Справа № 280/4798/18
Суддя: Мельник В.В.
Дата ухвалення: 2019-05-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

15 травня 2019 року м. Дніпросправа № 280/4798/18

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Мельника В.В. (доповідач),

суддів: Чепурнова Д.В., Сафронової С.В.,

за участю секретаря судового засідання Царьової Н.П.,

розглянувши у відкритому

судовому засіданні в м. Дніпрі

апеляційну скаргу Запорізької митниці Державної фіскальної служби

на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 26 лютого 2019 року (головуючий суддя - Кисіль Р.В.) в адміністративній справі

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Запоріжкомунсталь"

до Запорізької митниці Державної фіскальної служби

про визнання протиправними та скасування рішення і картки, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Запоріжкомунсталь" (далі - Позивач) звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовом до Запорізької митниці Державної фіскальної служби (далі - Відповідач), в якому просило суд: визнати протиправними та скасувати рішення відповідача про коригування митної вартості товарів №UA112080/2018/000049/2 від 11.10.2018 та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA112080/2018/00512.

В обґрунтування позовної заяви зазначено про те, що Позивачем для підтвердження обґрунтованості заявленої у декларації митної вартості товару були подані всі документи, передбачені ч. 2 ст. 53 Митного кодексу України, з огляду на зазначене Відповідачем неправомірно прийняте рішення про коригування митної вартості товарів від 11.10.2018 №UA112080/2018/000049/2 та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 11.10.2018 №UA112080/2018/00512, тому Позивач просив суд скасувати спірні рішення Відповідача.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 26 лютого 2019 року по справі №280/4798/18 адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Запоріжкомунсталь" до Запорізької митниці Державної фіскальної служби про визнання протиправними та скасування рішення і картки - задоволено (а.с. 122-126).

Відповідач - Запорізька митниця Державної фіскальної служби, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, оскаржила його в апеляційному порядку (а.с. 132-138).

В апеляційній скарзі Відповідач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Вимоги апеляційної скарги мотивовано тим, що рішення про коригування митної вартості та картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення були винесені правомірно, Запорізька митниця ДФС при прийнятті оскаржуваних рішень діяла обґрунтовано, неупереджено, добросовісно з дотриманням вимог чинного законодавства, що, у свою чергу, свідчить про прийняття судом першої інстанції рішення з порушенням норм матеріального права.

Позивачем - Товариством з обмеженою відповідальністю "Запоріжкомунсталь" подано відзив на апеляційну скаргу, в якому просить суд у задоволенні апеляційної скарги Відповідача відмовити, рішення суду першої інстанції залишити без змін, як законне та обґрунтоване.

Позивач, який був належним чином сповіщений про місце, дату та час розгляду справи, в судове засідання свого представника не направив, що не перешкоджає розгляду справи.

В судовому засіданні представник Відповідача вимоги апеляційної скарги підтримав у повному обсязі.

Заслухавши пояснення представника Відповідача, проаналізувавши вимоги та підстави апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи в їх сукупності, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи, перевіривши правову оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що наявні підстави для скасування судового рішення, а апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 24 вересня 2018 року між Позивачем та компанією Heisterkamp, Used_Trucks (Нідерланди) укладено контракт № 10/14, відповідно до п.п. 1.1 та 1.2 якого, продавець - Heisterkamp, Used_Trucks, прийняв на себе зобов`язання поставити на умовах, обумовлених в цьому Контракті, напівпричіп Schmitz Шасі номер: НОМЕР_1 , а покупець взяв на себе зобов`язання прийняти і оплатити товар згідно умов цього Контракту.

Відповідно до пункту 3.1 Контракту, ціна на товар встановлюється в Євро. Загальна вартість по цьому контракту становить 4000 Євро.

На виконання умов Контракту продавцем імпортовано на митну територію України товар, а саме: напівпричіп Schmitz Шасі номер: НОМЕР_1 .

Для здійснення митного оформлення товару ТОВ «Запоріжкомунсталь» 10.10.2018 було подано митну декларацію №UA112080/2018/024772, відповідно до якої митна вартість товару була визначена в розмірі відповідно до ціни контракту за першим (основним) методом визначення митної вартості.

