Справа № 712/7552/16-а
Суддя: Гончарова І.А.
Дата ухвалення: 2019-05-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

14 травня 2019 року

Київ

справа №712/7552/16-а

адміністративне провадження №К/9901/13669/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Гончарової І.А., суддів - Олендера І.Я., Ханової Р.Ф.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_1

на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 07 грудня 2016 року (судді: Бєлова Л.В. (головуючий), Безименна Н.В., Желтобрюх І.Л.)

у справі № 712/7552/16-а

за позовом ОСОБА_1

до Черкаської митниці ДФС

про визнання незаконною та скасування постанови у справі про порушення митних правил,

В С Т А Н О В И В:

У червні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом до Черкаської митниці ДФС, в якому просила скасувати постанову від 07 червня 2016 року у справі про порушення митних правил № 15/90200/16, якою її визнано винною у вчиненні порушення митних правил, передбаченого статтею 485 Митного кодексу України, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 300 відсотків несплаченої суми митних платежів, що становить 393 399,42 грн.

В обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначила, що постанова у справі про порушення митних правил № 15/90200/16 від 07 червня 2016 року прийнята відповідачем без повного та належного дослідження всіх обставин справи та необґрунтована наявністю доказів чи документів, що вказані у даній постанові, а тому є незаконною і підлягає скасуванню.

Соснівський районний суд м. Черкаси постановою від 19 вересня 2016 року адміністративний позов задовольнив. Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що відповідач у спірній постанові не вказав переконливих доказів протиправності дій позивача, доказів вини позивача у формі умислу чи необережності, доказів заявлення митному органу неправдивих відомостей про свій статус нерезидента та місце проживання у Республіці Білорусь для досягнення мети неправомірного звільнення від сплати митних платежів, які підпадають під ознаки порушень, передбачених статтею 485 Митного кодексу України.

Натомість Київський апеляційний адміністративний суд постановою від 07 грудня 2016 року рішення суду першої інстанції скасував, у задоволенні позову відмовив у зв'язку з наявністю в діях позивача складу порушення митних правил, передбаченого статтею 485 Митного кодексу України, що свідчить про правомірність прийняття спірної постанови. Суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що відповідачем доведено факт зазначення позивачем неправдивих відомостей про місце реєстрації, що призвело до неправомірного звільнення від сплати митних платежів.

Не погодившись із постановою суду апеляційної інстанції, позивач звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

При цьому в обґрунтування касаційної скарги позивач зазначила про порушення судом апеляційної інстанції норм статей 70, 71 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній на час розгляду справи судом апеляційної інстанції), що полягало у використанні доказів, одержаних з порушенням закону, а також звільненні митного органу як суб'єкта владних повноважень від обов'язку щодо доказування правомірності свого рішення. Також ОСОБА_1 посилалася на порушення відповідачем вимог Митного кодексу України при складанні протоколу про порушення митних правил та розгляді справи, а також при визначенні митної вартості автомобіля для обрахунку суми штрафу. Позивач вважає, що в її діях відсутній склад порушення митних правил, відповідальність за яке передбачена статтею 485 Митного кодексу України, з огляду на недоведеність Черкаською митницею ДФС умислу та спеціальної протиправної мети у неї для вчинення цього порушення.

Вищий адміністративний суд України ухвалою від 27 грудня 2016 року відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1

У своїх запереченнях на касаційну скаргу Черкаська митниця ДФС просила залишити касаційну скаргу без задоволення, а постанову суду апеляційної інстанції - без змін. Відповідач вважає доводи касаційної скарги безпідставними, такими, що ґрунтуються на перекручуванні встановлених судом обставин справи та неправильному тлумаченні норм законодавства.

01 лютого 2018 року справу в порядку, передбаченому підпунктом 4 пункту 1 Розділу VІІ Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, що діє з 15 грудня 2017 року; далі - КАС України) передано до Верховного Суду.

