Справа № 280/4626/18
Суддя: Кисіль Роман Валерійович
Дата ухвалення: 2019-03-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 березня 2019 року 13:30Справа № 280/4626/18 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі судді Киселя Р.В., за участю секретаря судового засідання Мащенко Д.В.,

представників:

позивача Каленика С.В., Томіна Ю.М.,

відповідачів ОСОБА_1 ,

розглянув в порядку загального позовного провадження адміністративну справу за позовом Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ) до Мелітопольської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Запорізькій області (вул. Героїв України, 31, м. Мелітополь, Запорізька область, 72319) та Головного управління ДФС у Запорізькій області (пр. Соборний, буд. 166, м.Запоріжжя, 69107) про скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:
02.11.2018 до Запорізького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов Військової частини НОМЕР_1 (далі позивач або в/ч НОМЕР_1 ) до Мелітопольської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Запорізькій області.

Ухвалою від 06.11.2018 позов був залишений без руху, позивачу неданий строк для усунення недоліків позову.

22.11.2018 від позивача до суду надійшла заява на усунення недоліків позову, до якої був доданий уточнений позов, відповідно до якого позивач визначив в якості відповідача Мелітопольську об`єднану державну податкову інспекцію Головного управління ДФС у Запорізькій області (далі відповідач 1 або Мелітопольська ОДПІ ГУ ДФС у Запорізькій області) та просить:

визнати протиправним та скасувати рішення начальника Мелітопольського управління ГУ ДФС у Запорізькій області № від 09.08.2018 про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску в загальній сумі 76660,39 грн.;

зобов`язати відповідача внести відповідні зміни до електронного кабінету платника позивача щодо розрахунків з бюджетом, а саме: вилучити з розрахунків суми штрафних санкцій, проведені за операціями:

08.02.2018, код 3N3, всього 22 операції на загальну суму 80665,76 грн.,

08.02.2018, код 3NЦ, всього 22 операції на загальну суму 7535,04 грн.,

26.03.2018, код 3О6, всього 22 операції на загальну суму -80665,76 грн.,

26.03.2018, код 3ОЛ, всього 22 операції на загальну суму -7535,04 грн.,

02.04.2018, код 3Р8, всього 22 операції на загальну суму 80665,76 грн.,

02.04.2018, код 3РY, всього 221 операції на загальну суму 7535,04 грн.,

24.08.2018, код 3N4, всього 9 операцій на загальну суму 71667,38 грн.,

24.08.2018, код 3NЦ, всього 9 операцій на загальну суму 4993,01 грн.

Також просить стягнути з відповідача витрати по сплаті судового збору.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що в/ч НОМЕР_1 кошти по сплаті єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в бюджет були перераховані своєчасно, однак, у зв`язку з технічною помилкою, в жовтні 2017 року внески, нараховані на фонд заробітної плати працівників, були перераховані на рахунок для обліку внесків, що нараховані на фонд грошового забезпечення військовослужбовців. У зв`язку з зазначеною технічною помилкою, 25.10.2017 на адресу начальника Мелітопольського управління ГУ ДФС у Запорізькій області був направлений лист щодо проведення корегування, помилково перерахованих коштів. У відповідь на лист співробітники Мелітопольського управління ГУ ДФС у Запорізькій області повідомили, що переведення коштів між рахунками буде здійснена до кінця 2017 року. Проте кошти були повернуті на рахунки позивача територіальним Управлінням Казначейства лише 05.03.2018. В зв`язку з чим, станом на 31.12.2018, у позивача виникла заборгованість зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в розмірі 80331,48 грн. Зазначає, що в/ч НОМЕР_1 вчасно сплатила зазначений внесок, кошти надійшли до Державного бюджету, проте внаслідок технічної помилки на інший рахунок. Про вказану обставину позивач завчасно повідомив податковий орган. Вина позивача у несвоєчасному перерахуванні коштів територіальним управлінням Державної казначейської служби України з одного рахунку на іншій - відсутня. В зв`язку з чим, рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску винесено безпідставно та необґрунтовано.

Ухвалою суду від 26 листопада 2018 року відкрито провадження в адміністративній справі № 280/4626/18, підготовче засідання призначено на 26 грудня 2018 року.

