Справа № 580/911/19
Суддя: В.В. Гаращенко
Дата ухвалення: 2019-05-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2019 року справа № 580/911/19

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Гаращенка В.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи в приміщенні суду адміністративну справу за позовом публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» до Головного управління Державної фіскальної служби у Черкаській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення,-

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит» звернулось до суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Черкаській області, в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення від 27.02.2019 №, що видане Головним управлінням Державної фіскальної служби у Черкаській області щодо застосування до АТ «Банк «Фінанси та Кредит» штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) на загальну суму 1020 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що нарахування відповідачем штрафу згідно з оскарженим рішенням є неправомірним, оскільки акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит» перебуває на стадії ліквідації, тому задоволення вимог кредиторів та стягнення коштів може здійснюватися виключно в порядку, передбаченому Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який є спеціальним і встановлює окремий порядок задоволення вимог вкладників та кредиторів банку.

На підставі наведеного позивач стверджує про незаконність спірного рішення відповідача та просить його скасувати.

Відповідачем до суду подано відзив на адміністративний позов, в якому, заперечуючи проти задоволення позовних вимог, відповідач вказує, що позивач не є, а тому у відповідності до положень Податкового кодексу України зобов`язаний подавати податкову звітність незалежно від початку процедури його ліквідації.

Також відповідач звернув увагу, що в даному випадку мова не йде про погашення податкових зобов`язань та стягнення податкового боргу, а оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням визначається позивачу грошове зобов`язання за несвоєчасне подання податкової декларації.

З урахуванням викладеного відповідач вважає, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення прийняте у відповідності до закону, а тому скасуванню не підлягає.

Дослідивши подані суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд зазначає про таке.

На підставі підпункту 19-1.1.2 пункту 19-1.1 статті 19-1, підпунктів 20.1.4, 20.1.19 пункту 20.1 статті 20, підпункту 75.1.1 пункту 75.1 статті 75, статей 76 та 86 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VI (із змінами і доповненнями) ГУ ДФС у Черкаській області проведено камеральну перевірку ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит».

За результатами перевірки складено акт від 25.01.2019 № 512/23-00-50-12-007/098078556, «Про результати камеральної перевірки податкової звітності», яким зафіксовано несвоєчасне подання податкової декларації з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2016 рік по граничному терміну подання звітності 03.08.2016 декларацію фактично подано 18.08.2016 чим порушено п.п. 266.7.5. п. 266.7 ст. 266 Податкового кодексу України.

Цим актом перевірки також встановлено, що до позивача вже застосовувались штрафні санкції за несвоєчасне подання податкової звітності на підставі податкового повідомлення-рішення № від 30.11.2018

На підставі акту перевірки від 25.01.2019 № 512/23-00-50-12-007/098078556 відповідачем винесено податкове повідомлення-рішення від 27.02.2019 №, яким до позивача застосовано штрафні санкції у розмірі 1020,0 грн.

Вирішуючи питання про правомірність прийняття спірного податкового повідомлення-рішення, суд враховує, що відповідно до частини першої статті 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, є Податковий кодекс України від 2 грудня 2010р. року № 2755-VI, який набрав чинності 1 січня 2011 року.

Так, згідно положень підпунктів 16.1.2, 16.1.3 пункту 16.1 статті 16 Податкового кодексу України платник податків зобов`язаний вести в установленому порядку облік доходів і витрат, складати звітність, що стосується обчислення і сплати податків та зборів; подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків та зборів.

Згідно п.п. 266.1. 1. п. 266.1 ст. 266 Податкового кодексу України платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки є суб`єкти господарювання, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості. Базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток (п.п. 266.3.1. п. 266.3. ст. 266 ПКУ).

Згідно п.п. 266.5.1. п. 266.5 ст. 266 Податкового кодексу України ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Відповідно до п.п. 266.7.5. п. 266.7 ст. 266 Податкового кодексу України платники податку - юридичні особи самостійно обчислюють суму податку станом на 1 січня звітного року і до 20 лютого цього ж року подають контролюючому органу за місцезнаходженням об`єкта/об`єктів оподаткування декларацію з розбивкою річної суми рівними частками поквартально. Щодо новоствореного (нововведеного) об`єкта житлової та/або нежитлової нерухомості декларація юридичною особою - платником подається протягом 30 календарних днів з дня виникнення права власності на такий об`єкт, а податок сплачується починаючи з місяця, в якому виникло право власності на такий об`єкт.

Отже, норми Податкового кодексу України передбачають обов`язок платника податків - юридичної особи самостійно обчислити суму податку на нерухоме майно та подати відповідну декларацію протягом 30 календарних днів з дня виникнення права власності на такий об`єкт.

Оскільки позивачем набуто 04.07.2016 право власності на об`єкт нерухомості за адресою: Черкаська обл ., Тальнівський район, м. Тальне, вул. Польова 1А, тому граничним строком подання декларації відповідно до п.п. 266.7.5 п. 266.7 ст. 266 Податкового кодексу України є 03.08.2016, натомість декларація подана 18.08.2016.

Щодо застосування до спірних правовідносин норм Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», суд враховує, що пунктом 1, 3 статті 1 Податкового кодексу України визначено, що цей Кодекс не регулює питання погашення податкових зобов`язань або стягнення боргу з банків, на які поширюються норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Згідно із абзацами 1 та 2 частини третьої статті 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час здійснення ліквідації у банку не виникає жодних додаткових зобов`язань (у тому числі зі сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), крім витрат, безпосередньо пов`язаних із здійсненням ліквідаційної процедури. Вимоги за зобов`язаннями банку зі сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), що виникли під час проведення ліквідації, можуть пред`являтися тільки в межах ліквідаційної процедури та погашаються у сьому чергу відповідно до статті 52 цього Закону.

Отже, відповідно до вимог закону, нарахування та декларування податків і зборів банками в стані ліквідації повинно проводитись згідно з вимогами Податкового кодексу України, а питання погашення податкових зобов`язань, стягнення податкового боргу або штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) регулюються нормами Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачає можливість виникнення податкових зобов`язань під час ліквідації та регулює процедуру стягнення таких зобов`язань.

Суд звертає увагу, що норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» не містять положень про звільнення платників податків від подання податкової звітності, тому позивач повинен подавати її на загальних підставах.

Окрім цього, Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» не містить заборони застосовувати штрафні санкції за несвоєчасне подання податкової звітності.

В контексті наведеного, суд вважає непереконливими посилання позивача про неможливість стягнення податкових зобов`язань, оскільки податкове повідомлення-рішення передбачає нарахування таких зобов`язань, а не їх стягнення.

Лише після закінчення процедури оскарження чи закінчення строків на оскарження наведеного рішення контролюючого органу, застосована сума штрафу може бути визначена, як грошове зобов`язання платника податків та стягнута за правилами, які визначені Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов до висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є необґрунтованими, а тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 6, 9, 14, 72, 76, 90, 139, 241-246, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду з врахуванням особливостей закріплених п. 15.5 Перехідних положень КАС України протягом тридцяти днів з дня підписання рішення суду.

Суддя В.В. Гаращенко