Згідно з частиною першою статті 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши та обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Суди попередніх інстанцій на підставі матеріалів справи про порушення митних правил встановили, що 10 січня 2016 року через пункт пропуску «Славутич-Комарин» митного поста «Енергія» Чернігівської митниці ДФС позивачем на митну територію України по смузі руху «зелений коридор» у митному режимі «тимчасове ввезення» на строк до 1 року з метою особистого користування ввезено автомобіль «Renault Megane (VIN- номер НОМЕР_1 ), що зареєстрований у відповідних реєстраційних органах Литовської республіки за державним номером НОМЕР_4 .

У ході здійснення митних формальностей щодо пропуску даного автомобіля на митну територію України позивач надала для здійснення митного контролю паспорт громадянина України для виїзду за кордон НОМЕР_2 , виданий 20 вересня 2011 року, заявивши, що вона являється громадянкою-нерезидентом та проживає за адресою АДРЕСА_1 .

Відповідно до інформації, отриманої від САДР УДМС України в Черкаській області та листа УДМС України в Черкаській області від 05 лютого 2016 року №06/1680 встановлено, що з 17 лютого 2007 року громадянка України ОСОБА_1 зареєстрована за адресою АДРЕСА_2 .

Посольство України в Республіці Білорусь № 6132/17-500-106 згідно з листом на запит Чернігівської митниці ДФС від 15 лютого 2016 року № 619/25-70-26-03 повідомило, що громадянка ОСОБА_1 на консульському обліку в Посольстві України в Республіці Білорусь не перебуває, відповідно штамп про консульський облік та печатка в її закордонний паспорт в консульському відділі Посольства України в Республіці Білорусь не проставлялися. За інформацією Департаменту по громадянству і міграції МВС Республіки Білорусь, громадянка ОСОБА_1 зареєстрованою за адресою - АДРЕСА_1 , не значиться.

Згідно із службовою запискою відділу адміністрування митних платежів Черкаської митниці ДФС від 02 березня 2016 року № 78/23-70-25 встановлено, що автомобіль «Renault Megane (VIN - номер НОМЕР_1 ) класифікується відповідно до УКТ ЗЕД у товарній підкатегорії , а сума митних платежів, які підлягали сплаті на момент ввезення останнього на митну територію України становить 131 133,14 грн (ввізне мито - 3593,72 грн, акциз - 99 694,37 грн та ПДВ - 27 845,05 грн).

03 березня 2016 року за даним фактом уповноваженою посадовою особою Черкаської митниці ДФС відносно позивача складено протокол про порушення митних правил № 15/90200/16 за статтею 485 Митного кодексу України.

За результатами розгляду справи про порушення митних правил №15/90200/16 заступник начальника митниці-начальник відділу боротьби з митними правопорушеннями Черкаської митниці ДФС ОСОБА_3 прийняв постанову від 07 червня 2016 року, згідно з якою позивача визнано винною у вчиненні порушення митних правил, передбаченого статтею 485 Митного кодексу України, накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 300 відсотків несплаченої суми митних платежів на суму 393 399,42 грн та стягнуто витрати митниці у справі на суму 246 грн.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною першою статті 366 Митного кодексу України двоканальна система - це спрощена система митного контролю, яка дає громадянам змогу здійснювати декларування, обираючи один з двох каналів проходу (проїзду транспортними засобами особистого користування) через митний кордон України.

За змістом частиною четвертої статті 366 Митного кодексу України громадянин самостійно обирає відповідний канал («зелений коридор» або «червоний коридор») для проходження митного контролю за двоканальною системою.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, позивач обрав канал «зелений коридор» для проходження митного контролю.

