Справа № 480/4714/18
Суддя: Чалий І.С.
Дата ухвалення: 2019-05-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2019 р.

Справа № 480/4714/18

Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Чалого І.С.,

Суддів: Перцової Т.С. , Присяжнюк О.В. ,

за участю секретаря судового засідання - Струкової Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду в м. Харкові адміністративну справу за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Сумського окружного адміністративного суду (головуючий суддя І інстанції Бондар С.О., м. Суми) від 04.02.2019 року (повний текст рішення складено 11.02.2019 р.) по справі № 480/4714/18 за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Управління Держпраці у Сумській області про визнання протиправною та скасування постанови,-

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом до Управління Держпраці у Сумській області про визнання протиправною та скасування постанови від 14.11.2018 №СМ 1918/177/АВ/П/ТД-ФС про накладення штрафу.

В обґрунтування позовних вимог вказує, що за результатами інспекційного відвідування позивача Управлінням Держпраці у Сумській області 14.11.2018 винесена постанова про накладення штрафу за допуск до роботи 2-х працівників без укладення трудового договору, що є порушенням вимог частин 1 та 3 статті 24 КЗпП України. На думку позивача, вказана постанова є протиправною, оскільки з двома особами: ОСОБА_3 та ОСОБА_4, були укладені цивільно-правові угоди про надання послуг з перевірки зору покупців окулярів та виписки відповідних рецептів. Дані договори укладені за згодою сторін, вони повністю відповідають вимогам Цивільного кодексу України.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 04.02.2019 року було відмовлено у задоволенні позову.

Позивач, не погодившись із судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції, просить скасувати рішення Сумського окружного адміністративного суду від 04.02.2019 року та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Відповідач надав письмовий відзив на апеляційну скаргу, в якому, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Представники сторін про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені у встановленому законом порядку.

Колегія суддів визнала за можливе розглянути справу з урахуванням положень ч. 4 ст. 229 та ч. 2 ст. 313 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного перегляду справи, що на підставі наказу начальника Управління Держпраці України в Сумській області №1738 від 17.10.2018, прийнятим за результатами аналізу інформації отриманої від Роменського об’єднаного Управління пенсійного фонду України Сумської області (лист від 04.10.2018 №4514/06-20), проведено інспекційне відвідування фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 з питань дотримання трудового законодавства в частині належного оформлення трудових відносин (а.с.33).

Згідно акту інспекційного відвідування фізичної особи, яка використовує найману працю від 23.10.2018 №СМ1918/177/АВ встановлено порушення вимог додержання законодавства про працю, а саме: частин першої, третьої статті 24 КЗпП України щодо допущення працівника до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов’язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

На підставі акту інспекційного відвідування Управлінням Держпраці у Сумській області винесена постанова від 14.11.2018 №СМ 1918/177/АВ/П/ТД-ФС про накладення штрафу в сумі 223380 грн. за допуск до роботи 2-х працівників без укладення трудового договору, що є порушенням вимог частин 1 та 3 статті 24 КЗпП України (а.с15-16).

В послідуючому позивач звернувся до суду із даним позовом про оскарження постанови.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої виходив з того, що правовідносини за цивільно-правовими угодами між Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 та працівниками ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є трудовими.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Правові та організаційні засади, основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб і права, обов'язки та відповідальність суб'єктів господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю) визначено Законом України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" від 05.04.2007 р. № 877-V (далі - Закон №877-V).

Статтею 1 Законом України Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності визначено, що державний нагляд (контроль) - діяльність уповноважених законом центральних органів виконавчої влади, їх територіальних органів, державних колегіальних органів, органів виконавчої влади Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування (далі - органи державного нагляду (контролю)) в межах повноважень, передбачених законом, щодо виявлення та запобігання порушенням вимог законодавства суб'єктами господарювання та забезпечення інтересів суспільства, зокрема належної якості продукції, робіт та послуг, допустимого рівня небезпеки для населення, навколишнього природного середовища.

Заходами державного нагляду (контролю) є планові та позапланові заходи, які здійснюються у формі перевірок, ревізій, оглядів, обстежень та в інших формах, визначених законом.

Відповідно до пункту 1 Положення про Державну службу України з питань праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 №96 (далі - Положення №96), Державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, і який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності, на випадок безробіття (далі - загальнообов'язкове державне соціальне страхування) в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.

Процедура здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю юридичними особами (включаючи їх структурні та відокремлені підрозділи, які не є юридичними особами) та фізичними особами, які використовують найману працю, визначена в Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 26.04.2017 року №295.

Відповідно до пункту 2 Порядку №295 державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснюється у формі проведення інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань інспекторами праці, зокрема, Держпраці та її територіальних органів.

