Справа № 300/508/19
Суддя: Панікар І.В.
Дата ухвалення: 2019-05-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"13" травня 2019 р. справа № 300/508/19
м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі:
судді Панікара І.В.,
за участю секретаря судового засідання: Подольської Т.М.,
представника позивача: ОСОБА_1 .,
представника відповідача: Братівник О.П.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до Івано-Франківської митниці Державної фіскальної служби про визнання протиправними та скасування рішення про коригування митної вартості товарів та картки відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 11.01.2019 року, -
ВСТАНОВИВ:
11.03.2019 року ОСОБА_2 (надалі - позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Івано-Франківської митниці Державної фіскальної служби (надалі відповідач) про визнання протиправними та скасування рішення про коригування митної вартості товарів та картки відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 11.01.2019 року.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 15.03.2019 року в адміністративній справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження.
Відповідач скористався процесуальним правом подання відзиву на позовну заяву, направивши його на адресу суду 04.04.2019 року. Згідно змісту відзиву, представник відповідача позовних вимог не визнала. Окрім того, направила на адресу суду додаткові письмові пояснення. У викладених документах пояснила, що прийняття оскаржуваного рішення здійснено на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені Митним Кодексом України. Зокрема, представником зазначено, що декларантом не було подано повного переліку первинних документів, визначених частиною 2 статті 53 цього Кодексу, які підтверджують заявлену митну вартість транспортного засобу, що ввозиться, тобто банківського платіжного документа, який би підтвердив сплачену суму придбаного позивачем автомобіля. Також, зіславшись на приписи статті 320 Митного Кодексу України, вказала, що під час проведення митних формальностей за митною декларацією автоматичною системою аналізу і управління ризиками було згенеровано форму митного контролю 105-2 Митна вартість товару нижча митної вартості аналогічних товарів. Після чого, інспектору митної служби видано конкретне числове значення митної вартості такого транспортного засобу за VIN-кодами та іншими характеристиками авто, дійсна його вартість якого становить не 15 000,0 євро, як вказав декларант, а 38 650,0 євро. Експертний висновок про вартість автомобіля від 16.01.2019 року не був поданий позивачем при визначенні митної вартості автомобіля, то при коригуванні його вартості до уваги не був взятий. За наведених вище обставин 11.01.2019 року Івано-Франківською митницею Державної фіскальної служби винесена картка відмови в прийнятті митної декларації та прийнято рішення про коригування митної вартості. Окрім того, вказала, що декларант погодився з рішенням про коригування, оскільки 17.01.2019 року оформив митну декларацію № UA206010/2019/401510 із зазначенням у ній суми за скоригованою вартістю автомобіля, що з урахуванням практики Верховного суду у справі №816/2396/17, свідчить про безспірний характер правовідносин, що склалися між сторонами. Внаслідок викладеного, вважає позовні вимоги необгрунтованими та такими, що не підлягають до задоволення.
У відповіді на відзив, що надійшла на адресу суду 09.04.2019 року, представник позивача не погодився з позицією відповідача, викладеною у відзиві та вказав, що відповідачем не вірно витлумачено та застосовано статтю 53 та 320 Митного Кодексу України. Вважає, що факт відхилення задекларованої митної вартості від рівня митної вартості ідентичних товарів або подібних, митне оформлення яких вже здійснено, не стосується даних обставин і сам по собі не може бути підставою для витребування додаткових документів. Такі підстави передбачені частиною 3 статті 53 Митного кодексу України. Тобто при відповідному спрацюванні автоматизованої системи аналізу управління ризиками, як про це зазначає відповідач у відзиві на позов, митний орган, на думку адвоката, повинен був насамперед здійснити перевірку відомостей, що містяться у документах, які підтверджують заявлену митну вартість і лише після цього, у разі виявлення підстав, може витребувати у декларанта додаткові документи. Крім того вказав, що у графі 33 оскаржуваного рішення відповідачем не наведено підстави для незастосування методу визначення вартості транспортного засобу за ціною договору; під час коригування митної вартості автомобіля із САІС ДФС за основу взято найдорожчу вартість транспортного засобу 2017 року випуску і без аварійних пошкоджень, в той час як даний автомобіль придбано з пошкодженнями внаслідок ДТП. На порушення вимог статей 59 та 60 МК України не проведено процедуру консультацій, яка мала б передувати застосуванню другорядних методів визначення вартості.
У запереченні на відповідь на відзив від 15.04.2019 року представник Івано-Франківської митниці Державної фіскальної служби вказав, що рахунок-фактура може бути підставою для відображення у бухобліку господарської операції без складання акту приймання-передачі тільки за умови оплати, що засвідчується відповідними платіжними документами, а додаткові документи митниця витребовувала із-за розбіжностей щодо продавця, які були виявлені у реєстраційному документі та рахунку-фактурі. Консультації були проведені з декларантом, тому його твердження про відсутність таких є необгрунтованими. Вважає, що позиція позивача спростована у відзиві на позов, а тому просить відмовити у його задоволенні.
