Справа № 140/2732/18
Суддя: Мікула Оксана Іванівна
Дата ухвалення: 2019-05-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2019 рокуЛьвів№ 857/4042/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді - Мікули О. І.,

суддів - Курильця А. Р., Ніколіна В. В.,

з участю секретаря судового засідання - Федчук М. Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові в залі суду апеляційну скаргу Луцької міської ради на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 25 лютого 2019 року у справі № 140/2732/18 за адміністративним позовом Луцької міської ради до Міністерства юстиції України, третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору на стороні відповідача - приватний нотаріус Луцького міського нотаріального округу Кухлевська Мирослава Валеріївна про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити дії, -

суддя в 1-й інстанції Сорока Ю. Ю.,

час ухвалення рішення 25.02.2019 року, 12:11 год.,

місце ухвалення рішення м. Луцьк

дата складання повного тексту рішення 05.03.2019 року,

в с т а н о в и в:

Позивач - Луцька міська рада звернулася в суд з позовом до відповідача - Міністерства юстиції України, в якому просила визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства юстиції України №3421/7 від 24 вересня 2018 року та зобов`язати відповідача повторно розглянути скаргу Луцької міської ради №1.1-2/6829 від 23 серпня 2018 року.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 25 лютого 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, позивач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване рішення прийняте з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального права та підлягає скасуванню, покликаючись на те, що судом першої інстанції не надано належної правової оцінки тому факту, що за два дні до засідання Комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації було розміщено оголошення на офіційному сайті Міністерства юстиції України, що свідчить про те, що Луцька міська рада не була належним чином повідомлена про час, дату та місце розгляду скарги №1.1-2/6829. Таким чином, Комісією з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації порушено Порядок, що є підставою для скасування наказу Міністерства юстиції України №3421/7 від 24 вересня 2018 року. Така позиція також викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 23 листопада 2017 року у справі № 822/1207/16. Апелянт звертає увагу на те, що відповідно до ст.80, 83 ЗК України органи місцевого самоврядування є суб`єктами права власності на землі територіальних громад та до їх повноважень згідно з ст.12 цього Кодексу належить розпорядження землями територіальних громад. Отже реєстрація права власності на нерухоме майно, яке розташоване на землях територіальної громади, порушує права територіальної громади в особі Луцької міської ради, яка є розпорядником земель територіальної громади. Крім того, відповідно до п.40 Порядку розгляду скарг у сфері державної реєстрації та ст.27 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень для проведення державної реєстрації на нерухоме майно не передбачено такого документу як балансова довідка. Таким чином, висновок комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації Міністерства юстиції України за результатами розгляду скарги Луцької міської ради від 13 вересня 2018 року, про те, що скарга не містить обставин, якими скаржник обґрунтовує свої вимоги, є помилковим, що свідчить про протиправність прийняття на його підставі спірного наказу. Просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким позов задовольнити.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому вказав, що наказом Міністерства юстиції України №3421/7 від 24 вересня 2018 року правомірно відмовлено у задоволенні скарги Луцької міської ради №1.1-2/6829 від 23 серпня 2018 року, оскільки скарга не містила обставин, якими скаржник підтверджує знаходження спірного об`єкту нерухомого майна саме на земельній ділянці, яка належить скаржнику, а тому спірний наказ прийнятий в межах повноважень, у спосіб та порядок, визначений законодавством України. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Представник позивача (апелянта) Андрусяк І. В. у судовому засіданні підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, вважає висновки суду першої інстанції неправильними та необґрунтованими. Просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким позов задовольнити.

Представник відповідача Лабутіна М. М. у судовому засіданні не погодилася з доводами апеляційної скарги і вважає, що вони не спростовують висновків суду першої інстанції, який ухвалив законне та обґрунтоване рішення. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору на стороні відповідача - приватний нотаріус Луцького міського нотаріального округу Кухлевська М. В. у судове засідання не прибула, про дату, час і місце апеляційного розгляду повідомлена належним чином, тому суд вважає можливим проведення розгляду справи у її відсутності за наявними у справі матеріалами, та на основі наявних у ній доказів.

