Справа № 826/1271/18
Суддя: Собків Ярослав Мар'янович
Дата ухвалення: 2019-04-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/1271/18 Суддя (судді) першої інстанції: Качур І.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді: Собківа Я.М.,

суддів: Степанюка А.Г., Файдюка В.В.

за участю секретаря: Рагімової Т.О.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Євросем» на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 серпня 2018 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Євросем» до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач в особі Товариства з обмеженою відповідальністю «Євросем» звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві, в якому просив визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення відповідача від 13.10.2017 № та №.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначив, що спірні податкові повідомлення-рішення прийняті відповідачем з порушенням вимог Податкового кодексу України, Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» та інших нормативних актів, внаслідок невідповідності висновків, викладених в акті перевірки, дійсним обставинам справи, через невірне застосування відповідачем валютного законодавства України, що призвело до порушення його прав та законних інтересів.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 серпня 2018 року адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Євросем" задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у м. Києві від 13.10.2017 №. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Позивач не погоджуючись з прийнятим рішенням суду, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 серпня 2018 року в частині відмови в задоволенні позову та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позов у повному обсязі.

В апеляційній скарзі позивач посилається на неповне з'ясування судом обставин справи, що мають значення для справи. Крім того вважає, що висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам даної справи, оскільки прийняті судом із частковим порушенням норм матеріального права.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Євросем», в якому просить суд відмовити у її задоволенні.

Сторони у судове засідання не з'явились, про дату, час і місце судового засідання повідомлені належним чином.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Відповідно до ч. 2 ст. 313 Кодексу адміністративного судочинства України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Згідно ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Згідно із ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Виходячи з положень ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України колегія суддів суду апеляційної інстанції вважає за необхідне здійснювати апеляційний перегляд рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Євросем», в якій скаржник просить скасувати рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 серпня 2018 року в частині відмови в задоволенні позову про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві від 13.10.2017 №.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Євросем» не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, згідно підпункту 78.1.1 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України, на підставі наказу від 22.09.2017 №9620 ГУ ДФС у м. Києві було проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ «Євросем» () з питань дотримання вимог валютного законодавства України при розрахунках за зовнішньоекономічним контрактом від 05.12.2016 №13-78/4199 з компанією «Institute of field and veg etable c rops» (Сербія) згідно з листом ПАТ «ПроКредит Банк» на адресу ГУ ДФС у м. Києві листом від 10.05.2017 №1-2/17/1287/12 (вх. ГУ ДФС у м. Києві від 11.05.2017 №17997/10), за результатами якої складено акт від 29.09.2017 №1124/26-15-14-06-03/39007360.

Згідно акту вбачається, що перевіркою встановлено порушення вимог:

- статті 1 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті», а саме несвоєчасне надходження на рахунок ТОВ «Євросем» валютної виручки у розмірі 90 000,00 дол.США (еквів.2 320 503,43 грн.) за контрактом від 05.12.2016 №13-78/4199 з компанією «Institute of field and veg etable c rops» (Сербія);

- пункту 1 статті 9 Декрету Кабінету Міністрів України від 19.02.1993 №15-93 «Про систему валютного регулювання та валютного контролю», а саме порушення строків декларування валютних цінностей та іншого майна, які перебуває за межами України на 01.07.2017.

На підставі висновків акту перевірки, відповідачем винесені наступні податкові повідомлення-рішення від 13.10.2017р.:

- №, яким до позивача застосовано суму штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) та/або пені за порушення строку розрахунків у сфері зовнішньоекономічної діяльності у розмірі 929 486,72 грн.;

- №, яким до позивача визначено штрафні (фінансові) санкції за неподання до контролюючого органу декларації про валютні цінності, доходи та майно, які належать резиденту України та знаходяться за її межами у розмірі 170,00 грн.

Не погоджуючись із висновками контролюючого органу, що зазначені в акті перевірки, а також винесеним відповідно до нього податковими повідомленнями - рішеннями, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку обставинам вказаної справи, колегія суддів зважає на наступне.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спірні правовідносини, що склались між сторонами, регулюються Конституцією України, Законом України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» (що був чинний на момент виникнення спірних правовідносин), постановою Національного банку України від 13 грудня 2016 року №410 (що була чинною на момент виникнення спірних правовідносин).

Згідно із статті 1 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» від 23.09.1994 №185/94-ВР (далі - Закон №185/94-ВР), виручка резидентів у іноземній валюті підлягає зарахуванню на їх валютні рахунки в уповноважених банках у строки виплати заборгованостей, зазначені в контрактах, але не пізніше 180 календарних днів з дати митного оформлення (виписки вивізної вантажної митної декларації) продукції, що експортується, а в разі експорту робіт (послуг), прав інтелектуальної власності - з моменту підписання акта або іншого документа, що засвідчує виконання робіт, надання послуг, експорт прав інтелектуальної власності. Перевищення зазначеного строку потребує висновку центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері економічного розвитку.