26.12.2018 від Мелітопольської ОДПІ ГУ ДФС у Запорізькій області надійшов відзив (вх.№42455) в якому зазначено, що в/ч НОМЕР_1 у період з лютого по серпень 2017 року сплачувала кошти з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування на невідповідні рахунки, про що Мелітопольську ОДПІ ГУ ДФС у Запорізькій області було повідомлено заявою в якій зазначено необхідність перерахувати помилково сплачені кошти на належні рахунки. Посадовими особами Мелітопольської ОДПІ ГУ ДФС у Запорізькій області було опрацьовано заяву та передано до відповідного управління Державної казначейської служби України. Але, через недостатність коштів на відповідному не бюджетному рахунку кошти зараховувались частково, остаточне перерахування коштів відбулось 05.03.2018 року. Відповідно до п.8 ст.9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» платники єдиного внеску зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця. Зазначає, що позивачем належним чином не виконувались норми ст. 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», а саме єдиний внесок на відповідні рахунки сплачено з порушенням законодавчо встановленого строку. Згідно з п.10, п.11.2 ст. 25 зазначеного Закону за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску накладається штраф у розмірі 20 відсотків своєчасно не сплачених сум та нараховується пеня з розрахунку 0,1 відсотка суми недоплати за кожний день прострочення платежу. В зв`язку з чим вважає, що оскаржуване рішення винесено законно та обґрунтовано, просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Також, 22.12.2018 від позивача до суду надійшло клопотання про проведення підготовчого засідання 26.12.2018 за відсутності представника позивача, обґрунтоване ненадходженням позивачу відзиву від відповідача 1.

22.12.2018 від відповідача 1 до суду надійшло клопотання про відкладення підготовчого засідання, обґрунтоване тим, що відповідач 1 не приймав оскаржуване рішення, а Мелітопольське управління Головного управління ГУ ДСФ у Запорізькій області, яке приймало оскаржуване рішення, є відокремленим підрозділом Головного управління ДФС у Запорізькій області без статусу юридичної особи.

26.12.2018 представником відповідача 1 також було подане клопотання про відкладення розгляду справи, з метою надання додаткового часу для подання доказів.

Ухвалою суду від 26.12.2018 підготовче засідання відкладалось до 15.01.2019.

08.01.2019 від позивача до суду надійшла відповідь на відзив (вх.№629) аналогічна за змістом до позовної заяви.

15.01.2019 від відповідача 1 до суду надійшло клопотання про заміну неналежного відповідача належним відповідачем Головним управлінням ДФС у Запорізькій області, оскільки співробітниками саме цього органу було прийняте оскаржуване рішення.

15.01.2019 представником позивача до суду була подана заява про залучення до участі у справі співвідповідача Головного управління ДФС у Запорізькій області.

Ухвалою суду від 15.01.2019 залучено до участі в справі №280/4626/18 в якості співвідповідача - Головне управління ДФС у Запорізькій області (далі відповідач 2 або ГУ ДФС у Запорізькій області), продовжено підготовче провадження до 24.02.2019 та відкладено підготовче засідання до 14.02.2019.

14.02.2019 представником відповідачів до суду було подане клопотання про відкладення підготовчого засідання.

Ухвалою суду від 14.02.2019 підготовче засідання відкладалось до 22.02.2019.

15.02.2019 від представника позивача надійшло клопотання про проведення підготовчого засідання за його відсутності.

22.02.2019 від представника відповідачів надійшли додаткові пояснення (вх.№7380) в яких зазначено, що на момент виникнення боргу (несвоєчасної сплати) - 21.12.2017, відповідачами було здійснено всіх належних заходів передбачених законодавством для перерахування коштів позивача з одного розрахункового рахунку на інший, оскільки посадовими особами відповідачів документи на повернення коштів позивача були направленні до управління Державної казначейської служби України 23.11.2017. ГУ ДФС у Запорізькій області та Мелітопольська ОДПІ ГУ ДФС у Запорізькій області не мають можливості встановити дійсні причини неперерахування коштів позивача раніше ніж 05.03.2018 року, оскільки саме Управління Казначейства здійснює перерахування коштів. Зазначає, що несвоєчасна сплата (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску мала місце внаслідок винних дій позивача, тому що саме позивачем було допущено технічну помилку при перерахуванні єдиного внеску в бюджет. В свою чергу відповідачами було здійснено всіх належних заходів передбачених законодавством для перерахування коштів позивача на рахунки, визначені їм у заяві від 25.10.2017. Вважає, що рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну салату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску № винесене відповідно до вимог чинного законодавства.