Представник відповідача в судовому засіданні стосовно задоволення позову заперечила з підстав, наведених у відзиві на позов та письмових поясненнях. Вважає, що всі необхідні для підтвердження митної вартості транспортного засобу були додані до електронної митної декларації і їх достатньо для митного контролю і митного оформлення.
Розглянувши матеріали адміністративної справи, заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, дослідивши в сукупності письмові докази, якими сторони обґрунтовують позовні вимоги та заперечення, суд встановив наступне.
22.12.2018 року позивачем придбано у Федеративній Республіці Німеччини легковий автомобіль марки VOLKSWAGEN модель TOUAREG, тип двигуна-дизель, тип кузова - універсал, робочий об`єм циліндрів двигуна-2967 см. куб, потужність двигуна-193KW, номер кузова - НОМЕР_1 , календарний рік виготовлення -2015, модельний рік виготовлення -2016 та мав аварійні пошкодження за ціною 15 000,0 Євро.
10.01.2019 року фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 (уповноваженою особою позивача, декларантом/представником) на підставі митної декларації №UA206010/2019/400696, придбаний позивачем автомобіль ввезено на територію України, що підтверджується Актом про проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобі, ручної поклажі та багажу, складеним посадовими особами Львівської митниці ДФС (а.с.17, 25).
Відмову у митному оформленні транспортного засобу відповідач оформив карткою відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від №UA206000/2019/000040 від 11.01.2019 (а.с.32).
Не погоджуючись із вказаними рішеннями, позивач звернувся з даним позовом до суду.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить із наступного.
Відповідно до вимог пункту 3 частини 1 статті 244 Кодексу адміністративного судочинства України визначаючи яку правову норму слід застосувати до спірних правовідносин, суд зазначає, що при вирішенні даної справи керується нормами Законів та підзаконних нормативно-правових актів в тій редакції, яка чинна на момент виникнення чи дії конкретної події, обставини і врегулювання відповідних відносин.
Засади державної митної справи, зокрема, процедури митного контролю та митного оформлення товарів, що переміщуються через митний кордон України, умови та порядок справляння митних платежів, визначаються Митним Кодексом України.
За приписами частини 1 статті 246 Митного кодексу України метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.
Згідно частини 1 статті 248 коментованого Кодексу митне оформлення розпочинається з моменту подання органу доходів і зборів декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання органом доходів і зборів від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.
Декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії (частина 1 статті 257 Митного кодексу України).
Відповідно до частини 6 статті 257 цього Кодексу умови та порядок декларування, перелік відомостей, необхідних для здійснення митного контролю та митного оформлення, визначаються цим Кодексом, Положення про митні декларації та форми цих декларацій затверджуються Кабінетом Міністрів України, а порядок заповнення таких декларацій та інших документів, що застосовуються під час митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення, - центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.
Положеннями статті 49 Митного кодексу України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, визначено як вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Частинами 1, 2 статті 51 цього Кодексу передбачено, що митна вартість товарів, які переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм Кодексу. Митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу.
Згідно частини 1 статті 52 Митного кодексу України заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.
Частиною 4 статті 58 Митного кодексу України визначено, що митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті.
Стаття 53 Митного кодексу України визначає вичерпний перелік документів, які подаються декларантом для підтвердження заявленої митної вартості. В силу вимог частини 5 даної норми права забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.
У випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, які підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.
Як вже встановлено судом, позивачем на підтвердження митної вартості автомобіля надано копію договору купівлі-продажу та рахунку-фактури від 22.12.2018 року (оригіналу та його перекладу) із зазначенням ціни у 15 000,0 Євро та даних, що автомобіль є вживаним і після ДТП (а.с.13-14); копію квитанції про оплату автомобіля та її перекладом (а.с.15-16); копію свідоцтва про допуск до експлуатації автомобіля та перекладом з німецької мови (а.с.19-20).
Коригування митної вартості імпортованого позивачем транспортного засобу відповідачем проведено у зв`язку з неможливістю надати належний банківський документ, який підтверджує сплачений за товар суму.
Відповідно до частини 1 статті 55 Митного кодексу України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною 6 статті 54 цього Кодексу виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.
Однак, суд вказує на протиправність зроблених відповідачем висновків про неможливість визначення митної вартості за першим основним методом за ціною договору.
Така протиправність, на переконання суду, обґрунтовується наданням декларантом документів, які є достатніми для визначення митної вартості товару за ціною договору та в повній мірі підтверджують заявлену декларантом митну вартість товару.
