Справа № 520/6601/18
Суддя: Турецька І.О.
Дата ухвалення: 2019-05-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 травня 2019 р.м.ОдесаСправа № 520/6601/18
Головуючий в 1 інстанції: Єфіменко К. С.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

доповідача - судді Турецької І.О.,

суддів - Стас Л.В., Шеметенко Л.П.

за участі секретаря - Скоріної Т.С.

апелянта - Пасконного А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 08 лютого 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції, інспектора Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції Березницької Катерини Валеріївни, інспектора Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції Сидорова Андрія Володимировича про визнання дій протиправними, стягнення матеріальної та моральної шкоди, а також стягнення судових витрат, -

В С Т А Н О В И В:

У травні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом до Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції (далі - УПП в Одеській області), інспектора Управління патрульної поліції в Одеській області Березницької К.В., інспектора Управління патрульної поліції в Одеській області Сидорова А. В. в якому, з урахуванням уточнень (т.1 а.с.71-78), просив:

- визнати протиправними дії інспекторів щодо тимчасового затримання транспортного засобу марки «CHEVROLET CRUZE», реєстраційний номер НОМЕР_1 , а також щодо складання постанови про накладення адміністративного стягнення від 21.05.2018 року, серії ЕАА №409869 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.122 КУпАП;

- стягнути з УПП в Одеській області:

матеріальну шкоду, заподіяну в результаті незаконного тимчасового затримання транспортного засобу в сумі 2062 грн.;

моральну шкоду у розмірі 10 000 грн.;

понесені судові витрати на суму 20 614,40 грн.: 2 114,40 грн. - розмір сплаченого судового збору, 18 500,00 грн. - витрати на правничу допомогу адвоката.

Обґрунтування позовних вимог складається з того, що суб`єкт владних повноважень визнав відсутність підстав для притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.122 КУпАП, оскільки не встановив наявність складу даного правопорушення, а саме: здійснення стоянки та зупинки, що суттєво заважала іншим учасникам дорожнього руху.

З огляду на встановлені факти, керівництво УПП в Одеській області скасувало постанову серії ЕАА №409869 від 21.05.2018 року про накладення на позивача адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі, передбаченого ч.3 ст. 122 КУпАП та закрило провадження у справі.

Далі, позивач зазначає, що протиправні дії суб`єкта владних повноважень, які полягали в евакуації його автомобіля, призвели до завдання йому матеріальної шкоди, що полягала у сплаті необхідних платежів для відновлення права на володіння і користування транспортним засобом, а саме: для повернення автомобілю зі спеціального майданчика, він вимушений був сплатити 2062 грн. (витрати на транспортування та зберігання автомобіля).

Обґрунтовуючи свої вимоги щодо стягнення з відповідача моральної шкоди, позивач наполягає на тому, що протиправні дії суб`єкта владних повноважень призвели до неможливості проведення заздалегідь запланованих на неділю з родиною заходів за містом.

До того ж, відсутність транспортного засобу призвела до інших пов`язаних з цим незручностей, зокрема щодо скасування запланованих заходів, пересування громадським та іншим попутним транспортом.

Вважає, що обґрунтована сума стягнення з УПП в Одеській області моральної шкоди повинна складати - 10 000 грн.

Поряд з цим, позивач заявив клопотання про відшкодування суб`єктом владних повноважень, в особі УПП в Одеській області, витрат на правову допомогу адвоката у сумі 18 500,00 грн., а також сплаченого судового збору у сумі 2 114,40 грн.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 08 лютого 2019 року позов задоволено частково.

Суд визнав протиправними дії інспекторів щодо тимчасового затримання транспортного засобу марки «CHEVROLET CRUZE», реєстраційний номер НОМЕР_1 , а також щодо складання постанови про накладення адміністративного стягнення від 21.05.2018 року, серії ЕАА №409869 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.122 КУпАП.

