті 40 Закону від 02.06.2016 № 1404-VІІІ унормовано, що у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев'ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Згідно частиною 4 статті 42 Закону від 02.06.2016 № 1404-VІІІ на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження у разі необхідності примусового стягнення з боржника витрат виконавчого провадження (до яких частина 1 статті 42 Закону відносить також виконавчий збір) виконавцем виноситься постанова про їх стягнення.

Аналіз наведених норм Закону № 1404-VIII дає можливість зробити висновок про те, що обов'язковими умовами стягнення виконавчого збору є: 1) фактичне виконання судового рішення; 2) вжиття державним виконавцем заходів примусового виконання рішень. Крім того, законодавець чітко визначив, що виконавчий збір стягується з фактично стягнутої суми; розмір виконавчого збору вираховується також з фактично стягнутої суми.

За своїм призначенням виконавчий збір є своєрідною винагородою державному виконавцю за вчинення заходів примусового виконання рішення, за умови, що такі заходи призвели до виконання рішення.

Відповідно до пункту 20 розділу ІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5, у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу чи повернення виконавчого документа до суду, який його видав, виконавець зазначає підставу для цього з посиланням на відповідну норму Закону, результати виконання, розмір авансового внеску, який підлягає поверненню стягувачу, а також наслідки закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа, передбачені частиною першою статті 40 Закону. При закінченні виконавчого провадження, поверненні виконавчого документа стягувачу чи повернення виконавчого документа до суду, який його видав, виконавець залишає у матеріалах виконавчого провадження копію виконавчого документа, а на виконавчому документі ставить відповідну відмітку, у якій зазначаються підстава закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа з посиланням на відповідну норму Закону, залишок нестягненої суми, якщо за виконавчим документом проводилося стягнення, сума стягнутого виконавчого збору або сума стягнутої основної винагороди приватного виконавця.

Тобто, відповідно до вказаного пункту у постанові про повернення виконавчого документу стягувача, виконавець вказує результати виконання (суму, яку фактично стягнуто), а на виконавчому документі робить відмітку про суму стягнутого виконавчого збору, тим самим законодавець підтверджує, що виконавчий збір стягується тільки з суми, яка фактично стягнута на користь стягувача.

Вищенаведене узгоджується із правовою позицією викладеною у постанові Верховного Суду від 15.02.2018 у справі №910/1587/13.

Проте, з моменту відкриття виконавчого провадження №41991312 відповідно до постанови від 14.02.2014 року і по момент його завершення 29.12.2018 року у зв'язку з поверненням виконавчого документа стягувачу без подальшого його виконання, держаним виконавцем дії, спрямовані на примусове виконання не вчинялися, в оскаржуваній постанові відсутня інформація щодо суми, яка була стягнена із позивачки, оскільки державним виконавцем не було стягнуто з боржника на користь стягувача зазначених у виконавчому документі сум.

Суд зазначає, що при стягненні виконавчого збору відповідно до частини 3 статті 40 Закону № 1404-VIII, без реального стягнення суми боргу з боржника у разі повернення виконавчого документа стягувачу за його заявою, створюються умови для стягнення з боржника подвійної суми виконавчого збору або ж стягнення його без реального виконання рішення суду.

У пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» від 26.12.2003 № 14 роз'яснено, що відповідно до статей 45, 46 Закону № 606-XIV витрати виконавчого провадження та виконавчий збір стягуються за постановою державного виконавця з боржника, якщо останній не виконав рішення добровільно в установлений для цього строк і воно було виконане примусово.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд зазначає, що відповідачем як суб'єктом владних повноважень не надано суду доказів на спростування тверджень позивача.

Згідно з ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відтак, з урахуванням вищенаведеного, системного аналізу положень законодавства України та враховуючи те, що фактично примусове виконання рішення суду в межах виконавчого провадження №41991312 відповідачем не здійснювалось, суд приходить до висновку, що підстави для стягнення виконавчого збору в межах цього провадження відсутні, відтак постанова про стягнення виконавчого збору підлягає скасуванню.

Відповідно до ч.1 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241- 246, 250, 255, 287, 295 Кодексу адміністративного суду України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області (вул.Кн.Острозького, 14, м.Тернопіль, 46008, ) про визнання протиправною та скасування постанови - задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову старшого державного виконавця Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області від 29 грудня 2018 року ВП№41991312 про стягнення виконавчого збору у розмірі 233015,33 грн.

Стягнути рахунок бюджетних асигнувань Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області (вул.Кн.Острозького, 14, м.Тернопіль, 46008, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір в розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 коп. сплачений згідно квитанції 0.0..1 від 29.03.2019.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Тернопільський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Головуючий суддя Баранюк А.З.

копія вірна

Суддя Баранюк А.З.