Разом з митною декларацією Позивачем до митного оформлення подано: рахунок-фактура (інвойс) б/н від 24.09.2018; свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу від 29.09.2018 № НОМЕР_2, від 05.12.2012 №ЕL-К-В-340/12-00067 та від 19.04.2005 №VН987227; платіжне доручення в іноземній валюті або банківських металах від 28.09.2018 №5; довідка від 02.10.2018№ 02/10; Контракт від 24.09.2018 № 10/14; цінова інформація з інтернету від 03.10.2018; копія митної декларації країни відправлення від 26.09.2018 №18NLJMІХ9DАWКЕD54.

Під час перевірки правильності визначення декларантом митної вартості імпортованого товару митний орган дійшов висновку, що надані до митного оформлення документи містять розбіжності, а саме:

- до митного оформлення подано довідку про транспортні витрати від 02.10.2018 № 02/10, яка видана Позивачем, а відповідно до наказу МФУ від 24.05.2012 № 599 до митного оформлення повинна надаватись калькуляція транспортних витрат;

- до митного оформлення надано платіжне доручення від 28.09.2018 № 5, яке не завірене банком;

- у органу доходів і зборів наявна інформація щодо вищої митної вартості подібного товару на рівні 4900 євро/шт., що призвело до виникнення сумнівів у правильності визначення декларантом митної вартості товару.

У зв`язку зі встановленням розбіжностей у поданих до митного оформлення документах, декларанту направлено електронне повідомлення, із зазначенням про наявність у поданих до митного оформлення документах розбіжностей та про необхідність надати наступні додаткові документи: договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); виписку з бухгалтерської документації; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини. Також декларанту було повідомлено про можливість за власним бажанням подати додаткові наявні у нього документи для підтвердження заявленої ним митної вартості товару.

11 жовтня 2018 року Позивачем надано додаткові документи на підтвердження заявленої митної вартості, а саме: платіжне доручення від 28.09.2018 № 5 з печаткою банку; калькуляцію транспортних витрат від 02.10.2018; виписку з бухгалтерської документації; пояснювальну записку імпортера №11/1018 від 11.10.2018; лист продавця б/н від 29.09.2018; цінову інформацію продавця; рахунок фактуру №116 від 08.10.2018.

За результатом проведеної митної оцінки Відповідачем здійснено коригування заявленої митної вартості товару з урахуванням інформації, наявної в органі доходів і зборів та прийнято рішення про коригування митної вартості товару від 11.10.2018 №UA112080/2018/000049/2 із застосуванням резервного методу та складено картку відмови в митному оформлені №UA 12080/2018/00512 від 11.10.2018.

Правомірність винесення суб`єктом владних повноважень рішення про коригування митної вартості товару та картки відмови в митному оформлені є предметом судового розгляду у даній справі.

Спірні правовідносини, що виникли між сторонами по справі врегульовано нормами Митного кодексу України від 13.03.2012 року №4495-VI; Закону України «Про приєднання України до Міжнародної конвенції про спрощення і гармонізацію митних процедур у зміненій редакції згідно з Додатком I до Протоколу про внесення змін до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур» від 05.10.2006 року № 227-V; Генеральної угоди з тарифів і торгівлі від 30.10.1947 №995_264; Порядку виконання митних формальностей при здійсненні митного оформлення товарів із застосуванням митної декларації на бланку єдиного адміністративного документа, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України 30.05.2012 року № 631. Міжнародних правил по тлумаченню термінів "Інкотермс", розроблених Міжнародною Торговою Палатою 01.01.1990 року №23.

Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції виходив з того, що Відповідачем спірні рішення було прийнято без урахування усіх обставин справи та без дотримання норм чинного законодавства.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, відповідно до статті 49 Митного кодексу України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані, зокрема, подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню (частина друга статті 52 Митного кодексу України).

Відповідно до статті 53 Митного кодексу України, у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є:

1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;

2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;

3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу);

4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;

5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;

6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;

7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;

8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування (частина друга статті 53 Митного кодексу України).

Як визначено у частині третій статті 53 Митного кодексу України, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи відповідно до переліку, наведеному в даній нормі.