Також, 22.02.2019 від представника відповідачів надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи додаткових доказів та клопотання про призначення справи до судового розгляду.

Протокольною ухвалою суду від 22.02.2019 закрите підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду на 12.03.2019.

В судовому засіданні, 12.03.2019, представники сторін підтримали заявлені вимоги та заперечення, надали суду пояснення аналогічні викладеним в позові та відзиві.

На підставі ст.250 КАС України, судом проголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши наявні матеріали та фактичні обставини справи, дослідивши і оцінивши надані докази в їх сукупності, суд встановив наступне.

Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 №2464-VІ зі змінами та доповненнями (далі - Закон №2464-VІ) визначаються правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 4 Закону №2464-VІ визначено, що платниками єдиного внеску є роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами;

Відповідно до зазначеної норми, в/ч НОМЕР_1 є платником єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 6 Закону №2464-VІ платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Відповідно до п. 5 ст. 9 Закону №2464-VІ сплата єдиного внеску здійснюється у національній валюті шляхом внесення відповідних сум єдиного внеску на рахунки органів доходів і зборів, відкриті в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів для його зарахування, крім єдиного внеску, який сплачується в іноземній валюті розташованими за межами України підприємствами, установами, організаціями (у тому числі міжнародними) за працюючих у них громадян України та громадянами України, які працюють або постійно проживають за межами України, відповідно до договорів про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - договір про добровільну участь).

Платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця (п.8 ст. 9 Закону №2464-VІ).

Як встановлено з матеріалів справи позивач у період з лютого по серпень 2017 року сплачував кошти з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування на невідповідні рахунки, про що Мелітопольську ОДПІ ГУ ДФС у Запорізькій області було повідомлено заявою №614/фс від 25.10.2017 року (вх.№8559/10 від 26.10.2017) (а.с. 12), в якій зазначено необхідність перерахувати помилково сплачені кошти на належні рахунки, а саме: з розрахункового рахунку НОМЕР_2 на розрахунковий рахунок НОМЕР_3 у сумі 38 817,0 грн. та з розрахункового рахунку НОМЕР_3 на розрахунковий рахунок НОМЕР_2 у сумі 269744,0 грн.

На виконання Порядку зарахування у рахунок майбутніх платежів єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування або повернення надміру та/або помилково сплачених коштів затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 16.01.2016 року №6, Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», посадовими особами Мелітопольської ОДПІ ГУ ДФС у Запорізькій області було опрацьовано заяву позивача та підготовлено висновки про перерахування коштів від 22.11.2017 №195/2078 та №196/2079 (а.с. 143-144)

23.11.2017 зазначені висновки та документи, необхідні для перерахування коштів були направлені до управління Державної казначейської служби України.

Висновки були отримані уповноваженою особою територіального управління Державної казначейської служби України 23.11.2017 (а.с. 145).

23.11.2017 року сума у розмірі 38817,00 грн. була перерахована управлінням Державної казначейської служби України з одного бюджетного рахунку на інший. Решта сум були перераховані територіальним управлінням Державної казначейської служби України 02.03.2018 та 05.03.2018 у розмірах 5 482,92 грн. та 264 261,08 грн. відповідно (а.с. 146-150).

Згідно з ч. 10 ст. 9 Закону №2464-VІ днем сплати єдиного внеску вважається:

1) у разі перерахування сум єдиного внеску з рахунку платника на відповідні рахунки органу доходів і зборів - день списання банком або центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, суми платежу з рахунку платника незалежно від часу її зарахування на рахунок органу доходів і зборів;

2) у разі сплати єдиного внеску готівкою - день прийняття до виконання банком або іншою установою - членом платіжної системи документа на переказ готівки разом із сумою коштів у готівковій формі;

3) у разі сплати єдиного внеску в іноземній валюті - день надходження коштів на відповідні рахунки органів доходів і зборів, відкриті в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів.