Відповідно до частин п'ятої, шостої статті 366 Митного кодексу України обрання «зеленого коридору» вважається заявою громадянина про те, що переміщувані ним через митний кордон України товари не підлягають письмовому декларуванню, оподаткуванню митними платежами, не підпадають під встановлені законодавством заборони та/або обмеження щодо ввезення на митну територію України або вивезення за межі цієї території та свідчить про факти, що мають юридичне значення. Громадяни, які проходять (проїжджають) через «зелений коридор», звільняються від подання письмової митної декларації. Звільнення від подання письмової митної декларації не означає звільнення від обов'язкового дотримання порядку переміщення товарів через митний кордон України.

Отже, обираючи «зелений коридор» для проходження митного контролю, позивач фактично заявила про те, що переміщуваний нею через митний кордон України автомобіль не підлягає письмовому декларуванню, оподаткуванню митними платежами, не підпадає під встановлені законодавством заборони та/або обмеження щодо ввезення на митну територію України.

Згідно з частинами першою, другою статті 380 Митного кодексу України тимчасове ввезення громадянами-нерезидентами на митну територію України транспортних засобів особистого користування дозволяється на строк до одного року. Цей строк може бути продовжено органами доходів і зборів з урахуванням дії обставин непереборної сили та особистих обставин громадян, які ввезли такі транспортні засоби, за умови документального підтвердження цих обставин, але не більш як на 60 днів. Обов'язковою умовою допуску зазначених транспортних засобів до тимчасового ввезення на митну територію України є реєстрація цих транспортних засобів в уповноважених органах іноземних держав, що підтверджується відповідним документом. Транспортні засоби особистого користування, що тимчасово ввозяться на митну територію України громадянами-нерезидентами, не підлягають письмовому декларуванню та звільняються від подання документів, що видаються державними органами, уповноваженими здійснювати види контролю, зазначені у статті 319 цього Кодексу. Пропуск таких транспортних засобів через митний кордон України здійснюється без застосування до них заходів гарантування, передбачених розділом Х цього Кодексу. Пальне, що міститься у звичайних (встановлених заводом-виробником) баках зазначених транспортних засобів, не підлягає письмовому декларуванню та не є об'єктом оподаткування митними платежами.

Натомість частиною третьою статті 380 Митного кодексу України передбачено, що тимчасове ввезення громадянами-резидентами транспортних засобів особистого користування, що класифікуються за товарними позиціями 8702, 8703, 8704 (загальною масою до 3,5 тонни), 8711 згідно з УКТ ЗЕД та причепів до них товарної позиції 8716 згідно з УКТ ЗЕД дозволяється на строк до одного року під письмове зобов'язання про їх зворотне вивезення за умови письмового декларування в порядку, передбаченому законодавством України для громадян, після сплати всіх митних платежів, які відповідно до закону підлягають сплаті при імпорті таких транспортних засобів. Тимчасове ввезення громадянами-резидентами на митну територію України інших транспортних засобів особистого користування дозволяється на строк до одного року під письмове зобов'язання про їх зворотне вивезення за умови письмового декларування в порядку, передбаченому законодавством України для громадян, та із застосуванням до них заходів гарантування, передбачених розділом Х цього Кодексу.

Аналіз змісту наведених норм Митного кодексу України дає підстави для висновку про те, що порядок ввезення, пропуску та декларування транспортних засобів особистого користування відрізняється залежно від суб'єкта ввезення - резидента або нерезидента.

Зокрема, у випадку, якщо тимчасове ввезення транспортного засобу особистого користування здійснюється громадянами-резидентами, таке ввезення здійснюється під письмове зобов'язання про їх зворотне вивезення та за умови письмового декларування після сплати всіх митних платежів, які відповідно до закону підлягають сплаті при імпорті таких транспортних засобів.

Порядок провадження у справах про порушення митних правил, процесуальні дії та порядок їх проведення, оскарження постанов у справах про порушення митних правил визначено розділом ХІХ Митного кодексу України.

Відповідно до частини першої статті 458 Митного кодексу України порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, яке являє собою протиправні, винні (умисні або з необережності) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений цим Кодексом та іншими актами законодавства України порядок переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, пред'явлення їх митним органам для проведення митного контролю та митного оформлення, а також здійснення операцій з товарами, що перебувають під митним контролем або контроль за якими покладено на митні органи цим Кодексом чи іншими законами України, і за які цим Кодексом передбачена адміністративна відповідальність.