Відповідно до підпункту 6 пункту 5 Порядку №295 інспекційні відвідування проводяться, зокрема, за інформацією Пенсійного фонду України та його територіальних органів про: роботодавців, які нараховують заробітну плату менше мінімальної; роботодавців, у яких стосовно працівників відсутнє повідомлення про прийняття на роботу; роботодавців, у яких протягом місяця кількість працівників, що працюють на умовах неповного робочого часу, збільшилась на 20 і більше відсотків; працівників, які виконують роботи (надають послуги) за цивільно-правовими договорами в одного роботодавця більше року; роботодавців, у яких стосовно працівників відсутні нарахування заробітної плати у звітному місяці (відпустка без збереження заробітної плати без дотримання вимог Кодексу Законів про працю України та Закону України "Про відпустки"); роботодавців, у яких протягом року не проводилась індексація заробітної плати або сума підвищення заробітної плати становить менше суми нарахованої індексації; роботодавців, у яких 30 і більше відсотків працівників працюють на умовах цивільно-правових договорів; роботодавців з чисельністю 20 і більше працівників, у яких протягом місяця відбулося скорочення на 10 і більше відсотків працівників.

В даному випадку інспекційне відвідування Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 було проведено на підставі листа Роменського об’єднаного Управління пенсійного фонду України Сумської області від 04.10.2018 року №4514/06-20 з інформацією та матеріалах по ризикових суб'єктах господарювання, що свідчать про можливі ознаки використання праці неоформлених працівників та порушень законодавства про працю, серед яких значиться і позивач.

Відповідачем за підсумками перевірки Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , в акті інспекційного відвідування зафіксовано допущення позивачем до роботи 2-х працівників (ОСОБА_3 та ОСОБА_4.) без оформлення трудового договору ( а.с. 11-14).

Щодо виявлених відповідачем у ході проведення інспекційного відвідування порушень колегія суддів зазначає наступне.

За результатами інспекційного відвідування виявлені порушення, зокрема встановлено порушення вимог статті 24 Кодексу законів про працю України.

Так, згідно ст.21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Колегія суддів зазначає, що трудовий договір це угода щодо здійснення і забезпечення трудової функції. За трудовим договором працівник зобов'язаний виконувати не якусь індивідуально-визначену роботу, а роботу з визначеної однієї або кількох професій, спеціальностей, посади відповідної кваліфікації, виконувати визначену трудову функцію в діяльності підприємства. Після закінчення виконання визначеного завдання трудова діяльність не припиняється.

Згідно ч. 1 ст. 24 КЗпП України трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов'язковим: 1) при організованому наборі працівників; 2) при укладенні трудового договору про роботу в районах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров'я; 3) при укладенні контракту; 4) у випадках, коли працівник наполягає на укладенні трудового договору у письмовій формі; 5) при укладенні трудового договору з неповнолітнім (стаття 187 цього Кодексу); 6) при укладенні трудового договору з фізичною особою; 7) в інших випадках, передбачених законодавством України.

Відповідно до ч. 3 ст. 24 Кодексу законів про працю України працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Із матеріалів справи вбачається, що основним видом господарської діяльності ФОП ОСОБА_1, за даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, є "Роздрібна торгівля медичними й ортопедичними товарами в спеціалізованих магазинах" (код згідно з КВЕД 47.74).

З метою здійснення своєї господарської діяльності ФОП ОСОБА_1 укладала цивільно-правові договори з ОСОБА_3 від 15.01.2018, від 12.02.2018, від 01.03.2018. від 10.04.2018, від 14.05.2018, від 02.07.2018, від 06.08.2018, від 01.10.2018 на виконання роботи (надання послуги) оптометриста на території магазину «Оптика» міста Ромни, а саме: підбір окулярів, перевірка зору, виписка рецептів.

На підставі вказаних договорів ОСОБА_3 виконувала зазначені функції протягом періоду з 15.01.2018 по 31.01.2018, з 12.02.2018 по 28.02.2018, з 01.03.2018 по 30.03.2018, з 10.04.2018 по 27.04.2018, з 14.05.2018 по 30.05.2018. 3 02.07.2018 по 31.07.2018, з 06.08.2018 по 30.08.2018, з 01.10.2018 та станом на момент інспекційного відвідування (22.10.2018).

Крім того, ФОП ОСОБА_1 укладала цивільно-правові договори з ОСОБА_4 від 14.02.2018, від 05.03.2018, від 11.04.2018, від 14.05.2018 на виконання роботи (надання послуги) оптометриста на території магазину «Оптика» міста Шостка, а саме: підбір окулярів, перевірка зору, виписка рецептів.

На підставі вказаних договорів ОСОБА_4 виконував зазначені функції протягом періоду з 14.02.2018 по 28.02.2018, з 05.03.2018 по 31.03.2018, з 11.04.2018 по 30.04.2018, з 14.05.2018 по 30.05.2018.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно зі статтею 902 ЦК України виконавець повинен надати послугу особисто. У випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору.

