Справа № 813/4615/16
Суддя: Обрізко Ігор Михайлович
Дата ухвалення: 2019-05-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 травня 2019 рокуЛьвів№ 857/4301/19; 857/4302/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Обрізко І.М.,

суддів Іщук Л.П., Носа С.П.,

за участю секретаря судового засідання Лутчин А.М.,

за участю позивача ОСОБА_1

за участю представника відповідача Лешик І.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу Державної архітектурно-будівельної інспекції України на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 17 грудня 2018 року, прийняте о 13 годині 55 хвилині у місті Львові, повний текст складений 27.12.2018 року та додаткове рішення Львівського окружного адміністративного суду від 27 грудня 2018 року, ухвалене головуючим суддею Гавдиком З.В., суддями Хомою О.П., Мартинюком В.Я. у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної архітектурно-будівельної інспекції України про визнання протиправними дій, скасування постанови,-

встановив:

ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1) звернувся з адміністративним позовом до Державної архітектурно-будівельної інспекції України (далі відповідач, ДАБІ України), в якому, із урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 24.03.2017 року просив визнати неправомірним проведення перевірки згідно предявленої позивачу ксерокопії направлення; стягнути з відповідача судовий збір у розмірі 551,20 грн., а також компенсацію за відрив від звичайних занять у розмірі 160,00 грн.; скасувати постанову Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Львівській області по справі про адміністративне правопорушення № 18/190-ф/пз від 28.12.2016 року та закрити провадження у справі.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 06.04.2017 року закрито провадження в частині позовних вимог про визнання протиправною та скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 06.04.2017 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.

Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 03.07.2017 року, ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 06.04.2017 року у справі № 813/4615/16 скасовано та справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постановою Верховного Суду від 26.09.2018 року скасовано постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 03 липня 2017 року у справі № 813/4615/16, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 06.04.2017 у справі № 813/4615/16 залишено в силі, в частині визнання неправомірним проведення перевірки.

06.10.2018 року продовжений судовий розгляд по даній справі згідно згаданої ухвали Львівського апеляційного адміністративного суду від 03.07.2017 року.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 17 грудня 2018 року позов задовольнено.

Визнано протиправною та скасовано постанову Державної архітектурно-будівельної інспекції у Львівської області № 18/190-ф/нз по справі про адміністративне правопорушення від 28.12.2016 року.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 не міг вчиняти порушення вимог п.1 ст.34, п.1 ст.27 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» (прийнятий 17.02.2011р. та набрав чинності 12.03.2011р.), позаяк будівництво розпочалось з 2005 року, а відсутні дані, що таке продовжувалось після набрання чинності вказаного Закону і зворотної дії він в часі немає. Відтак, позивач не вчиняв порушення передбачене ч.5 ст.96 КУпАП.

27.12.2018р. Львівським окружним адміністративним судом постановлено додаткове рішення про стягнення на користь позивача судових витрат в розмірі 495,92 грн.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, ДАБІ України подала апеляційну скаргу. Вважає, що судом першої інстанції ухвалено рішення із неповним зясуванням судом обставин, що мають значення для справи та з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги покликається на те, що у разі скасування постанови відповідача, згідно ч.3 ст.286 КАС України, суд зобовязаний був або направити справу до відповідача на новий розгляд чи закрити провадження у справі, чого зроблено не було.

Висновок суду ґрунтується є хибним, оскільки не взято до уваги ст.38 КУпАП. Згідно абз.2 п.6 «Порядку накладення штрафів за правопорушення у сфері містобудівної діяльності», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1995 р. №244 (далі Порядок № 244) днем виявлення правопорушення є день складення акта перевірки відповідно субєкта містобудування. Оскаржувана постанова прийнята у межах двомісячного терміну визначеного ст.38 КУпАП при триваючому правопорушенні.

Не враховано розяснення Міністерства юстиції України від 01.12.2003 р. №22-34-1465, позицію Восьмого апеляційного адміністративного суду від 29.11.2018 р. у справі № 601/1089/18, що самовільні будівельні роботи з будівництва господарської будівлі, носять триваючий характер, тому накладення адміністративного стягнення могло бути накладено не пізніше як через два місяці з дня його виявлення, що і було здійснено відповідачем.

