Справа № 280/876/19
Суддя: Стрельнікова Наталя Вікторівна
Дата ухвалення: 2019-05-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ПРО ЗАЛИШЕННЯ ПОЗОВНОЇ ЗАЯВИ БЕЗ РОЗГЛЯДУ

02 травня 2019 року Справа № 280/876/19 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Стрельнікової Н.В. розглянувши у підготовчому засіданні питання про залишення позову без розгляду в адміністративній справі

за позовом ОСОБА_1

до: Міністерства юстиції України

до: Управління соціального захисту населення Запорізької міської ради по Комунарському району

до: Державної казначейської служби України

про: визнання протиправними дії та стягнення суми збитків та компенсації моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернулася до Запорізького окружного адміністративного суду із позовом до Міністерства юстиції України (далі відповідач1), до Управління соціального захисту населення Запорізької міської ради по Комунарському району (далі відповідач 2), до Державної казначейської служби України (далі відповідач 3), в якому позивач просить:

-визнати протиправною дію відповідача1 та відповідача2 щодо надання до Європейського суду з прав людини некоректної інформації про скасування в повному обсязі постанови Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 13.09.2011 по справі №2а-4995/2011, прийнятої відносно позивачки, на підставі якої Європейським судом з прав людини було винесено рішення №4148/13 Віта Володимирівна Тихонова проти України та інші 382.

-стягнути з Державної Казначейської служби України на користь ОСОБА_1 :

-компенсацію матеріальних збитків у розмірів 4850 грн.;

-суму застосованих індексів інфляції у розмірі 845,84 грн.;

-суму застосованих 3% річних у розмірі 251,14 грн.;

-компенсацію моральної шкоди у розмірі 20 000 грн.

-зобов`язати відповідача 3 подати до суду звіт про виконання рішення суду в терміни, передбачені законодавством.

Ухвалою суду від 04.03.2019 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено справу до розгляду на 03.04.2019 року без виклику сторін.

01.04.2019 представником відповідача1 подано відзив на позовну заяву (вх. №12917), в якому серед іншого ставить питання щодо пропущеного позивачем строку звернення до суду.

Відповідачем 3 також подано відзив на позовну заяву (вх. №13176).

03.04.2019 надано позивачу строк до 02.05.2019 для подання заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду, оформленої у відповідності до статті 167 КАС України/або обґрунтувань, за яких позивач вважає, що строк звернення до суду не пропущено та відкладено розгляд справи на 02 травня 2019 року без виклику сторін.

Позивачем не надано заяви про поновлення строку звернення до суду.

Разом із тим, 24.04.2019 на адресу суду надійшла відповідь на відзив (вх.№16763), в якій серед іншого позивач стверджує, що нею не пропущено строк звернення до суду.

Розглянувши матеріали справи суд дійшов висновку про необхідність залишення позову без розгляду у зв`язку з пропуском строку для звернення до суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 122 КАС України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Частиною 2 цієї статті передбачено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Рішенням Конституційного Суду України № 17-рп/2011 ві д 13 грудня 2011 року визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків, обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

Отже, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

Як встановлено з матеріалів позовної заяви, позивачем оскаржуються дії Міністерства юстиції України та Управління соціального захисту населення Запорізької міської ради по Комунарському району щодо надання до Європейського суду з прав людини некоректної інформації про скасування в повному обсязі постанови Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 13.09.2011 по справі №2а-4995/2011 прийнятої відносно ОСОБА_1

З матеріалів справи встановлено, що 08.12.2016 Європейський суд з прав людини ухвалив рішення №4148/13 Віта Володимирівна Тихонова проти України та інші 382, яким задоволено скаргу ОСОБА_1 поданої у зв`язку з довготривалим невиконанням постанови Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 13.09.2011 по справі №2а-4995/2011, яка набрала законної сили 09.07.2013 (в частині), після її перегляду Дніпропетровським апеляційним адміністративним судом.

28.12.2016 державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №53214260.

28.11.2017, у зв`язку з повним виконанням рішення Європейського суду в частині сплати справедливої сатисфакції та відсутністю нарахувань за рішенням національного суду, оскільки постанова Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 13.09.2011 по справі №2а-4995/2011 була скасована, державним виконавцем винесено постанову про закриття виконавчого провадження ВП №53214260.

Однак, як стверджує позивач, фактично постанова Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 13.09.2011 по справі №2а-4995/2011 була скасована частково, та в частині визначення зобов`язання УПСЗН ЗМР по Комунарському району нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 суми щорічної допомоги на оздоровлення за 2011 рік залишена в силі.

Після чого, позивачка здійснювала листування з державними органами, а саме з Комунарським районним судом м.Запоріжжя, органами виконавчої служби, та УПСЗН ЗМР по Комунарському району.

Так, як вказує позивачка, листом УПСЗН ЗМР по Комунарському району від 30.01.2019 №01-05 підтверджено наявність боргу за невиконання рішення суду по справі №2а-4995/2011 у сумі 4850 грн., у зв`язку з чим, керуючись ч.2 ст. 122 КАС України та з посиланням на ст. 264 ЦК України (переривання перебігу позовної давності) вона звернулася до суду із цим позовом.

Однак, суд не погоджується із такою позицією позивача з наступних підстав.

При визначенні строку звернення до суду із вказаним позовом суд керується виключно ч.2 ст.122 Кодексу адміністративного судочинства України.

При цьому шестимісячний строк передбачений ч.5 ст. 122 КАС України встановлюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Суд звертає увагу, що пропозиція суду, викладена в ухвалі від 03.04.2019 про необхідність надання позивачем обґрунтованої заяви про поновлення строку звернення до суду, залишена позивачем поза увагою.