Отже, трудовий і цивільно-правовий договір мають різні предмети регулювання. Так, за трудовим договором працівник зобов'язаний виконувати не якусь індивідуально визначену роботу, а роботу з визначеної однієї або кількох професій, спеціальностей, посад відповідної кваліфікації. Причому після закінчення виконання якого-небудь визначеного завдання трудова діяльність не припиняється. Працівник зобов'язаний виконувати будь-яке завдання роботодавця, що належить до його трудової функції за професією, спеціальністю, посадою і кваліфікацією, обумовленою у трудовому договорі.

Предметом цивільно-правових відносин є сам результат праці. Тому цивільно-правові договори застосовуються, як правило, для виконання разової конкретної роботи, що спрямована на одержання результатів праці, і у разі досягнення цієї мети договір вважається виконаним і дія його припиняється.

Виконавець, який працює за цивільно-правовим договором, на відміну від працівника, який виконує роботу відповідно до трудового договору, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, хоча і може бути з ними ознайомлений, він сам організовує свою роботу і виконує її на власний ризик, працівник не зараховується до штату установи (організації), не вноситься запис до трудової книжки та не видається розпорядчий документ про прийом його на роботу на певну посаду.

Зі змісту вказаних цивільно-правових угод, укладених апелянтом з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 вбачається, що предметами останніх є виконання трудової функції оптометриста і особи фактично виконували функціональні обов’язки "оптометриста" (код за Класифікатором професій ДК 003:2010 - 3224).

Оптометрист належить до професійної групи "Фахівці". Цей розділ вміщує професії, що вимагають знань в одній чи більше галузях природознавчих, технічних і гуманітарних наук. Професійні завдання полягають у виконанні спеціальних робіт, пов'язаних із застосуванням положень та використанням методів відповідних наук.

Періодичність укладення договорів свідчить про системний характер залучення ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до роботи.

Надання «Замовником» технічних засобів для виконання робіт також є ознакою трудового договору, так як роботи проводилися на обладнанні замовника на території магазинів «Оптика» в містах Ромни та Шостка. Таким чином, ФОП ОСОБА_1 забезпечила виконавців робочими місцями.

Виконувана ОСОБА_3 та ОСОБА_4 робота відповідає основному виду діяльності апелянта не передбачає отримання певного матеріального результату, не є разовою, натомість має систематичний характер , виконується за професією, у чітко визначений час.

Так, предметом укладених договорів апелянта з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є процес праці, а не її кінцевий результат. Фізична особа повинна була виконувати систематично певні трудові функції відповідно до визначеного виду виконуваної роботи, в установлений строк.

Ще одна відмінність між зазначеними договорами полягає в тому, що за трудовим договором працівника приймають на роботу (посаду), включену до штату підприємства, для виконання певної роботи (певних функцій) за конкретною кваліфікацією, професією, посадою. Працівникові гарантується заробітна плата, встановлені трудовим законодавством гарантії, пільги, компенсації, тощо.

Також у цивільно-правових угодах не зазначено, який саме результат роботи повинен передати виконавець замовнику, процес праці не передбачає будь-якого кінцевого результату, що вказує на наявність трудових відносини між позивачем та вищевказаною особою.

Колегія суддів зазначає, основною ознакою, що відрізняє цивільні відносини від трудових, є те, що трудовим законодавством регулюється процес організації трудової діяльності, а метою цивільно-правового договору є отримання певного матеріального результату.

Колегія суддів вважає, що зазначені вище угоди не були спрямовані на кінцевий результат, що характеризує цивільно-правові (договірні) відносини, а були пов'язані із самим процесом праці, що є характерним для трудових функцій.

Зазначене спростовує доводи апелянта про безпідставне визначення цивільних відносин між позивачем та ОСОБА_3 та ОСОБА_4 як трудових.

Враховуючи наведені вище обставини, які встановлені судом і підтверджуються відповідними доказами, та норми законодавства, колегія суддів вважає доведеним факт порушення позивачем вимог ст. 24 Кодексу законів про працю України, а саме допущення до роботи працівників без укладення у встановленому законом порядку трудового договору.

Відповідно до частини 2 статті 265 КЗпП України юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування та податків - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення, відтак на Фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 було накладено штраф у розмірі 223380 грн., оскільки 2 працівника було допущено до роботи без укладання трудового договору.

Зважаючи на встановлене порушення позивачем, апеляційний суд дійшов висновку, що при проведенні перевірки та накладенню вищевказаного штрафу, відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо правомірності постанови Управління Держпраці у Сумській області №СМ 1918/177/АВ/П/ТД-ФС від 14.11.2018 р. про накладення штрафу в розмірі 223380,00 грн., та відмови у задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на невірному трактуванні апелянтом фактичних обставин і норм матеріального права.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про те, що рішення суду першої інстанції є законним, оскільки суд, всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин; в них повно відображені обставини, що мають значення для справи, висновок суду щодо встановлених обставин і правові наслідки є правильними, а доводи апеляційної скарги їх не спростовують.

Статтею 316 КАС України встановлено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 326, 327 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 04.02.2019 року по справі № 480/4714/18 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя

І.С. Чалий

Судді

Т.С. Перцова О.В. Присяжнюк

Повний текст постанови складено 15.05.2019 року