Важливо звернути увагу, що позивача притягнуто до відповідальності за виконання будівельних робіт без отримання документа, що дає право їх виконувати. На час перевірки, документи відсутні, тому порушення триваюче.

До 12.03.2011 року діяв Закон України «Про планування та забудову територій» ст.29 якого визначала дозвіл на виконання будівельних робіт. З 12.03.2011 р. вказаний Закон втратив чинність, проте п.1 ч.1 ст.34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» вимагає наявність повідомлення про початок виконання будівельних робіт. Однак, вказані документи відсутні.

Щодо доказів продовження будівельних робіт, то слід виходити з довідки Роздільської селищної ради від 10.11.2016р. №1944 так і самого визнання факту позивачем у наданій ним скарзі від 03.01.2017р.

З приводу додаткового рішення, то воно підлягає скасуванню, оскільки підлягає скасуванню основне. Крім того, позивач їздив сам до суду без обовязкової явки, що не позбавляло його права написати заяву про розгляд справи у його відсутності.

Просить скасувати рішення суду та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позову про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності. Скасувати додаткове рішення та відмовити в задоволенні заяви про стягнення судових витрат.

Колегія суддів заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача та представника відповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема, неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що місцевий суд не в повній мірі дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 28.12.2016 року Департаментом Державної архітектурно-будівельної інспекції у Львівській області прийнято постанову № 18/190-ф/пз по справі про адміністративне правопорушення, якою головний інспектор будівельного нагляду ОСОБА_3 розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення у сфері містобудівної діяльності: акт перевірки від 10.11.2016 року № 18/1730-ф, протокол про адміністративне правопорушення від 11.11.2016 № 18/15-ф, встановив що ОСОБА_1 за адресою: вул. Шевченка, 9, смт. Розділ на власній земельній ділянці проводить будівництво індивідуального двоповерхового житлового будинку розміром в плані 10*9 м., що підтверджено довідкою селищної ради від 10.11.2016 року без розробленої проектної документації та права на виконання будівельних робіт. Вказаний житловий будинок будівництвом не завершено. Здійснено роботи з влаштуванням фундаменту, вимурувана цегляна коробка та влаштовано азбестоцементну покрівлю по дверних конструкціях, частково (на другому поверсі) встановлено віконні блоки. Будівництво власного житлового будинку ОСОБА_1 розпочав в 2005 р. на підставі рішення № 18 від 25.02.2005 року Роздільської селищної ради, чим порушив п. 1 ст. 34, п. 1 ст. 27 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Цією ж постановою позивача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 5 ст. 96 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 4250 грн.

Позивач вважаючи спірну постанову відповідача протиправною та такою, що підлягає скасуванню, оскільки накладення на нього адміністративного стягнення не відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи, звернувся до суду.

Апеляційний суд не погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскаржувана постанова відповідача є протиправна і підлягає скасуванню, виходячи з наступного:

Судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що під час проведення перевірки 10.11.2016р. обєкт будівництва не завершений, було вимуровано цегляну коробку та здійснено шиферне накриття по деревяних конструкціях, частково (на другому поверсі) встановлено віконні блоки.

Позивачем ні відповідачу, ні суду першої та апеляційної інстанції не надано документів, які б підтверджували введення завершеного будівництвом обєкту в експлуатацію, без належного документу, а отже будівництво є триваючим.

Апеляційний суд приймає до уваги твердження апелянта про те, що до 12.03.2011р. діяв Закон України «Про планування та забудову територій», а з 12.03.2011р. вказаний Закон втрачає чинність у звязку із прийняттям Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та впровадження декларативного методу отримання документу на право виконання будівельних робіт, та поділ видів будівництва на категорії складності.

Відповідно до статті 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» замовник має право виконувати будівельні роботи після направлення замовником повідомлення про початок виконання будівельних робіт Державній архітектурно-будівельній інспекції або її територіальному органу за місцезнаходженням об'єкта будівництва - щодо об'єктів, будівництво яких здійснюється на підставі будівельного паспорта, які не потребують реєстрації декларації про початок виконання будівельних робіт або отримання дозволу на виконання будівельних робіт згідно з переліком об'єктів будівництва, затвердженим Кабінетом Міністрів України. Форма повідомлення про початок виконання будівельних робіт та порядок його подання визначаються Кабінетом Міністрів України.