Згідно з ч. 6 ст. 54 Митного кодексу України орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі:

1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості;

2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари;

3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу;

4) надходження до органу доходів і зборів документально підтвердженої офіційної інформації органів доходів і зборів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Системний аналіз наведених правових норм вказує на те, що митні органи мають право витребовувати додаткові документи на підтвердження задекларованої митної вартості у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що є обов`язковою обставиною, з якою закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. Разом з тим витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Колегією суддів встановлено, що в рішенні від 11.10.2018 року №UA112080/2018/000049/2 Відповідачем зазначені підстави, у зв`язку з якими Відповідачем відмовлено у митному оформленні Товару за заявленою декларантом митною вартістю та проведено коригування митної вартості Товару, а саме:

1) Відповідно до п. 6 ч. 2 ст. 53 Митного кодексу України одним з документів, що підтверджує заявлену митну вартість є транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів. До митного оформлення подано довідку про транспорті витрати від 02.10.2018 року №02/10, яка видана ТОВ «Запоріжкомунсталь», а відповідно до наказу МФУ від 24.05.2012 №599 до митного оформлення повинна надаватись калькуляція транспортних витрат.

2) До митного оформлення надано платіжне доручення від 28.09.2018 №15, яке не завірене банком (постанова НБУ №216 від 28.07.2008 року).

3) У органу доходів і зборів наявна інформація щодо вищої митної вартості подібного товару на рівні 4900 євро/шт., що призвело до виникнення сумнівів у правильності визначення декларантом митної вартості товару. Відповідно до положень статті VII ГАТТ оцінка імпортованого товару для митних цілей повинна ґрунтуватися на «дійсній вартості» імпортованого товару. Під «дійсною вартістю» слід розуміти ціну, за яку, під час та в місці, визначеними законодавством імпортуючої країни, такий чи подібний товар продається або пропонується для продажу при звичайному ході торгівлі за умов повної конкуренції. Відповідно до Пункту 2 Приміток та Додаткових положень до статті VII ГАТТ сумісним зі статтею VII було б припущення, що «дійсна вартість» може бути представлена ціною, зазначеною у рахунку, плюс будь-які не включені до неї збори за виправдані витрати, які є звичайними складовими «дійсної вартості», а також плюс будь-яка виняткова знижка чи інше зменшення звичайної конкурентної ціни.

Щодо підтвердження Позивачем розміру транспортних витрат колегія суддів зазначає наступне.

З матеріалів справи встановлено, що за умовами контракту №10/14 від 24.09.2018 року Продавець здійснює поставку Товару на умовах FCA Oldenzaal Netherlands, у відповідності до Міжнародних правил тлумачення торгових термінів Інкотермс 2010 р.

При цьому Позивачем в митній декларації, наданої до митного оформлення, було зазначено про поставку товару за умовою EXW NL Bronika. Згідно міжнародних правил тлумачення торгових термінів Інкотермс 2010 р. за умовою поставки EXW покупець несе всі витрати та ризики в зв`язку з перевезенням товару від підприємства продаця до місця призначення та зобов`язаний одержати на влансний ризик і за власний рахунок будь-яку експортну та імпортну ліцензію або інший офіційний документ і виконати, де це нажить, усі митні формальності.

Відповідно до ч. 10 ст. 58 Митного кодексу України при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються такі витрати (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України.

Згідно з Правилами заповнення декларації митної вартості, затверджених наказом МФУ від 24.05.2012 року №599, для підтвердження витрат на транспортування декларантом відповідно до частини другої статті 53 Кодексу подаються транспортні (перевізні) документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів. До зазначених документів можуть належати:

- рахунок-фактура (акт виконаних робіт (наданих послуг) від виконавця договору (контракту) про надання транспортно-експедиційних послуг, що містить реквізити сторін, суму та умови платежу, інші відомості, відповідно до яких встановлюється належність послуг до товарів;

- банківські та платіжні документи, що підтверджують факт оплати транспортно-експедиційних послуг відповідно до виставленого рахунка-фактури;

- калькуляція транспортних витрат (якщо перевезення товарів здійснюється з використанням власного транспортного засобу), що містить відомості про маршрут перевезення, його протяжність у кілометрах до місця ввезення на митну територію України та по митній території України, розмір тарифної ставки на перевезення за одиницю виміру (вагу) товару за 1 кілометр маршруту.

Позивачем на підтвердження витрат на транспортування при поданні митної декларації було надано довідку від 02.10.2018 № 02/10 (а.с. 93), після чого на запит Відповідача подано калькуляцію від 02.10.2018 року (а.с. 94).

Дослідивши зміст довідки від 02.10.2018 № 02/10 та калькуляції від 02.10.2018 року, колегія суддів встановила, що вказані документи не містять всіх відомостей, що підтверджують витрати на транспортування для визначення складових митної вартості товару, а саме: не містять відомостей про маршрут перевезення, його протяжність у кілометрах до місця ввезення на митну територію України та по митній території України та розмір тарифної ставки на перевезення за одиницю виміру (вагу) товару за 1 кілометр маршруту.