Заслухавши суддю-доповідача та пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзив на апеляційну скаргу в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 25 червня 2018 року приватний нотаріус Луцького міського нотаріального округу ОСОБА_1 здійснила державну реєстрацію права власності на торговий павільйон на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень з індексом №41832505 від 27 червня 2018 року.

Вважаючи, що така реєстрація здійснена з порушенням вимог чинного законодавства, 23 серпня 2018 року Луцька міська рада звернулася до Міністерства юстиції України зі скаргою №1.1-2/6829 на дії вказаного приватного нотаріуса щодо відповідної державної реєстрації права власності.

Вказана скарга отримана Міністерством юстиції України 29 серпня 2018 року.

13 вересня 2018 року Комісією з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації за результатами розгляду скарги Луцької міської ради №1.1-2/6829 від 23 серпня 2018 року складено висновок про відмову в задоволенні скарги, оскільки така не містила обставин, якими скаржник підтверджує знаходження спірного об`єкту нерухомого майна саме на земельній ділянці, яка належить скаржнику.

На підставі вказаного висновку, відповідно до п.1 ч.8 ст.37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», п.7, 12 Порядку розгляду скарг у сфері державної реєстрації, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року №1128, 24 вересня 2018 року Міністерство юстиції України, прийняло наказ №3421/7 Про відмову у задоволенні скарги Луцької міської ради від 23 серпня 2018 року №1.1-2/6829 без розгляду її по суті.

Вказаний наказ отримано Луцькою міської радою 26 жовтня 2018 року.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що наказ Міністерства юстиції України Про відмову у задоволенні скарги Луцької міської ради від 23 серпня 2018 року № 1Л-2/6829 від 24 вересня 2018 року № 3421/7 прийнятий правомірно, на підставі, в межах повноважень та у спосіб, визначений чинним законодавством, яке регулює порядок розгляду скарг на дії державних реєстраторів, із дотриманням процедури такого розгляду, що свідчить про безпідставність заявлених позовних вимог.

Такий висновок суду першої інстанції, на думку колегії суддів, відповідає нормам матеріального права та фактичним обставинам справи і є правильним, законним та обґрунтованим, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, визнання та захисту державою таких прав врегульовані Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року № 1952-IV.

Ч.1 ст.37 вказаного Закону передбачає, що рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації прав можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України, його територіальних органів або до суду.

Відповідно до ч.2 цієї ж статті Міністерство юстиції України розглядає скарги на рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав (крім випадків, коли таке право набуто на підставі рішення суду, а також коли щодо нерухомого майна наявний судовий спір); на рішення, дії або бездіяльність територіальних органів Міністерства юстиції України.

Згідно з ч.5 ст.37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» скарга на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації прав або територіального органу Міністерства юстиції України подається особою, яка вважає, що її права порушено, у письмовій формі та має містити: 1) повне найменування (ім`я) скаржника, його місце проживання чи перебування (для фізичних осіб) або місцезнаходження (для юридичних осіб), а також найменування (ім`я) представника скаржника, якщо скарга подається представником; 2) реквізити рішення державного реєстратора, яке оскаржується; 3) зміст оскаржуваного рішення, дій чи бездіяльності та норми законодавства, які порушено, на думку скаржника; 4) викладення обставин, якими скаржник обґрунтовує свої вимоги; 5) засвідчені в установленому порядку копії документів, що підтверджують факт порушення прав скаржника в результаті прийняття рішення про державну реєстрацію прав (у разі подання скарги на рішення про державну реєстрацію прав); 6) підпис скаржника або його представника із зазначенням дати складання скарги.