Згідно зі статтею 485 Митного кодексу України заявлення в митній декларації з метою неправомірного звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру неправдивих відомостей щодо істотних умов зовнішньоекономічного договору (контракту), ваги (з урахуванням допустимих втрат за належних умов зберігання і транспортування) або кількості, країни походження, відправника та/або одержувача товару, неправдивих відомостей, необхідних для визначення коду товару згідно з УКТ ЗЕД та його митної вартості, та/або надання з цією ж метою органу доходів і зборів документів, що містять такі відомості, або несплата митних платежів у строк, встановлений законом, або інші протиправні дії, спрямовані на ухилення від сплати митних платежів, а так само використання товарів, стосовно яких надано пільги щодо сплати митних платежів, в інших цілях, ніж ті, у зв'язку з якими було надано такі пільги, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 300 відсотків несплаченої суми митних платежів.

Аналізуючи зміст статті 485 Митного кодексу України, колегія суддів погоджується з судом апеляційної інстанції, що склад правопорушення, викладений у даній нормі, передбачає спеціальну протиправну мету дій декларанта щодо заявлення неправдивих відомостей - неправомірне звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру.

Наявність спеціальної протиправної мети в диспозиції вказаної норми свідчить про те, що зазначене правопорушення може бути вчинене лише з умисною формою вини.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем за результатами здійснення митного контролю було встановлено, що позивач є нерезидентом. Так, під час проходження митного контролю позивачем надано паспорт громадянина України для виїзду за кордон НОМЕР_3 , виданий 20 вересня 2011 року, та заявлено, що вона являється громадянкою-нерезидентом і проживає за адресою - АДРЕСА_1 .

Відповідно до частини першої статті 69 КАС України (в редакції, чинній на час розгляду справи в судах попередніх інстанцій) доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За правилами статті 71 КАС України (в редакції, чинній на час розгляду справи в судах попередніх інстанцій) кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу (частина перша). В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову (частина друга).

Судом апеляційної інстанції встановлено, що надати паспорт громадянина України для виїзду за кордон НОМЕР_3 , виданий 20 вересня 2011 року, для спростування вищезазначених обставин позивач не мала можливості внаслідок його втрати.

Натомість відповідач на підтвердження правомірності своїх дій щодо прийняття спірної постанови надав витяг з Єдиної автоматизованої інформаційної системи ДФС з програмно-інформаційного комплексу (далі - ПІК) «Диспетчер ЗМК та Пасажирського пункту пропуску» та ПІК «Облік ТЗ в пунктах пропуску для автомобільного сполучення». У вказаних документах зазначено, що за період з 10 січня 2016 року по 03 березня 2016 року автомобіль Renault Megane з реєстраційним номером НОМЕР_4 ввезено ОСОБА_1 через «зелений коридор» у митному режимі - тимчасове ввезення до 1 року, адреса - Республіка Білорусь, АДРЕСА_1 .

Крім того до матеріалів справи долучено інформацію, отриману від САДР УДМС України в Черкаській області, та лист УДМС України в Черкаській області від 05 лютого 2016 року № 06/1680, відповідно до яких з 17 лютого 2007 року позивач зареєстрована за адресою - АДРЕСА_2 ; а також лист Посольства України в Республіці Білорусь № 6132/17-500-106 на запит Чернігівської митниці ДФС від 15 лютого 2016 року № 619/25-70-26-03, в якому повідомлено, що позивач на консульському обліку в Посольстві України в Республіці Білорусь не перебуває, відповідно штамп про консульський облік та печатка в її закордонний паспорт в консульському відділі Посольства України в Республіці Білорусь не проставлялися, зареєстрованою за адресою - Республіка Білорусь АДРЕСА_1 не значиться.