Відповідно до ч.11 ст.9 Закону №2464-VІ у разі несвоєчасної або не в повному обсязі сплати єдиного внеску до платника застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про збір та ведення обліку єдиного внеску, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Згідно з ч. 12 ст. 9 Закону №2464-VІ єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника.

Частиною 10 ст.25 Закону №2464-VІ встановлено, що на суму недоїмки нараховується пеня з розрахунку 0,1 відсотка суми недоплати за кожний день прострочення платежу.

Пунктом 2 ч.11 ст.25 Закону №2464-VІ передбачено, що за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску накладається штраф у розмірі 20 відсотків своєчасно не сплачених сум.

Згідно пп. 2 п. 2 розділу VII «Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» № 449 від 20.04.2015р. затвердженої в Міністерстві юстиції України 07.05.2015 за № 508/26953, за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиною внеску на платників складається рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за формою згідно з додатком 12 до цієї Інструкції. Розрахунок цієї фінансової санкції здійснюється на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів.

У рішенні вказується період виникнення недоїмки (проставляється з картки інтегрованої картки платника, формується після сплати (погашення) у повному обсязі недоїмки окремо за кожний період, тобто дата від виникнення боргу до дати зарахування суми єдиного внеску, сплаченого на відповідні розрахункові рахунки, та погашення у повному обсязі недоїмки).

При застосуванні штрафів, зазначених у цьому підпункті, приймається одне рішення на всю суму сплаченої (погашеної) недоїмки, незалежно від періодів та кількості випадків сплати за вказані періоди.

Вважаючи, що позивачем було несвоєчасно сплачено (перераховано) кошти зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування Мелітопольським управлінням ГУ ДФС у Запорізькій області було прийняте:

1. Рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску від 19.01.2018 року № на загальну суму 88200,80 грн., у тому числі штраф у розмірі 80665,76 грн. та пеня у розмірі 7535,04 грн.

По строку 21.08.2017 року у в/ч НОМЕР_1 виникла недоїмка у сумі 24492,97 грн. у зв`язку з наданням звіту «Про суми нарахованої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги, компенсації) застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» за липень 2017 року. Заборгованість у повному обсязі була погашена 12.09.2017 року.

По строку 20.09.2017 року у в/ч НОМЕР_1 виникла недоїмка у сумі 97975,56 грн. у зв`язку з наданням звіту «Про суми нарахованої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги, компенсації) застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» за серпень 2017 року. Заборгованість у повному обсязі була погашена 26.10.2017 року.

По строку 20.10.2017 року у в/ч НОМЕР_1 виникла недоїмка у сумі 126226,98 грн. у зв`язку з наданням звіту «Про суми нарахованої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги, компенсації) застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» за вересень 2017 року. Заборгованість у повному обсязі була погашена 28.11.2017 року.

По строку 20.11.2017 року у в/ч НОМЕР_1 виникла недоїмка у сумі 115816,27 грн. у зв`язку з наданням звіту «Про суми нарахованої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги, компенсації) застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» за жовтень 2017 року. Заборгованість у повному обсязі була погашена 28.11.2017 року.

Не погодившись із рішенням від 19.01.2018 року № позивач оскаржив його в адміністративному порядку. Рішенням ДФС України від 06.03.2018 №3584/5/99-99-11-02-02-25 у задоволенні скарги позивача було відмовлено.

У даному провадженні рішення від 19.01.2018 року № позивачем не оскаржується.

2. Спірне рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску від 09.08.2018 № на загальну суму 76 660,39 грн., у тому числі штраф у розмірі 71667,38 грн. та пеня у розмірі 4 993,01 грн.

По строку 20.12.2017 року у в/ч НОМЕР_1 виникла недоїмка у сумі 114299,23 грн. у зв`язку з наданням звіту «Про суми нарахованої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги, компенсації) застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» за листопад 2017. Заборгованість у повному обсязі була погашена 17.01.2018 року.

По строку 22.01.2018 року у в/ч НОМЕР_1 виникла недоїмка у сумі 128146,83 грн. у зв`язку з наданням звіту «Про суми нарахованої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги, компенсації) застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» за грудень 2017. Заборгованість у повному обсязі була погашена 28.02.2018 року.