До скарги додаються засвідчені в установленому порядку копії документів, що підтверджують факт порушення прав скаржника у результаті прийняття рішення державним реєстратором (за наявності), а також якщо скарга подається представником скаржника - довіреність чи інший документ, що підтверджує повноваження такого представника, або копія такого документа, засвідчена в установленому порядку.

Скарга на рішення про державну реєстрацію прав розглядається в порядку, визначеному цим Законом, виключно за умови, що вона подана особою, яка може підтвердити факт порушення її прав у результаті прийняття такого рішення.

Відповідно до ч.6 ст.37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» за результатами розгляду скарги Міністерство юстиції України та його територіальні органи приймають мотивоване рішення про:

1) відмову у задоволенні скарги;

2) задоволення (повне чи часткове) скарги шляхом прийняття рішення про: а) скасування рішення про державну реєстрацію прав, скасування рішення територіального органу Міністерства юстиції України, прийнятого за результатами розгляду скарги; б) скасування рішення про відмову в державній реєстрації прав та проведення державної реєстрації прав; в)внесення змін до записів Державного реєстру прав та виправлення помилки, допущеної державним реєстратором; г) тимчасове блокування доступу державного реєстратора до Державного реєстру прав; ґ) анулювання доступу державного реєстратора до Державного реєстру прав; д) скасування акредитації суб`єкта державної реєстрації; е притягнення до дисциплінарної відповідальності посадової особи територіального органу Міністерства юстиції України; є) направлення до Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату при Міністерстві юстиції України подання щодо анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю (частина 6 статті 37 Закону).

Згідно з ч.8 ст.37 вказаного Закону Міністерство юстиції України та його територіальні органи відмовляють у задоволенні скарги, якщо:

1) скарга оформлена без дотримання вимог, визначених частиною п`ятою цієї статті;

2) на момент прийняття рішення за результатом розгляду скарги відбулася державна реєстрація цього права за іншою особою, ніж зазначена у рішенні, що оскаржується;

3) наявна інформація про судове рішення або ухвалу про відмову позивача від позову з того самого предмета спору, про визнання позову відповідачем або затвердження мирової угоди сторін;

4) наявна інформація про судове провадження у зв`язку із спором між тими самими сторонами, з тих самих предмета і підстав;

5) є рішення цього органу з того самого питання;

6) в органі розглядається скарга з цього питання від того самого скаржника;

7) скарга подана особою, яка не має на це повноважень;

8) закінчився встановлений законом строк подачі скарги;

9) розгляд питань, порушених у скарзі, не належить до компетенції органу;

10) державним реєстратором, територіальним органом Міністерства юстиції України прийнято таке рішення відповідно до законодавства.

Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1128 затверджено Порядок розгляду скарг у сфері державної реєстрації.

П.2 Порядку №1128 передбачає, що для забезпечення розгляду скарг суб`єктом розгляду скарги утворюються постійно діючі комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації (далі - комісія), положення та склад яких затверджуються Мін`юстом або відповідним територіальним органом.

Відповідно до п.3 Порядку №1128 розгляд скарг здійснюється за заявою особи, яка вважає, що її права порушено (далі - скаржник), що подається виключно у письмовій формі та повинна містити обов`язкові відомості, передбачені Законами, а також відомості про бажання скаржника та / або його представника взяти участь у розгляді відповідної скарги по суті та про один із способів, зазначених у п.10 цього Порядку, в який скаржник бажає отримати повідомлення про зазначений розгляд.

Згідно з п.9 Порядку № 1128 під час розгляду скарги по суті обов`язково запрошується скаржник та/або його представник (за умови якщо ним зазначено про це у скарзі), суб`єкт оскарження та інші заінтересовані особи, зазначені у скарзі або встановлені відповідно до відомостей реєстрів. Неприбуття таких осіб, яким було належним чином повідомлено про розгляд скарги, а також неотримання такими особами повідомлень про час та місце розгляду скарги з причин, що не залежать від суб`єкта розгляду скарги, не перешкоджає її розгляду.