Враховуючи вищезазначені докази в їх сукупності, суд апеляційної інстанції обґрунтовано дійшов висновку про доведення відповідачем факту зазначення позивачем під час здійснення митного контролю неправдивих відомостей про місце реєстрації, що призвело до неправомірного звільнення від сплати митних платежів. Водночас позивачем ні під час розгляду справи про порушення митних правил, ні під час судового розгляду справи не надано доказів, які б спростували встановлені обставини.

Посилання скаржника на порушення судом апеляційної інстанції вимог частини третьої статті 70 КАС України (в редакції, чинній на час розгляду справи в судах попередніх інстанцій), що полягало у використанні доказів, одержаних з порушенням закону, колегія суддів не бере до уваги у зв'язку з наступним.

Так, на думку позивача, Чернігівська митниця ДФС, Черкаська митниця ДФС, Посольство України в Білорусії та Управління ДМС у Черкаській області порушило законодавство України про захист персональних даних у рамках запитів та надання відповідей.

Однак Суд зазначає, що відповідно до частини п'ятої статті 334 Митного кодексу України з метою здійснення митного контролю після випуску товарів органи доходів і зборів мають право направляти письмові запити та отримувати документи або їх засвідчені копії, інформацію (у тому числі в електронній формі), що стосуються переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, випуску товарів та їх використання на митній території України або за її межами.

У свою чергу, правоохоронні органи, фінансові установи та інші контролюючі органи України відповідно до законодавства на письмові запити органів доходів і зборів або з власної ініціативи інформують органи доходів і зборів про наявні відомості, необхідні для здійснення митного контролю (частина четверта статті 334 Митного кодексу України).

Згідно з пунктом 8 частини першої статті 336 Митного кодексу України однією з форм митного контролю є направлення запитів до інших державних органів, установ та організацій, уповноважених органів іноземних держав для встановлення автентичності документів, поданих органу доходів і зборів.

Таким чином, з огляду на положення наведених норм Митного кодексу України, отримання доказів Чернігівською митницею ДФС та Черкаською митницею ДФС здійснено у межах наданої їм законодавством компетенції, а відтак такі докази є належними в розумінні статті 70 КАС України.

Разом із тим, слід зазначити, що позивач, вказуючи на неправомірність дій вищезазначених суб'єктів, не надала доказів оскарження таких дій у судовому порядку.

Доводи ОСОБА_1 , викладені в касаційній скарзі, про порушення відповідачем норм Митного кодексу України при складанні протоколу про порушення митних правил та розгляді справи щодо незалучення власника автомобіля, Суд вважає безпідставними, оскільки згідно зі статтею 497 Митного кодексу України у провадженні у справах про порушення митних правил беруть участь власники товарів, транспортних засобів, зазначених у пункті 3 статті 461 Митного кодексу України, тобто тих, які конфіскуються. Між тим, за порушення митних правил, визначене у статті 485 Митного кодексу України, не передбачено застосування такого виду адміністративного стягнення як конфіскація.

Щодо посилання позивача у касаційній скарзі на порушення відповідачем норм Митного кодексу України при визначенні митної вартості автомобіля, то колегія суддів залишає їх поза увагою, оскільки ці доводи позивач не вказувала ні в позовній заяві, ні під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції, у зв'язку з чим зазначені обставини не були предметом дослідження судами попередніх інстанцій.

Інші наведені у касаційній скарзі доводи зводяться до незгоди з висновками суду апеляційної інстанції щодо встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував. У силу вимог статті 341 КАС України суд касаційної інстанції не має права встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.

Відповідно до частини третьої статті 343 КАС України суд касаційної інстанції, здійснивши попередній розгляд справи, залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Згідно з частиною першою статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись статтями 343, 349, 350, 356 Кодексу адміністративного судочинства України,

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 07 грудня 2016 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач І.А. Гончарова

Судді І.Я. Олендер

Р.Ф. Ханова