Справа № 804/4217/18
Суддя: Бучик А.Ю.
Дата ухвалення: 2019-05-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

15 травня 2019 року

Київ

справа №804/4217/18

адміністративне провадження №К/9901/7111/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Бучик А.Ю.,

суддів: Гімона М.М., Мороз Л.Л.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Третього апеляційного адміністративного суду в складі колегії суддів: Білак С.В., Шальєвої В.А., Юрко І.В. від 06.02.2019 у справі №804/4217/18 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про зобов`язання вчинити певні дії,

УСТАНОВИВ:

В червні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області в якому просив:

- визнати бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області протиправною;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 у відповідності з постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04.08.2009 року та ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 11.08.2010 року після кожного підвищення розміру мінімальної пенсії, з розрахунку щомісячна сума пенсії ОСОБА_1 не повинна бути меншою ніж десять мінімальних пенсій за віком та додатково 100% мінімальної пенсії за віком, починаючи з 04.08.2009 року по 01.04.2018 року та виплатити недораховані суми пенсії.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10.08.2018 року позов задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо не здійснення перерахунку державної та додаткової пенсії ОСОБА_1 у відповідності до ст.ст.50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 р. № 796-ХІІ, за період з 04.08.2009 року по 22.07.2011 року та з 01.01.2014 року по 02.08.2014 року, включно.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 (з урахуванням проведених виплат) державної та додаткової пенсії у відповідності до положеньст.ст.50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 року № 796-ХІІ, за період з 04.08.2009 року по 22.07.2011 року та з 01.01.2014 року по 02.08.2014 року, включно.

В задоволенні решти позовних вимог позивачу відмовлено.

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 06 лютого 2019 року рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10 серпня 2018 року скасовано

Позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про зобов`язання вчинити певні дії залишено без розгляду.

Не погоджуючись з постановою апеляційного суду, позивач подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, просить постанову скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційну скаргу обґрунтовано тим, що ст. 87 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено виплату за минулий час без обмеження будь-яким строком суми пенсії, не одержаної своєчасно з вини органу, що призначає або виплачує пенсію. Вказує про помилковий висновок суду апеляційної інстанції, що про порушення свого права позивач дізнався у 2010 році, однак вважає, що дізнався у квітні 2018 року, отримавши відмову відповідача щодо перерахунку.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судами встановлено, що на виконання постанови Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04.08.2009 року в справі № 2-а-9487/08/0470, якою зобов`язано відповідача здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 відповідно до вимог ст.ст. 49, 50, п. 4 ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з моменту звернення, пенсійним органом проводився перерахунок призначеної позивачу пенсії за період з 01.09.2008 року по 04.08.2009 року, тобто по дату винесення рішення, що зазначено в листі Управління Пенсійного фонду України в Нікопольському районі Дніпропетровської області від 27.05.2010 року № 2656/08-38.

Відповідно до постанови від 10.06.2010 року державного виконавця підрозділу примусового виконання рішень відділу Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Дніпропетровській області закінчено виконавче провадження за виконавчим листом №2а9487/08/0470, який видано 16.03.2010 року, у зв`язку з фактичним виконанням у повному обсязі виконавчого документу.

26 березня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з заявою, в якій просив провести перерахунок пенсії ОСОБА_1 з урахуванням кожної зміни прожиткового мінімуму для осіб, що втратили працездатність та мінімальної пенсії за віком починаючи з 04.08.2009 року, встановити новий розмір пенсії станом на 01.03.2018 року та виплатити різницю між виплаченими сумами пенсії та перерахованими.

Листом Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 06.04.2018 року № Л4667-18 позивачу на його звернення від 26.03.2018 року повідомлено, що пенсія виплачується відповідно до чинного законодавства, зокрема, постанов Кабінету Міністрів України від 06.07.2011 року № 745 «Про встановлення деяких виплат, що фінансуються за рахунок коштів державного бюджету» та № 1210 від 23.11.2011 року «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», у зв`язку з чим підстав для перерахунку пенсії ОСОБА_1 не має.

Не погоджуючись з отриманою відмовою, позивач звернувся до суду з відповідним позовом.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до частини 2 статті 87 Закону України «Про пенсійне забезпечення» суми пенсії, не одержані своєчасно з вини органу, що призначає або виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком, а тому, строк звернення до суду встановлений статтею 123 Кодексу адміністративного судочинства України до даної категорії спорів не застосовується. Суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про зобов`язання відповідача здійснити перерахунок пенсії у відповідності до ст. ст. 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 р. № 796-ХІІ за період з 04.08.2009 року по 22.07.2011 року є правомірними.

Суд апеляційної інстанції з вказаним висновком не погодився, скасував рішення суду першої інстанції та залишив позов без розгляду. Суд дійшов висновку, що про порушення свого права позивачу було відомо в 2010 році, коли відповідачем припинено нарахування пенсії за рішенням суду, а відтак строки звернення до суду пропущені.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 122 КАС України у редакції, чинній на момент прийняття судом першої інстанції рішення у цій справі, визначено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

За загальним правилом перебіг строку на звернення до адміністративного суду починається від дня виникнення права на адміністративний позов, тобто, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених Кодексом адміністративного судочинства України, певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Отже, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

Рішенням Конституційного Суду України № 17-рп/2011 від 13 грудня 2011 року визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків, обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Суд не приймає доводів касаційної скарги, що про порушення свого права позивач дізнався у квітні 2018 року після звернення до відповідача із відповідною заявою, оскільки будь-які об`єктивні чи суб`єктивні обставини не позбавляли позивача можливості звернутися з червня 2010 року.

Пенсія є періодичним щомісячним платежем, а тому в разі її розмір був відомий позивачу щомісячно при її отриманні.

Посилання ж позивача в касаційній скарзі на те, що встановлений ст.99 КАС України строк не застосовується до спірних правовідносин, з огляду на ст.87 Закону України "Про пенсійне забезпечення" та ст.46 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" є безпідставними, оскільки за змістом наведених норм, строк давності не застосовується лише до вимог щодо нарахованих пенсій, в спірних же правовідносинах суми пенсії не були нараховані пенсійним органом.

Проте, позивач просив провести перерахунок пенсії з 04.08.2009 року по 01.04.2018 року, а з позовом звернувся в червні 2018 року, отже, враховуючи періодичний характер пенсійних виплат та, на думку позивача триваючу бездіяльність, позовні вимоги в період з грудня 2017 року не підлягають залишенню без розгляду, оскільки заявлені в межах шестимісячного строку.

На підставі викладеного колегія суддів погоджується з висновками суду апеляційної інстанції про наявність підстав для залишення позовної заяви без розгляду лише в частині з 04 серпня 2009 року по 01 грудня 2017 року. Щодо решти періоду судом апеляційної інстанції не досліджено правомірність задоволення часткового позовних вимог, а відтак справа підлягає направленню до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.

Відповідно до ч. 1 ст. 353 КАС України підставою для скасування ухвали судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі.

Керуючись ст.ст. 343, 349, 353, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 06 лютого 2019 року скасувати в частині залишення без розгляду позовних вимог за період з 01 грудня 2017 року та направити в цій частині справу до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.

В решті постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 06 лютого 2019 року залишити без змін.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

А.Ю. Бучик

М.М. Гімон

Л.Л. Мороз ,

Судді Верховного Суду

Згідно з оригіналом

Помічник судді ________________ І.В. Ковальська