П.10 Порядку передбачає, що суб`єкт розгляду скарги своєчасно, але не пізніше ніж за два дні до дня розгляду скарги по суті, повідомляє особам, запрошеним до розгляду скарги по суті, про час і місце розгляду скарги в один з таких способів:

1) телефонограмою (якщо номер телефону зазначено у скарзі);

2) шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті Мін`юсту;

3) засобами електронної пошти (якщо адресу електронної пошти зазначено у скарзі та/або інших документах що додаються до скарги).

Таким чином, п.3 Порядку надає заявнику можливість отримати інформацію про час і місце розгляду скарги шляхом зазначення способу, визначеному у п.10 цього Порядку, в який скаржник бажає отримати повідомлення про такий розгляд.

Як вбачається з матеріалів справи, у поданій скарзі №1.1-2/6829 від 23 серпня 2018 року Луцька міська рада просила проводити розгляд скарги за участі її представника, разом з тим, не конкретизовано спосіб отримання повідомлення про розгляд такої скарги.

Судом першої інстанції встановлено, що засідання Комісії з розгляду скарг у сфері державної реєстрації щодо розгляду по суті скарги Луцької міської ради №1.1-2/6829 від 23 серпня 2018 року було призначено на 13 вересня 2018 року, про що розміщено оголошення на офіційному веб-сайті Міністерства юстиції України.

Цей факт стверджується інформацією державного підприємства Національні інформаційні системи про розміщення оголошення на офіційному веб-сайт Міністерства юстиції України про засідання Комісії з розгляду скарг у сфері державної реєстрації, яке відбулося 13 вересня 2018, і таке було розміщено 11 вересня 2018 року, тобто за 2 дні до розгляду відповідної скарги.

Колегія суддів звертає увагу на те, що оголошення на веб-сайті Мін`юсту є належним виконанням вимог Порядку №1128 щодо повідомлення заінтересованих осіб про розгляд скарг і це узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 06 червня 2018 року у справі №804/2296/17, і відповідно до вимог ч.5 ст.242 КАС України враховується судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що Міністерство юстиції України належним чином відповідно до вимог Порядку №1128 повідомило Луцьку міську раду про дату, час і місце розгляду скарги шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті Міністерства юстиції України, що свідчить про дотримання процедури повідомлення про розгляд відповідної скарги.

При цьому, колегія суддів відхиляє як необґрунтовані покликання апелянта на ухвалу Вищого адміністративного суду України від 23 листопада 2017 року у справі № 822/1207/16, оскільки правовідносини у справі № 822/1207/16 виникли до внесення змін до Порядку № 1128 постановою Кабінету Міністрів від 01 червня 2016 року № 245, якими було змінено порядок (спосіб) повідомлення суб`єктом розгляду скарги про дату засідання комісії по суті.

Таким чином, доводи апеляційної скарги щодо недотримання відповідачем процедури повідомлення про розгляд скарги є безпідставними та не спростовують відповідних висновків суду першої інстанції в цій частині.

Колегія суддів також погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що наказом Міністерства юстиції України №3421/7 від 24 вересня 2018 року правомірно відмовлено у задоволенні скарги Луцької міської ради №1.1-2/6829 від 23 серпня 2018 року, оскільки скарга не містила обставин, якими скаржник підтверджує знаходження спірного об`єкту нерухомого майна саме на земельній ділянці, яка належить скаржнику, виходячи з наступного.

П.7 Порядку №1128 передбачає, що у разі, коли встановлено порушення вимог Законів щодо строків подання скарги, вимог щодо її оформлення та/або щодо документів, що долучаються до скарги, суб`єкт розгляду скарги на підставі висновку комісії приймає мотивоване рішення про відмову у задоволенні скарги без розгляду її по суті у формі наказу.