Стягнув з УПП в Одеській області на користь ОСОБА_1 , в якості відшкодування матеріального шкоди, заподіяної в результаті незаконного тимчасового затримання транспортного засобу - 2062,00 грн.

У задоволенні іншої частини позову - відмовив.

Також суд першої інстанції стягнув за рахунок бюджетних асигнувань УПП в Одеській області на користь ОСОБА_1 , сплачений судовий збір на загальну суму 2114,40 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1 000 грн.

Задовольняючи позовні вимоги, в частині визнання дій інспекторів протиправними, суд першої інстанції виходив із визнання суб`єктом владних повноважень своєї провини у прийнятті незаконного рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.122 КУпАП.

Вирішуючи заявлену вимогу про стягнення з УПП в Одеській області матеріальну шкоду в сумі 2062 грн., суд першої інстанції, вважав, що ця частина позову відповідає приписам статей 1166, 1172 Цивільного кодексу України та є доведеною належними та допустимими доказами.

Відмовляючи у задоволенні позову, в частині стягнення моральної шкоди, суд вважав, що позивач не довів факту її заподіяння.

Вирішуючи питання щодо понесених позивачем судових витрат, суд дійшов висновку, що судовий збір у сумі 2114,40 грн. підлягає відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань УПП в Одеській області, на підставі ч.1 ст.139 КАС України, а витрати на професійну правничу допомогу, повинні бути відшкодовані позивачу в сумі 1000 грн.

Задовольняючи частково заяву позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, суд виходив із недоведеності адвокатом, що надавав відповідну правничу допомогу, витрачення саме такої кількості часу для складання скарг на адресу УПП в Одеській області, процесуальних документів, надання клієнту консультацій та здійснення фото фіксації для обґрунтування правової позиції.

Суд вважав, що справедливим розміром фактично понесених витрат на професійну правову допомогу у цій справі є сума 1 000 грн., яка підлягає стягненню з УПП в Одеській області.

Не погоджуючись з даним судовим рішенням, в частині відмови у відшкодуванні моральної шкоди, а також компенсації витрат на професійну правничу допомогу, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, просить змінити рішення суду першої інстанції та задовольнити вимоги про стягнення моральної шкоди та витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 18 500 грн.

Апелянт, покликаючись на рішення Європейського суду з прав людини, вважає, що наявність встановленого факту протиправності дій суб`єкта владних повноважень, які призвели до негативних змін у його житті та до душевних страждань, свідчить про обґрунтованість його вимоги та про наявність підстав для задоволення даної частини позову.

Далі апелянт зазначає, що у суду першої інстанції не було підстав зменшувати розмір витрат на професійну правничу допомогу, оскільки, по-перше, є детальний розрахунок суми понесених витрат та документальне підтвердження їх сплати, а по-друге, відсутнє клопотання відповідача про їх зменшення.

Від УПП в Одеській області надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено про необґрунтованість її доводів та вимог та висловлено прохання про залишення її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Апелянт в судовому засіданні суду апеляційної інстанції підтримав доводи викладені в апеляції та просив її задовольнити.

Інші учасники справи до суду апеляційної інстанції не з`явилися, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи.

Відповідно до ч.2 ст.313 КАС України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Перевіривши правильність встановлення судом першої інстанції обставин справи та додержання норм матеріального і процесуального права, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для часткового її задоволення та часткового скасування рішення суду першої інстанції.

Фактичні обставини справи, свідчать про наступне.

19.05.2018 року ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом «CHEVROLET CRUZE», державний номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись у м. Одесі, перетнувши дорожню розмітку 1.1, здійснив стоянку, зупинку на перехресті по вул. Гаванної 10.

Як слідує із документів, складених відповідачами, 19.05.2018 р. інспектор УПП в Одеській області Березницька К.В., вважаючи, що залишений позивачем транспортний засіб, суттєво перешкоджає іншим учасникам дорожнього руху, прийняла рішення про його примусову евакуацію.

21.05.2018 року інспектор УПП Сидоров А.В. прийняв постанову серії ЕАА №409869, відповідно до якої позивач визнаний винним за ч.3 ст.122 КУпАП та нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 510 грн.

