Справа № 813/4013/13-а
Суддя: Ханова Р.Ф.
Дата ухвалення: 2019-05-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

Київ

14 травня 2019 року

справа №813/4013/13-а

адміністративне провадження №К/9901/19844/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Ханової Р.Ф.,

суддів - Гончарової І.А., Олендера І.Я.

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Личаківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області

на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 4 жовтня 2013 року у складі судді Крутько О.В.

та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 23 лютого 2016 року у складі суддів Ніколіна В.В., Гінди О.М., Качмара В.Я.

у справі № 813/4013/13-а (876/13015/13)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська панчішна компанія»

до Личаківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

У С Т А Н О В И В :

23 травня 2013 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Українська панчішна компанія» (далі - Товариство, позивач у справі) звернулось до Львівського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Державної податкової інспекції у Личаківському районі м. Львова Львівської області ДПС (після реорганізації Личаківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області) (далі - податковий орган, відповідач у справі), в якому просило визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення, яким збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на додану вартість, з мотивів безпідставності його прийняття.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 4 жовтня 2013 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 23 лютого 2016 року, адміністративний позов задоволено, визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення від 18 травня 2013 року № 17920.

Приймаючи рішення суди попередніх інстанцій виходили з того, що підставою для отримання коштів від фізичної особи - засновника Товариства ОСОБА_1 є договори про надання поворотної безвідсоткової фінансової допомоги, жодного постачання товарів/послуг не відбувається, пункт 187.1 статті 187 Податкового кодексу України застосуванню не підлягає, об'єкт оподаткування податком на додану вартість відсутній.

У березні 2016 року податковий орган подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення цих судів та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позову. Доводи касаційної скарги повністю повторюють доводи заперечення на позов та доводи апеляційної скарги.

У запереченні на касаційну скаргу Товариство стверджує, що суди першої та апеляційної інстанцій винесли законні та обґрунтовані судові рішення, просить залишити касаційну скаргу без задоволення.

Згідно з частиною третьою статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Касаційний розгляд справи здійснюється в попередньому судовому засіданні відповідно до статті 343 Кодексу адміністративного судочинства України.

Верховний Суд, переглянувши рішення судів першої та апеляційної інстанцій в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги.

Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Зазначеним вимогам закону рішення судів попередніх інстанцій відповідають.

Суди першої та апеляційної інстанцій встановили, що за результатами планової виїзної перевірки Товариства з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 1 січня 2012 року по 31 грудня 2012 року складено акт від 26 квітня 2013 року № 60/22-70/32894162.

Висновками акта перевірки встановлено порушення Товариством пункту 187.1 статті 187 Податкового кодексу України, заниження податкових зобов'язань з податку на додану вартість на загальну суму 509700 грн.

На підставі акта перевірки податковим органом винесено податкове повідомлення-рішення від 18 травня 2013 року № 17920, яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на 764550 грн, з яких 509700 грн зобов'язання за основним платежем, 254850 грн за штрафними (фінансовими) санкціями.

При перевірці податковий орган дійшов висновку, що Товариством занижено податкове зобов'язання з податку на додану вартість на загальну суму 509700 грн, оскільки не включено до складу податкових зобов'язань з податку на додану вартість кошти в сумі 2548500 грн отримані від ОСОБА_1

Судами попередніх інстанцій встановлено, що Товариством укладено з ОСОБА_1 , який є засновником товариства, що підтверджується витягом зі Статуту підприємства, договори поворотної безвідсоткової фінансової допомоги від 15 серпня 2012 року на суму 4000000 грн та від 27 серпня 2012 року на суму 10000000 грн.

Сторони у договорах передбачили, що фінансова допомога надається до 31 липня 2013 року.

На виконання зазначених договорів Товариством отримано від ОСОБА_1 кошти, зокрема у листопаді 2012 року в сумі 1518500 грн, у грудні 2012 року в сумі 1030000 грн. У платіжних дорученнях, копії яких знаходяться у матеріалах справи, у графі «призначення платежу» зазначено «поворотна безвідсоткова фінансова допомога».

Відповідно до частин першої та другої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

При вирішенні питання щодо правильності застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права до спірних правовідносин, Суд виходить з наступного.

Пунктом 187.1 статті 187 Податкового кодексу України (тут та надалі в редакції, яка діяла на момент спірних правовідносин) зазначено, що датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;

б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

За приписами пункту 185.1 статті 185 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування є операції платників податку з:

а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об'єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об'єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю;

б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу;

в) ввезення товарів на митну територію України;

г) вивезення товарів за межі митної території України;

е) постачання послуг з міжнародних перевезень пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом.

Підпунктом 14.1.257 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України встановлено, що поворотна фінансова допомога - сума коштів, що надійшла платнику податків у користування за договором, який не передбачає нарахування процентів або надання інших видів компенсацій у вигляді плати за користування такими коштами, та є обов'язковою до повернення.

Пунктом 135.5 статті 135 Податкового кодексу України зазначені інші доходи що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування.

Підпунктом 135.5.5 пункту 135.5 статті 135 Податкового кодексу України встановлено, що положення цього пункту не поширюються на суми поворотної фінансової допомоги, отриманої від засновника/учасника (в тому числі нерезидента) такого платника податку, у випадку повернення такої допомоги не пізніше 365 календарних днів з дня її отримання.

Судами попередніх інстанцій встановлено, на не спростовано доводами касаційної скарги, що на час проведення перевірки строк, встановлений вищезазначеним підпунктом Податкового кодексу України, не сплинув.

Враховуючи вищезазначене, Суд погоджується з висновком судів першої та апеляційної інстанції, що підставою для отримання коштів від фізичної особи - засновника Товариства є договори про надання поворотної безвідсоткової фінансової допомоги, строк повернення якої не сплинув, жодного постачання товарів/послуг не відбувається, пункт 187.1 статті 187 Податкового кодексу України застосуванню не підлягає, об'єкт оподаткування податком на додану вартість відсутній.

Доводи касаційної скарги податкового органу зводяться виключно до повторення доводів заперечення на позов та апеляційної скарги, яким надано оцінку судами першої та апеляційної інстанцій, при цьому порушень норм процесуального права, які б вплинули або змінили цю оцінку, податковим органом не зазначено.

Суд визнає, що суди попередніх інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень, внаслідок чого касаційна скарга залишається без задоволення, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін.

Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу Личаківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області залишити без задоволення.

Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 4 жовтня 2013 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 23 лютого 2016 року у справі № 813/4013/13-а (876/13015/13) залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Р.Ф. Ханова

Судді: І.А. Гончарова

І.Я. Олендер