Відповідно до п.8 Порядку №1128 під час розгляду скарги по суті комісія встановлює наявність чи відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення скаржника, зазначених у скарзі, та інші обставини, які мають значення для об`єктивного розгляду скарги, у тому числі шляхом перевірки відомостей, що містяться в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно чи Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань (далі - реєстри), та у разі необхідності витребування документів, пояснень тощо у суб`єкта оскарження, і вирішує: 1) чи мало місце прийняття оскаржуваного рішення суб`єктом оскарження, чи мала місце оскаржувана дія або бездіяльність суб`єкта оскарження; 2) чи було оскаржуване рішення прийнято суб`єктом оскарження на законних підставах, чи здійснювалася дія або вчинялася бездіяльність суб`єктом оскарження на законних підставах; 3) чи належить задовольнити кожну з вимог скаржника або відмовити в їх задоволенні; 4) чи можливо поновити порушені права або законні інтереси скаржника іншим способом, ніж визначено ним у своїй скарзі (зокрема внесення шляхом виправлення технічних помилок у записах реєстрів взамін скасування рішення державного реєстратора); 5) які рішення підлягають скасуванню або які дії, що випливають з факту скасування рішення або з факту визнання оскаржуваних дій або бездіяльності протиправними, підлягають вчиненню.

З системного аналізу вказаних вище правових норм можна дійти висновку про те, що умовою, з якою законодавець пов`язує можливість розгляду відповідної скарги по суті є можливість зі змісту поданої скарги та доданих до неї документів встановити факт порушення її прав у результаті прийняття рішення державного реєстратора.

При цьому, ненаведення обставин, що підтверджують факт порушення прав скаржника в результаті прийняття рішення про державну реєстрацію прав є підставою для прийняття рішення про відмову у задоволенні скарги.

Як вбачається з матеріалів справи, у висновку Комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації від 13 вересня 2018 року зафіксовано, що скаржником не подано документу, що підтверджує знаходження спірного об`єкту нерухомого майна саме на земельній ділянці, яка належить скаржнику, оскільки з долучених до матеріалів скарги документів, а також відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно такі обставини неможливо встановити.

Враховуючи наведене, Комісія з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації встановила, що скарга подана Луцькою міською радою не відповідає вимогам п.4 ч.5 ст.37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», оскільки не містить викладення обставин, якими скаржник підтверджує знаходження спірного об`єкту нерухомого майна саме на земельній ділянці, яка належить скаржнику, що, відповідно, свідчить про ненаведення фактів, які б підтвердили, що внаслідок прийняття рішення №41832505 порушено права Луцької міської ради.

Колегія суддів звертає увагу на те, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний дотримуватися встановленої законом процедури і форми прийняття рішення або вчинення дії і повинен обирати лише визначені законом засоби.

Аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи та фактичні обставини справи, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що оскаржуваний наказ Міністерства юстиції України Про відмову у задоволенні скарги Луцької міської ради від 23 серпня 2018 року № 1Л-2/6829 від 24 вересня 2018 року № 3421/7 прийнятий правомірно, на підставі, в межах повноважень та у спосіб, визначений чинним законодавством, яке регулює порядок розгляду скарг на дії державних реєстраторів, із дотриманням процедури такого розгляду, що вказує на безпідставність заявлених позовних вимог.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

Крім того, колегія суддів зазначає, що інші зазначені позивачем в апеляційній скарзі обставини, крім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

З врахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про безпідставність позовних вимог, правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ст.316 КАС України апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Оскільки колегія суддів залишає без змін рішення суду першої інстанції, то відповідно до ч.6 ст.139 КАС України понесені сторонами судові витрати новому розподілу не підлягають.

Керуючись ст. 139, 242, 243, 250, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Луцької міської ради залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 25 лютого 2019 року у справі № 140/2732/18 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий- суддя О. І. Мікула
судді А. Р. Курилець
В. В. Ніколін
Повне судове рішення складено 16 травня 2019 року.