Частиною 1 статті 2 Закону №185/94-ВР передбачено, що імпортні операції резидентів, які здійснюються на умовах відстрочення поставки, в разі, коли таке відстрочення перевищує 180 календарних днів з моменту здійснення авансового платежу або виставлення векселя на користь постачальника продукції (робіт, послуг), що імпортується, потребують висновку центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері економічного розвитку.

Відповідно до ч.4 наведеної статті, Національний банк України має право запроваджувати на строк до шести місяців інші строки розрахунків, ніж ті, що визначені частиною першою цієї статті.

Пунктом 1 Постанови Національного банку України від 13 грудня 2016 року №410 «Про врегулювання ситуації на грошово-кредитному та валютному ринках України» установлено, що розрахунки за операціями з експорту та імпорту товарів, передбачені в статтях 1 та 2 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті», здійснюються у строк, що не перевищує 120 календарних днів.

Дослідженням матеріалів справи колегією суддів встановлено, що між ТОВ «Євросем» та нерезидентом - компанією «Institute of field and veg etable c rops» (Сербія) було укладено зовнішньоекономічний контракт від 05.12.2016 №13-78/4199 про експорт насіння соняшника (для сівби), на виконання умов якого ТОВ «Євросем» здійснено відвантаження товару на суму 90 000,00 дол.США, що засвідчено митною декларацією від 29.12.2016 №69141.

Відповідно до статті 1 Закону №185/94-ВР з урахуванням пункту 1 Постанови № 410 граничний термін отримання валютної виручки становив - 28.04.2017.

Нерезидентом на виконання умов контракту здійснено оплату за отриманий товар у сумі 90 000,00 дол.США, що засвідчено платіжними дорученнями від 30.08.2017 на суму 42 000,00 дол.США, від 08.09.2017 на суму 41 000,00 дол.США, від 19.09.2017 на суму 7000,00 дол.США.

Проте, під час проведення перевірки було встановлено, що валютну виручку позивачем було отримано з порушенням законодавчо встановленого строку на 124 днів (28.04.2017 - граничний термін надходження валютної виручки), 9 днів (від 30.08.2017 - першої оплати в сумі 42 000,00 дол.США) та 11 днів (від 08.09.2017 - другої оплати в сумі 41 000,00 дол.США).

Відповідно до статті 4 Закону №185/94-ВР, порушення резидентами, крім суб'єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції на період її проведення, строків, передбачених статтями 1 і 2 цього Закону або встановлених Національним банком України відповідно до статей 1 і 2 цього Закону, тягне за собою стягнення пені за кожний день прострочення у розмірі 0,3 відсотка суми неодержаної виручки (вартості недопоставленого товару) в іноземній валюті, перерахованої у грошову одиницю України за валютним курсом Національного банку України на день виникнення заборгованості. Загальний розмір нарахованої пені не може перевищувати суми неодержаної виручки (вартості недопоставленого товару).

У разі прийняття до розгляду судом, Міжнародним комерційним арбітражним судом чи Морською арбітражною комісією при Торгово-промисловій палаті України позовної заяви резидента про стягнення з нерезидента заборгованості, яка виникла внаслідок недотримання нерезидентом строків, передбачених експортно-імпортними контрактами, строки, передбачені статтями 1 і 2 цього Закону або встановлені Національним банком України відповідно до статей 1 і 2 цього Закону, зупиняються і пеня за їх порушення в цей період не сплачується.

У разі прийняття судом рішення про відмову в позові повністю або частково або припинення (закриття) провадження у справі чи залишення позову без розгляду строки, передбачені статтями 1 і 2 цього Закону або встановлені Національним банком України відповідно до статей 1 і 2 цього Закону, поновлюються і пеня за їх порушення сплачується за кожний день прострочення, включаючи період, на який ці строки було зупинено.

У разі прийняття судом рішення про задоволення позову пеня за порушення строків, передбачених статтями 1 і 2 цього Закону або встановлених Національним банком України відповідно до статей 1 і 2 цього Закону, не сплачується з дати прийняття позову до розгляду судом.

Так, матеріали даної справи не містять доказів на підтвердження подання позивачем позову про стягнення заборгованості з нерезидента чи прийняття судом рішення на користь позивача. Також, не міститься документів уповноваженого органу країни, що підтверджує виникнення форс-мажорних обставин по спірному контракту та висновку центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері економічного розвитку щодо продовження термінів розрахунків за експертним контрактом від 05.12.2016 №13-78/4199 з компанією «Institute of field and veg etable c rops» (Сербія) ТОВ «Євросем».