Позивач не просить поновити строк на звернення до суду із адміністративним позовом посилаючись на те, що ним у досудовому порядку вирішувалося питання наявності заборгованості.

Відповідач стверджує, що саме з 17.11.2016, тобто з дати винесення рішення Європейським судом з прав людини розпочався шестимісячний строк звернення до суду.

Проте на думку суду, саме після закриття державним виконавцем виконавчого провадження ВП №53214260 в листопаді 2017 року позивачка вже остаточно дізналася або повинна була дізнатися про факт невиконання у повному обсязі постанови Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 13.09.2011 по справі № 2а-4995/2011 в частині суми щорічної допомоги на оздоровлення за 2011 рік. Так, сама позивачка у позові зазначає, що її представник звертався до Комунарського районного суду м. Запоріжжя з проханням повідомити про наявність фактів повного скасування вказаної постанови Комунарського районного суду м. Запоріжжя і на запит отримала відповідь, що після перегляду справи в Дніпропетрвоському апеляційному адміністративному суді з винесенням постанови від 09.07.2013, справа в подальшому не оскаржувалась (а.с. 23). З врахуванням вищенаведеного, 30.03.2018 представником позивачки була направлена додаткова скарга до ВПВР ДДВС МЮУ, однак відповідь не була отримана. Отже, принаймні з цього часу позивачка вже достовірно знала про факт невиконання рішення суду та невиплати їй суми щорічної допомоги на оздоровлення за 2011 рік, внаслідок чого були порушені її права, для захиту яких ОСОБА_1 звернулася до адміністративного суду з цим позовом.

З огляду на вищенаведене, суд критично відноситься до посилань позивачки на те, що вона до останнього, поки не отримала підтвредження наявності боргу за виконаним рішенням суду по справі №2а-4995/2911, не розуміла різні інтерпретації пояснень щодо наявності або відстуності боргу за нарахованою сумою компенсації за рішенням суду, що не надавало їй змогу звернутися до суду. Зокрема позивачкою жодним чином не обгрунтована неможливість з`ясування нею цього питання раніше, зокрема у період часу з 30.03.2018 (звернення до виконавця після отримання відповіді з Комунарського районного суду м. Запоріжжя) по 30.01.2019 (отримання відповіді від УПСЗН ЗМР), не зазначено поважних причин, які у цей час перешкоджали позивачці звернутись до суду або до іншого компетентного органу з метою з`ясування причин неотримання нею компенсації за рішенням суду. Наведені позивачкою обставини не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду, оскільки такі обставини не перешкоджали позивачу звернутися до суду в установлений законом строк.

Аналогічну позицію викладено в постанові Верховного Суду від 08 лютого 2019 року по справі №825/935/17.

А тому позивач помилково вважає, що вказаний строк необхідно розраховувати з часу отримання листа УПСЗН ЗМР по Комунарському району від 30.01.2019 №01-05, яким підтверджено наявність боргу за невиконання рішення суду по справі №2а-4995/2011 у сумі 4850 грн.

З урахуванням вищезазначеного, позивачем пропущений шестимісячний строк для звернення до суду.

Позивачем не надано суду заяву про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду із зазначенням наявних поважних причин, які перешкоджади позивачці звернутися до суду у встановлений Законом строк.

Також суд звертає увагу на те, що позивачка взагалі не зазначає у позові коли саме вона дізналася про дії Міністерства юстиції України та Управління соціального захисту населення Запорізької міської ради по Комунарському району щодо надання до Європейського суду з прав людини некоректної інформації про скасування в повному обсязі постанови Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 13.09.2011 по справі №2а-4995/2011, прийнятої відносно ОСОБА_1 , на підставі якої Європейським судом з прав людини було винесено рішення №4148/13 Віта Володимирівна Тихонова проти України та інші, які позивачка просить суд визнати протиправними та з якими пов`язує завдання їй шкоди, яку в свою чергу просить суд стягнути. Зі змісту позову вбачається, що такі твердження позивачки носять характер припущень і відповідні відомості відстуні у відповіді УСЗН ЗМР по Комунарському району від 30.01.2019 з якою позивачка помилково пов`язує дату виникнення у неї права звернення до суду. Натомість позивачка мала можливість і повинна була дізнатися про відповідну обставину принаймні зі змісту рішення Європейського сду з прав людини від 17.11.2016.

Відповідно до ч. 3 ст. 123 КАС України, якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

За приписами п.8 ч. 1 ст. 240 КАС України, суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду, з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

Згідно із ч.4 ст. 240 КАС України, особа, позов якої залишено без розгляду, після усунення підстав, з яких позов було залишено без розгляду, має право звернутися до адміністративного суду в загальному порядку.

На підставі викладеного, керуючись ст.123, 240, 248, 256 КАС України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, до Управління соціального захисту населення Запорізької міської ради по Комунарському району, до Державної казначейської служби України про визнання протиправними дії та стягнення суми збитків та компенсації моральної шкоди, залишити без розгляду у зв`язку з пропуском строку звернення до суду.

Після усунення підстав, з яких позов було залишено без розгляду, позивач має право звернутися до адміністративного суду в загальному порядку.

Ухвала суду про залишення позову без розгляду може бути оскаржена.

Ухвала суду набирає законної сили у порядку та строки, передбачені ст. 256 КАС України та може бути оскаржена у порядку та строки, передбачені ст.ст. 293, 294, 295, 296 та 297 КАС України.

Суддя Н.В. Стрельнікова