Адміністративна відповідальність за порушення вимог законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил під час будівництва передбачена статтею 96 КУпАП.

Згідно з ч. 5 ст. 96 КУпАП в разі виконання будівельних робіт без повідомлення про початок виконання зазначених робіт тягне за собою накладення штрафу.

З наведених вище правових положень вбачається, що виконувати будівельні роботи замовник має право після направлення повідомлення про початок виконання будівельних робіт ДАБІ або її територіальному органу за місцезнаходженням об'єкта будівництва, а у разі невиконання вимог закону правопорушник притягається до адміністративної відповідальності.

Дозвіл на виконання будівельних робіт передбачений ст. 29 Закону України «Про планування та забудову територій» і повідомлення про початок виконання будівельних робіт передбачений п. 1 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», є документом, який дає право виконувати будівельні роботи, тобто одним і тим самим документом, які позивач повинен був отримати.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_1 направлення повідомлення про початок виконання будівельних робіт ДАБІ не здійснив.

Покликання позивача на те, що будівництво власного житлового будинку він розпочав в 2005 р. спростовується довідкою Роздільської селищної ради від 10.11.2016р. № 1944, якою підтверджено продовження позивачем виконання будівельних робіт та визнанням ним же даного факту у поданій скарзі, яка мається в матеріалах справи.

Таким чином, встановлено виконання позивачем будівельних робіт без реєстрації інспекцією повідомлення про початок виконання будівельних робіт, а тому наявні підстави для відповідальності згідно з ч. 5 ст. 96 КУпАП.

Частина 1 статті 38 Кодексу України про адміністративні правопорушення у редакції, чинній на час спірних правовідносин, передбачає, що адміністративне стягнення може бути накладено не пізніш як через два місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через два місяці з дня його виявлення.

За змістом вказаної норми строк накладення адміністративного стягнення при триваючому правопорушенні розпочинається з дня його виявлення.

Триваючі правопорушення характеризуються тим, що особа, яка вчинила якісь певні дії чи бездіяльність, перебуває надалі у стані безперервного продовження цих дій (бездіяльності). Ці дії безперервно порушують закон протягом якогось часу. Іноді такий стан продовжується значний час і увесь час винний безперервно скоює правопорушення у вигляді невиконання покладених на нього обов'язків.

Отже, будівництво без повідомлення про його проведення є триваючим правопорушенням, оскільки в даному випадку особа перебуває в безперервному стані протиправної бездіяльності через невиконання свого обов'язку.

Оскільки, акт перевірки позивача № 18/1730-ф та протокол про адміністративне правопорушення № 18/15-ф, які стали підставою для винесення оскаржуваної постанови - були складені 10.11.2016р., а отже 2-х місячний строк на притягнення позивача до відповідальності закінчувався 10.01.2017р., у той час коли оскаржувана постанова прийнята 28.12.2016р. - тобто у межах двомісячного терміну, визначеного ст. 38 КУпАП при триваючому правопорушенні.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 24.07.2018 у справі № 345/4582/15-а.

Підсумовуючи вказане, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що відповідачем правомірно притягнено ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною 5 ст. 96 КУпАП та накладено адміністративне стягнення в межах санкції у вигляді штрафу в розмірі 4250 грн., а тому рішення Львівського окружного адміністративного суду від 17 грудня 2018 року підлягає скасуванню.

Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про скасування рішення Львівського окружного адміністративного суду від 17 грудня 2018 року, то додаткове рішення Львівського окружного адміністративного суду від 27 грудня 2018 року також слід скасувати.

З огляду на викладене, доводи апеляційних скарг являються суттєвими і дають підстави для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, а також наявна невідповідність висновків суду обставинам справи.

Керуючись ст.ст. 272, 286, 310, 315, 317, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

постановив:

Апеляційні скарги Державної архітектурно-будівельної інспекції України задовольнити.

Скасувати рішення Львівського окружного адміністративного суду від 17 грудня 2018 року та додаткове рішення Львівського окружного адміністративного суду від 27 грудня 2018 року у справі № 813/4615/16 та ухвалити постанову, якою в задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і не може бути оскаржена.

Головуючий суддя І. М. Обрізко
судді Л. П. Іщук
С. П. Нос
Повний текст судового рішення виготовлено 15.05.2019 року.