По строку 20.02.2018 року у в/ч НОМЕР_1 виникла недоїмка у сумі 115890,79 грн. у зв`язку з наданням звіту «Про суми нарахованої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги, компенсації) застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» за січень 2018. Заборгованість у повному обсязі була погашена 05.03.2018 року.

Проте суд не погоджується з висновками податкового органу та спірним рішенням з огляду на наступне.

Бюджетним кодексом України від 8 липня 2010 року № 2456-VI визначаються правові засади функціонування бюджетної системи України, її принципи, основи бюджетного процесу і міжбюджетних відносин та відповідальність за порушення бюджетного законодавства.

Статтею 45 Бюджетного кодексу України визначено, що податки і збори та інші доходи державного бюджету зараховуються безпосередньо на єдиний казначейський рахунок і не можуть акумулюватися на рахунках органів, що контролюють справляння надходжень бюджету (за винятком установ України, які функціонують за кордоном). Податки і збори та інші доходи державного бюджету визнаються зарахованими до державного бюджету з дня зарахування на єдиний казначейський рахунок.

Обслуговування коштів єдиного внеску здійснюється згідно з Положенням про рух коштів єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженим Наказом Міністерства фінансів України від 12 лютого 2016 року №54 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 02 березня 2016 року за №330/28460) (далі - Положення), у відповідності до пункту 1 розділу II якого (в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин) ДФС та її територіальні органи відкривають в органах Казначейства небюджетні рахунки за балансовим рахунком 3719 «Рахунок для зарахування коштів, які підлягають розподілу за видами загальнообов`язкового державного соціального страхування» (далі - рахунок 3719) для зарахування та розподілу страхових коштів.

Водночас суд зазначає, що у відповідності до частини 6 статті 9 Закону №2464-VI для зарахування єдиного внеску в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, та його територіальних органах відкриваються в установленому порядку небюджетні рахунки відповідному органу доходів і зборів. Зазначені рахунки відкриваються виключно для обслуговування коштів єдиного внеску.

За змістом пунктів 1-3 розділу III Положення страхові кошти, що сплачуються страхувальниками, зараховуються на рахунки 3719, відкриті на ім`я територіальних органів ДФС в управліннях (відділеннях) Казначейства й на кінець операційного дня перераховуються Головними управліннями Казначейства на відповідні рахунки 3719 головних управлінь ДФС з подальшим перерахуванням на відповідні рахунки 3719, відкриті на ім`я ДФС в Казначействі.

Страхові кошти, акумульовані на рахунках 3719 ДФС, об 11 год. 00 хв. наступного операційного дня розподіляються автоматично за видами загальнообов`язкового державного соціального страхування відповідно до визначених Законом пропорцій (у відсотках) та перераховуються за призначенням - на рахунки, відкриті в Казначействі за балансовим рахунком 3717 «Рахунки державних позабюджетних фондів» на ім`я фондів загальнообов`язкового державного соціального і пенсійного страхування.

Як визначено пунктом 1 частини 10 статті 9 Закону №2464-VI, днем сплати єдиного внеску вважається день списання банком або центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, суми платежу з рахунку платника незалежно від часу її зарахування на рахунок органу доходів і зборів.

Крім цього пунктом 22.4 статті 22 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» від 5 квітня 2001 року №2346-III визначено, що при використанні розрахункового документа ініціювання переказу вважається завершеним з дати надходження розрахункового документа на виконання до банку платника.

У даному випадку позивачем переказ коштів зі сплати єдиного внески на фонд заробітної плати працівників був здійснений у строк, передбачений частиною 8 статті 9 Закону №2464-VI, проте помилково у платіжних дорученнях зазначило рахунок, який призначений для обліку коштів єдиного внеску, що нараховані на фонд грошового забезпечення військовослужбовців.

Допущена позивачем помилка не свідчить про несплату необхідної суми єдиного соціального внеску у визначений законодавством строк та не спричинила настання жодних негативних наслідків або збитків для відповідного бюджету та держави в цілому, оскільки страхові кошти в подальшому у будь-якому разі підлягали перерахуванню на відповідні рахунки 3719, відкриті на ім`я ДФС в казначействі. До того ж, згодом така помилка самостійно виявлена платником, який вжив відповідні заходи щодо спрямування коштів за належністю.