11.06.2018 року дана постанова, за скаргою позивача, керівником УПП в Одеській області була скасована, позаяк встановлено, що в діях позивача відсутній склад інкримінованого правопорушення, а наявний склад правопорушення передбачений ч.1 ст.122 КУпАП, а саме: порушення п.п.15.9 ПДР: «зупинка забороняється на перехрестях та ближче 10 м. від краю перехрещуваної проїзної частини за відсутності на них пішохідного переходу, за винятком зупинки для наданні переваги в русі та зупинки проти бокового проїзду на Т- подібних перехрестях, де є суцільна лінія розмітки або розділювальна смуга».

Проте, ч.1 ст.122 КУпАП позивача не було притягнуто до адміністративної відповідальності, оскільки сплинув строк.

За результатами розгляду скарги позивача, інспектора УПП в Одеській області Сидорова А. В., за порушення чинного законодавства, а саме ст. 283 КУпАП, притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді попередження.

Констатуючи факт протиправності дій інспекторів Сидорова А. В. та Березницької К.В. , слід вважати обґрунтованими доводи апелянта про наявність підстав для відшкодування йому моральної шкоди з особи, що винна у її спричиненні.

Так, у п.9 ч.2 ст. 16 Цивільного кодексу встановлено, що відшкодування моральної (немайнової) шкоди є одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів кожної особи. Відшкодування моральної шкоди також передбачене Конституцією та багатьма нормативно-правовими актами.

Відповідно до ст. 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я: 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна: 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.95 №4 під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до вимог ч.1 ст.1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Критеріями для встановлення розміру моральної шкоди, суд апеляційної інстанції вважає незначний період позбавлення позивача транспортного засобу (3 дні), ступінь вини осіб, що її завдала, а також вимоги розумності і справедливості та вважає, що розмір відшкодування повинен складати - 5 000 грн.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 28.05.1985 р. у справі «Абдулазіз, Кабалес і Балкандалі», зазначається, що, «з огляду на її природу, стверджувана моральна шкода не завжди може бути предметом чіткого доведення. Проте розумно припустити, що особи, які, зіткнулися з проблемами можуть зазнати страждань і тривоги».

Звідси випливає, що фактичною основою для висновку про наявність негативних наслідків у немайновій сфері потерпілої особи у більшості ситуацій може бути як таке розумне припущення про природність їх виникнення.

Аргументи апеляції щодо відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у заявленому, а також про незаконність зменшення їх розміру судом першої інстанції, оскільки не було відповідного клопотання про їх зменшення з боку відповідача оцінюються колегією суддів наступним чином.

Відповідно до ч.1 ст.132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Пункт 1 ч.3 ст.132 КАС України передбачає, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката (ч.2 ст.134 КАС України).

Частини 3-7 ст.134 КАС України встановлюють, що для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Частина 1 ст.139 КАС України унормовує, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З аналізу положень статті 134 КАС України вбачається, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі - сторона, яка хоче компенсувати судові витрати, повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо не співмірності розміру таких витрат. Як вбачається з матеріалів справи, УПП в Одеській області подало до суду першої інстанції заперечення проти заяви про збільшення позовних вимог щодо стягнення моральної шкоди та витрат на професійну правничу допомогу, в яких висловило незгоду із заявленими витратами на адвоката (т.1 а. с.161-165).

Оскільки, процесуальне законодавство не встановлює в якій формі повинно бути подано клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, колегія суддів не може проігнорувати доводи відповідача, які викладені в запереченні на позов, а також у відзиві на апеляцію, де стверджується про завищення судових витрат і прохання відмовити в задоволенні такої вимоги.

Перевіряючи обґрунтованість витрат на професійну правничу допомогу, колегія суддів встановила наступне.