Відповідно до пункту 1.1 Інструкції про порядок здійснення контролю за експортними, імпортними операціями, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 24.03.1999 року №136 (далі - Інструкція №136), день виникнення порушення - перший день після закінчення встановленого законодавством строку розрахунків за експортною, імпортною операцією або строку, встановленого відповідно до раніше одержаних за цією операцією висновків.

Підпунктом 2.1 Інструкції №136 встановлено, що виручка резидентів (крім інвесторів (представництв іноземних інвесторів на території України) за угодами про розподіл продукції, контроль за своєчасністю розрахунків яких не здійснюється) підлягає зарахуванню на їх рахунки в банках у строки виплати заборгованостей, зазначені в контрактах, але не пізніше встановленого законодавством України строку з дати оформлення МД на продукцію, що експортується, а в разі експорту робіт, транспортних, страхових послуг - з моменту підписання акта, рахунка (інвойса) або іншого документа, що засвідчує виконання робіт, надання транспортних, страхових послуг.

Згідно підпункту 2.2 пункту 2 Інструкції №136, відлік законодавчо встановленого строку розрахунків банк починає з наступного календарного дня після дня оформлення МД або підписання акта, рахунку (інвойсу) або іншого документа, що засвідчує виконання робіт, надання транспортних, страхових послуг.

Постановою Правління Національного банку України від 25.05.2017 №41 «Про внесення змін до деяких нормативно-правових актів Національного банку України», яка набрала чинності 25.05.2017, внесено зміни до постанови №410, якими пункт 1 постанови №410 виключено.

У зв'язку з цим, запровадження з 26.05.2017 року 180-денного строку розрахунків в іноземній валюті не впливає на визначення розміру штрафу за порушення позивачем цих строків, оскільки на час набрання законної сили Постанови № 41 порушення позивачем 120-денного строку вже відбулося.

Згідно з положеннями статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Таким чином, як було вірно встановлено судом першої інстанції, з 26.05.2017 року на випадки незавершення розрахунків за експортними, імпортними операціями, за якими на зазначену дату не встановлено перевищення 120-денного строку розрахунків, поширюються саме норми Закону № 185/94-ВР щодо 180-денного строку таких розрахунків, а тому станом на 26.05.2017 позивач вже перевищив 120-денний термін розрахунку.

Крім того, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про безпідставність тверджень позивача щодо необхідності застосування відповідачем строків, передбачених статтею 250 Господарського кодексу України, при нарахуванні штрафних (фінансових) санкцій за порушення вимог п. 2.6 Положення, оскільки частиною першою статті 250 Господарського кодексу України встановлено, що адміністративно-господарські санкції можуть бути застосовані до суб`єкта господарювання протягом шести місяців з дня виявлення порушення, але не пізніш як через один рік з дня порушення цим суб`єктом встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності, крім випадків, передбачених законом.

За приписами підпункту 14.1.265 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України штрафна санкція (фінансова санкція, штраф) - плата у вигляді фіксованої суми та/або відсотків, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи, а також штрафні санкції за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

Із часу набрання чинності Податковим кодексом України (01.01.2011) санкції за порушення законодавства, яке не є законодавством з питань оподаткування, належали до грошових зобов`язань, застосування яких є можливим лише в межах строків, встановлених Податковим кодексом України.

При цьому, частиною 2 статті 250 Господарського кодексу України урегульовано саме питання застосування штрафних санкцій, а єдиним органом, на який покладено обов'язок застосування таких санкцій, є органи Державної фіскальної служби.

Отже, контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 статті 102 Податкового кодексу України, має право самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня, що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов`язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов`язання, а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку (п. 102.1 ст. 102 ПК України).

Вказане узгоджується з правовою позицією Вищого адміністративного суду України, викладеною в ухвалі від 25.10.2016 №К/800/15727/15 та ухвалі від 14.12.2016 №К/800/7958/13.

У зв'язку з цим, колегія суддів приходить до висновку про порушення позивачем строків розрахунків у сфері зовнішньоекономічної діяльності на 124 дні, за які Головним управлінням ДФС у м. Києві правомірно було нараховано пеню у розмірі 929 486,72 грн. згідно податкового повідомлення-рішення від 13.10.2017 №.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України).

При цьому, доводи апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Євросем» зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Відповідно до ч. 3 ст. 242 КАС України обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Згідно зі ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, рішення або ухвалу - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийняв законне і обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а відтак підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 313, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Євросем» залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 серпня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Собків Я.М.

Суддя Степанюк А.Г.

Суддя Файдюк В.В.

Повний текст постанови виготовлено - 26.04.2019р.