Насамперед суд дійшов висновку, що відповідач, реалізовуючи своє право переконатися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості, регламентованого частиною 5 статті 54 Митного кодексу України, не довів перед судом про наявність жодних застережень щодо застосування у спірних відносинах першого методу, визначених у частинах 1 і 2 статті 58 цього Кодексу, в тому числі в частині не підтвердження позивачем документально відповідних відомостей про митну вартість товару, чи будь-якої іншої її складової, яка є обов`язковою при відповідному обчисленні митної вартості.
Окрім того, відповідач не зміг аргументовано довести, що заявлені позивачем відомості про митну вартість автомобіля є неповними та/або недостовірними, у тому числі обґрунтувати невірне визначення митної вартості товару.
Сам по собі факт ненадання декларантом запитуваних митним органом документів, за відсутності обґрунтування неможливості визначення митної вартості товару за першим методом, не є достатнім для висновку про наявність підстав для застосування митним органом іншого методу визначення митної вартості.
За змістом пункту 2 частини 6 статті 54 Митного кодексу України орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, серед іншого, у разі неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Із встановлених при розгляді справи обставин суд констатує, що декларантом було подано усі документи згідно з переліком (частина 2 статті 53 Митного кодексу України), а у поданих документах наявні всіх відомості, що підтверджують числові значення складової митної вартості товару та відомості щодо ціни, яка була фактично сплачена готівкою за такий транспортний засіб.
Суд встановив, що відповідачем не враховано, що в транспортному засобі марки VOLKSWAGEN, модель TOUAREG, 2015 року випуску, номер кузова ОСОБА_4 , є наявні пошкодження, спрацьовані подушки безпеки (а.с.17).
Таким чином, наведене вище свідчить про недотримання Івано-Франківською митницею Державної фіскальної служби України вимог частини 2 статті 53 Митного кодексу України при здійсненні перевірки правильності визначення митної вартості імпортованого транспортного засобу за основним методом ціною договору.
Наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 року №598 "Про затвердження форми рішення про коригування митної вартості товарів, Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів та Переліку додаткових складових до ціни договору" визначено, що митним органом при визначенні митної вартості товарів у графі 31 "Код методу визначення вартості митного органу" зазначається порядковий номер методу визначення митної вартості, що був застосований митним органом при визначенні митної вартості товару. У графі 33 "Обставини прийняття Рішення та джерела інформації, що використовувалися митним органом для визначення митної вартості" зазначаються причини, у графі зазначаються причини, через які митна вартість імпортованих товарів не може бути визначена за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції), у тому числі: неподання основних документів, які підтверджують відомості про заявлену митну вартість товарів (згідно з переліком та відповідно до умов, наведених у статті 53 Кодексу); невірно проведений розрахунок митної вартості; невідповідність обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 розділу III Кодексу; надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості. Зазначається послідовність застосування методів визначення митної вартості та причин, через які не був застосований кожний з методів, що передує методу, обраному митним органом.
Однак, відповідачем при визначенні митної вартості імпортованого транспортного засобу не зазначено послідовність застосування методів визначення митної вартості та причин, через які не був застосований кожний з методів, що передує методу, обраному митним органом.
Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідачем безпідставно, в порушення статті 58 Митного кодексу України, здійснено визначення митної вартості імпортованого транспортного засобу не за ціною договору як основним методом, а із застосуванням іншого методу, без достатніх на те підстав та з порушенням порядку черговості послідовного використання методів, визначених статтями 59-63 Митного кодексу України.
Також слід зазначити, що у разі незгоди з рішенням чи дією митних органів щодо визначення, призначення, заявлення, з`ясування достовірності, коригування та/чи інших дій щодо митної вартості, митного контролю і митного оформлення, декларант може піддати ці дії чи рішення судовому контролю.
Вказана правова позиція висловлена у постанові Верховного суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у справі №826/4987/16 від 28.02.2019.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Враховуючи вищевикладене, суд вважає картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення за № UA206000/2019/000040 від 11.01.2019 та рішення Івано-Франківської митниці Державної фіскальної служби України про коригування митної вартості товарів UA206000/2019/000040/2 від 11.01.2019 протиправними, а позовні вимоги такими, що підлягають до задоволення.
Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
За наслідками розгляду справи підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача понесені ним судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 1536,80 гривень (а.с.2).
На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ВИРІШИВ:
Позов ОСОБА_2 задоволити.
Визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів Івано-Франківської митниці Державної фіскальної служби № UA206000/2019/000040/2 від 11.01.2019 року.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Івано-Франківської митниці Державної фіскальної служби (код ЄДРПОУ - 39640261) на користь ОСОБА_2 (ідентифікаційний код - НОМЕР_4 ) судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1536 (одна тисяча п`ятсот тридцять шість) гривень 80 копійок.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Івано-Франківський окружний адміністративний суд.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 76018, ідентифікаційний код НОМЕР_4 );

Івано-Франківська митниця Державної фіскальної служби (вул. Короля Данила 20, м. Івано-Франківськ, 76010, ).

Суддя Панікар І.В.

Рішення складене в повному обсязі 17 травня 2019 р.