Згідно з договором про надання правової допомоги між позивачем та адвокатом, оплата витраченого адвокатом часу для надання клієнту необхідної правової допомоги, відбувається, виходячи з розрахунку суми в 500 грн. за кожну витрачену з боку адвоката годину для виконання роботи (надання послуги).

На підтвердження понесених судових витрат на правову допомогу позивачем надано акт виконаних робіт (наданих послуг) від 20 серпня 2018 року (т.1 а.с.82-84) з детальним описом виконаної роботи (наданої послуги) та копії квитанцій до прибуткового касового ордера від 22.05.2018 року на суму 5000 грн. та від 20.08.2018 року на суму 13 500 грн. (т.1 а.с.85).

Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Аналізуючи надані позивачем докази щодо розміру адвокатського гонорару, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, неналежним чином їх оцінив та дійшов помилкового висновку щодо їх зменшення до 1000 грн..

У свою чергу, вважає, що спірні витрати підлягають зменшенню, виходячи з такого.

Так, ряд послуг, які надавалися позивачу не мали впливу на хід розгляду справи та не потребували спеціальних професійних навиків, а також деякі послуги дублювали одна одну. Зокрема, в першому пункті акту виконаних робіт зазначено: «підготовка та оформлення адвокатських запитів». Перші два запити, які направлені до УПП в Одеській області та ГУНП в Одеській області стосуються спірних правовідносин, але є ідентичними, тому для їх складання та оформлення, на думку колегії суддів, достатньо 30 хвилин (адвокатом заявлено 1 година 30 хвилин). Третій запит щодо надання інформації про нормативно-правові акти, якими керувався інспектор Сидоров А.В. при прийнятті рішення, не є запитом на інформацію, яка сприяє розгляду справи.

У другому та третьому пунктах зазначені послуги та роботи, які також не мали вплив на хід розгляду справи, це, зокрема:

проведення 26.05.2018 року фотофіксації розташування транспортних засобів на розі вулиць Ланжеронівська та Гаванна у м. Одесі;

складання та оформлення акту затримки інших транспортних засобів, які також порушували вимоги Правил дорожнього руху;

підготовка та оформлення адвокатського запиту до УПП в Одеській області про надання інформації про те, чи здійснювалася евакуація інших транспортних засобів.

У пунктах 4 та 5 мова йде про підготовку, складання і оформлення адміністративного позову та скарги на постанову інспектора про адміністративне правопорушення до УПП в Одеській області. При цьому, скарга до органу патрульної поліції, яка була підготовлена після адміністративного позову, дублює зміст останнього. Тому, суд апеляційної інстанції критично ставиться до витрачених адвокатом 4 -х годин на її складання.

Поряд з цим, аналізуючи правову природу спірних правовідносин та усталену судову практику щодо їх вирішення, , колегія суддів вважає, що для підготовки та оформлення адміністративного позову достатньо 5 - ти годин (адвокатом заявлено 10 годин).

Отже, суд апеляційної інстанції вважає, що витрачений час, який підлягає відшкодуванню за складання позову та скарги становить 5 годин.

Щодо підготовки та складання клопотання про усунення недоліків поданого позову (п.7 акту виконаних робіт), колегія суддів вважає, що така послуга не може бути оплачена, оскільки відноситься до правильності оформлення позову та залежить від знань процесуального законодавства.

Щодо пункту восьмого колегія суддів вважає, що для підготовки заяви про надання копії рішення, яким скасована постанова про адміністративне правопорушення та клопотання про ознайомлення з матеріалами відповідної справи достатньо 15 хвилин замість заявлених позивачем 45 хвилин.

Послуги зазначені у пунктах 9, 10 та 11 акту виконаних робіт дублюють попередні послуги та не мають вплив на хід розгляду справи.

Щодо пункту 12 колегія суддів вважає, що підготовка та складання клопотання про відкладення розгляду справи про адміністративне правопорушення, входить у час, що був витрачений (1 година) на підготовку та оформлення заяви про забезпечення прийняття уповноваженими посадовими особами суб`єкта владних повноважень рішення про скасування постанови про адміністративне правопорушення.