Зазначені обставини свідчать про обґрунтованість висновку Відповідача щодо відсутності належних документів на підтвердження витрат на транспортування товару. передбачених п. 6 ч. 2 ст. 53 Митного кодексу України та наказу МФУ від 24.05.2012 №599.

Щодо подання Позивачем до митного оформлення платіжного доручення від 28.09.2018 №15, яке не завірене банком, колегія суддів приймає до уваги те, що вказаний недолік Позивачем було усунуто шляхом подання на запит Відповідача платіжного доручення від 28.09.2018 №15, яке завірене банком.

Стосовно інформації Відповідача щодо вищої митної вартості подібного товару на рівні 4900 євро/шт., що призвело до виникнення сумнівів у правильності визначення декларантом митної вартості товару, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до положень статті VII Генеральної угоди з тарифів і торгівлі оцінка імпортованого товару для митних цілей повинна ґрунтуватися на «дійсній вартості» імпортованого товару. Під «дійсною вартістю» слід розуміти ціну, за яку, під час та в місці, визначеними законодавством імпортуючої країни, такий чи подібний товар продається або пропонується для продажу при звичайному ході торгівлі за умов повної конкуренції. Відповідно до Пункту 2 Приміток та Додаткових положень до статті VII Генеральної угоди з тарифів і торгівлі сумісним зі статтею VII було б припущення, що «дійсна вартість» може бути представлена ціною, зазначеною у рахунку, плюс будь-які не включені до неї збори за виправдані витрати, які є звичайними складовими «дійсної вартості», а також плюс будь-яка виняткова знижка чи інше зменшення звичайної конкурентної ціни.

За результатами розгляду поданих документів митний орган дійшов висновку про те, що відповідно до даних ресурсу www.mobile.de у органу доходів і зборів наявна інформація щодо вищої вартості подібного товару на рівні 4900 євро/шт.

При цьому, Позивачем була надана пояснювальна записка №11/2018 року від 11.10.2018 року, в якій зазначено про те, що заявлена в контракті та Інвойсі вартість напівпричепу Schmitz Шасі номер: НОМЕР_1 була обумовлена тим, що:

- напівпричіп мав суттєві корозійні пошкодження рами і рухової частини;

- на всі осі напівпричепа встановлені покришки з мінімальною глибиною протектору виключно для транспортування до місця стоянки в м. Запоріжжі;

- напівпричіп транспортувався в аварійному стані гальмівної системи (на підтвердження факту пошкодження гальмівної системи нами була надана копія рахунку, який свідчив про факт ремонту гальм на СТО в м. Запоріжжі для можливості транспортування напівпричепа до місця митного огляду в м. Запоріжжі.

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу не те, що ані в МД №UA112080/2018/024772 від 10.10.2018 року, ані в контракті №10/14 від 24.09.2018 року, ані в будь-яких інших джерелах, окрім пояснювальної записки Позивача, вище перелічені недоліки напівпричепу Schmitz Шасі номер: НОМЕР_1 зазначені не були, що ставить під сумнів доводи декларанта стосовно обумовленості заявленої вартості напівпричепа його технічним станом.

Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що Відповідачем у повній мірі доведено наявність обґрунтованого сумніву щодо правильності задекларованої Позивачем митної вартості товару після отримання від останнього документів, що свідчить про правомірність прийнятого рішення про коригування митної вартості товарів та картки відмови в прийнятті митної декларації.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд враховує й те, що згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

За даних обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції під час розгляду даної справи не повно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, застосував до правовідносин, які виникли між сторонами у справі, норми права які регулюють саме ці правовідносини, однак зроблені судом першої інстанції висновки не відповідають фактичним обставинам справи та не підтверджуються належними письмовими доказами, і тому рішення суду першої інстанції у даній адміністративній справі від 26 лютого 2019 підлягає скасуванню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 243, 310, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Запорізької митниці Державної фіскальної служби - задовольнити.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 26 лютого 2019 року по справі №280/4798/18 - скасувати.

В задоволенні позовних вимог - відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

В повному обсязі постанова складена 20 травня 2019 року.

Головуючий - суддя В.В. Мельник

суддя Д.В. Чепурнов

суддя С.В. Сафронова