Суд вважає, що допущення помилки під час перерахування платником суми грошового зобов`язання з єдиного соціального внеску у строк, встановлений Законом №2464-VI, має кваліфікуватися як дія, хоча й помилкова, а тому не може слугувати підставою для притягнення платника та його посадових осіб до відповідальності за несплату або несвоєчасну сплату єдиного соціального внеску.

Аналогічна правова позиція висловлювалась Верховних Судом у постановах від 24.10.2018 у справі №760/6097/16-а (2а/760/590/16), від 14.11.2018 у справі №805/3665/16-а.

Матеріали справи свідчать про відсутність у діях позивача такої складової податкового правопорушення як вина.

Норми ПК України не передбачають можливості притягнення платників податків за податкові правопорушення до юридичної відповідальності за відсутності вини.

На думку суду, контролюючий орган при вирішенні питання про притягнення платників податків до юридичної відповідальності повинен з`ясувати їх ступінь вини та, відповідно, довести її наявність у суді.

Таким чином, за відсутності вини позивача (яку відповідачем не доведено), він не може бути притягнутий до юридичної відповідальності.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною другою статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З урахуванням приписів ч. 2 ст. 2 КАС України суд, оцінивши докази, які є у справі, в їх сукупності приходить до висновку, що рішення начальника Мелітопольського управління ГУ ДФС у Запорізькій області № від 09.08.2018 про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску в загальній сумі 76660,39 грн. прийнято не обґрунтовано, без урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, не розсудливо, а отже є протиправним та підлягає скасуванню.

Що стосується іншої частини позовних вимог, то вони не підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

У рішеннях по справах «Клас та інші проти Німеччини», «Фадєєва проти Росії», «Єрузалем проти Австрії» Європейський суд з прав людини зазначив, що суд не повинен підміняти думку національних органів будь-якою своєю думкою. Згідно Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № 11(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів Ради Європи 11.03.1980 на 316-й нараді, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Адміністративний суд не наділений повноваженнями втручатися у вільний розсуд (дискрецію) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями, визначеними ст. 2 КАС України.

Завдання правосуддя полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади не допускає надання адміністративному суду адміністративно - дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішень.

Відповідно до п.2 ч. 2 ст. 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання протиправним та скасування індивідуального акту або окремих його положень.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні (ч.4 ст.245 КАС України).

Виходячи зі змісту положень КАС України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Внесення, зміна або видалення даних з комп`ютерних баз органів доходів і зборів віднесено до дискреційних повноважень цих органів. Суд не має компетенції перебирати на себе повноваження відповідачів та вносити зміни до електронного кабінету платника податків щодо його розрахунків з бюджетом.

Крім того, як зазначено вище, з приводу несвоєчасної сплати позивачем єдиного внеску приймалось Рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску від 19.01.2018 року № на загальну суму 88200,80 грн., у тому числі штраф у розмірі 80665,76 грн. та пеня у розмірі 7535,04 грн., яке не оскаржується позивачем у даному провадженні. В свою чергу операції, про скасування яких просить позивач, вчинені зокрема і на виконання Рішення від 19.01.2018 року № , а тому у суду відсутні правові підстави для зобов`язання відповідачів вчинити дії про які просить позивач.

З урахуванням викладених обставин, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі (частина 1 статті 143 КАС України).

Відповідно до ч. 3 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 241, 243-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ВИРІШИВ:
Позовну заяву Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ) до Мелітопольської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Запорізькій області (вул. Героїв України, 31, м.Мелітополь, Запорізька область, 72319) та Головного управління ДФС у Запорізькій області (пр. Соборний, буд. 166, м. Запоріжжя, 69107) про скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення начальника Мелітопольського управління Головного управління ДФС у Запорізькій області № від 09.08.2018 про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску на загальну суму 76660,39 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Запорізькій області (пр. Соборний, буд. 166, м. Запоріжжя, 69107, ) на користь Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) судові витрати у розмірі суми сплаченого судового збору у сумі 1762,00 грн. (одна тисяча сімсот шістдесят дві гривні 00 коп.).

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України.
Рішення у повному обсязі виготовлено та підписано 16.05.2019.

Суддя Р.В. Кисіль