Пункт 13 містить послугу щодо підготовки та оформлення клопотання про забезпечення права на участь особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, при розгляді справи. Адвокатом заявлено, що витрачено на це 30 хвилин, але колегія суддів вважає достатнім на підготовку даного процесуального документу - 15 хвилин.

Такий же самий час колегія суддів виділяє для підготовки та оформлення адвокатського запиту про надання копії рішення про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення (п.14, заявлено 30 хвилин).

І щодо останнього пункту, який полягає у підготовці, складанні та оформленні заяви про збільшення (зміну) позовних вимог, адвокатом заявлено 12 годин витраченого на це часу.

Колегія суддів вважає, що, з урахуванням 5 годин витраченого часу на складання та оформлення позову, достатнім буде 2-ох годин для складання заяви про збільшення (зміну) позовних вимог.

Проаналізувавши зроблений позивачем розрахунок та надані УПП в Одеській області заперечення на нього, а також враховуючи критерій обґрунтованості та доцільності понесених позивачем витрат, колегія суддів дійшла висновку щодо часткового задоволення витрат на правову допомогу в сумі 5 125 грн., з розрахунку 1 година витраченого часу - 500 грн. (загальний витрачений час становить 10 годин 15 хвилин х 500 грн. = 5 125 грн.).

Також суд апеляційної інстанції бажає відзначити практику Європейського суду з прав людини, яка склалася за результатами розгляду спірних правовідносин.

Так, у справі «East/West Alliance Limited» проти України» Європейський суд із прав людини, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10 % від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див., наприклад, рішення у справі «Ботацці проти Італії» (Bottazzi v. Italy) [ВП], заява № 34884/97, п. 30, ECHR 1999-V).

У пункті 269 рішення у цій справі Суд зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (див. вищезазначене рішення щодо справедливої сатисфакції у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece), п. 55 з подальшими посиланнями).

Важливо звернути увагу на те, що ОСОБА_1 помилково було сплачено судовий збір за подання даної апеляційної скарги, оскільки п.13 ч.2 ст.3 Закону України «Про судовий збір» визначає, що судовий збір не справляється за подання позовної заяви про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадовою або службовою особою, а так само незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду.

Враховуючи це, а також те, що рішення суду першої інстанції оскаржено в частині відшкодування моральної шкоди, колегія суддів повертає ОСОБА_1 сплачений ним судовий збір у сумі 3 172,50 грн. за рахунок Державного бюджету України.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи.

З урахуванням викладеного вище, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає частковому скасуванню, а саме: в частині відмови у стягненні моральної шкоди та витрат на професійну правничу допомогу, з ухваленням у цій частині нового рішення про часткове задоволення вказаних вимог.

Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 08 лютого 2019 року, в частині відмови у відшкодуванні моральної шкоди, а також компенсації витрат на професійну правничу допомогу - скасувати.

Ухвалити у цій частині нове рішення, яким позов ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції, інспектора Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції Березницької Катерини Валеріївни, інспектора Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції Сидорова Андрія Володимировича в частині стягнення моральної шкоди та витрат на професійну правничу допомогу - задовольнити частково.

Стягнути з Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ), в якості відшкодування моральної шкоди, заподіяної в результаті незаконного тимчасового затримання транспортного засобу, суму в розмірі 5000 (п`ять тисяч) грн.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції (вул. Ак. Корольова, 5, м. Одеса, 65114, код за ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5125 (п`ять тисяч сто двадцять п`ять) грн.

В іншій частині рішення Одеського окружного адміністративного суду від 08 лютого 2019 року - залишити без змін.

Повернути ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) 3172 (три тисячі сто сімдесят дві) грн. 50 коп. сплаченого ним судового збору згідно квитанції № ПН2191 від 20.03.2019 року з Державного бюджету України.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Доповідач - суддя І.О. Турецька

суддя Л.В. Стас

суддя Л.П. Шеметенко

Повне судове рішення складено 20.05.2019 року.