Справа № 520/11394/18
Суддя: Любчич Л.В.
Дата ухвалення: 2019-05-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2019 р. Справа № 520/11394/18
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Любчич Л.В.

суддів: Спаскіна О.А. , Присяжнюк О.В.

за участю секретаря судового засідання Медяник А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 (представник за довіреністю - Острицький Андрій Олегович) на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 02.01.2019 (суддя Біленський О.О., , повний текст складено 02.01.19) по справі № 520/11394/18

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області

про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) (представник за довіреністю - ОСОБА_2 ) звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (далі відповідач, ГУ ПФУ в Харківській обл.), в якому просив визнати дії ГУ ПФУ в Харківській обл. які полягають у зменшенні розміру пенсії ОСОБА_1 з 90 % до 70 % грошового забезпечення та у зменшенні розміру пенсії з надбавками ОСОБА_1 за рахунок виплати лише 50% суми підвищення пенсії, визначеного станом на 1 березня 2018 року з 01.01.2018 протиправними та зобов`язати ГУ ПФУ в Харківській обл. перерахувати та виплачувати пенсію у розмірі 90 % грошового забезпечення без обмеження максимальним розміром з урахуванням 100 % суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01.03.2018 з 01.01.2018. Також просив здійснити виплату суми недоплаченої частини основного розміру пенсії з 01.01.2018 однією сумою, подати протягом п`ятнадцяти днів, з дня набрання постановою законної сили та надати звіт про виконання судового рішення, що передбачено ч. 1 ст. 382 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАСУкраїни).

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 02.01.2019 позовні вимоги задоволено частково.

Визнано протиправними дії ГУ ПФУ в Харківській обл., які полягають у зменшенні розміру пенсії ОСОБА_1 з 90% до 70% грошового забезпечення, визначеного станом на 01.03.2018 з 01.01.2018.

Зобов`язано ГУ ПФУ в Харківській обл. перерахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію у розмірі 90% грошового забезпечення, визначеного станом на 01.03.2018 з 01.01.2018 та здійснити виплату суми недоплаченої частини основного розміру пенсії з 01.01.2018.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з даним судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду першої інстанції скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог, прийняти по справі судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В обгрунтування вимог апеляційної скарги вказав на неприпустимість звуження прав позивача як особи, яка має право на перерахунок та виплату пенсії у наведеному розмірі, а також порушення права позивача на мирне володіння своїм майном, принципу рівності умов пенсійного забезпечення військовослужбовців. Позивач зазначив, що п. 1, 2 постанови Кабінету Міністрів України "Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб" від 21.02.2018 №103 (далі постанова КМУ №103) визнані протиправними та нечинними, при цьому послався на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 12.12.2018 по справі № 826/3858/18.

Крім того, апелянт послався на практику Європейського суду з прав людини, зокрема у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства», «Кечко проти України», «Ромашов проти України», «Шевченко проти України», позицію Верховного Суду у постанові від 22.03.2017 за № 905/2358/16.

Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу просив скаргу представника позивача Острицького А.О. залишити без задоволення, а рішення Харківського окружного адміністративного суду від 25.06.2018 в оскаржуваній частині залишити без змін.

Зазначив, що постанова КМУ №103 не змінює правового регулюваня відносин з приводу перерахунку пенсії, а лише визначає порядок виплати перерахованих пенсій.

Тому не можливо вважати дії ГУ ПФУ в Харківській обл., щодо проведення перерахунку пенсії за рахунок виплати 50% підвищення пенсії, визначеного станом на 01.03.2018 протиправними, оскільки такі дії проведено на виконаня зазначеної постанови, що кореспондується з приписами ч.4 ст. 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби та деяких інших осіб`від 9 квітня 1992 року № 2262-XII (далі - Закон № 2262) наданого Уряду права встановлювати такі умови перерахуну пенсії.

Постановою КМУ №103 змінено механізм реалізації прав військовослужбовців на перерахунок пенсії, зокрема, здійснено поетапне підвищеня пенсій протягом трьох років через неможливість повного фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів всього суспільства.

Вважає безпідстаними посилання позивача на погіршення умов його пенсійного забезпечення, оскільки зміна механізму реалізації таких прав не призвела до зменшення рівня матеріального забезпечення та до зменшення розміру пенсійних виплат.

У відповіді на відзив, представник позивача вважав правову позицію ГУ ПФУ в Харківській обл. помилковою та зазначив, що право позивача на отримання перерахованого розміру пенсії за період з 01.01.2018, з урахуванням сплачених сум, має визначатися та визначається безпосередньо Законом №2262, а отже підпадає під дію Протоколу до Конвенції "Захист прав власності" і що відповідн суми доплати до пенсії за результатами проведеного перерахунку слід важати "майном" у значенні цього положення, оскільки позивач отримав право на вказані суми, яке до прийняття постанови КМУ №103 було передбачено Законом №2262. Тобто, невиплата вказаних сум є втручаням у право позивача на мирне володіня своїм майном.

Позивач мав "законні сподівання" отримати пенсію у збільшеному розмірі після перерахунку її розміру, а тому обмеження щодо строків та розмірів виплати сум доплати до пенсії за 2018-2019 роки, передбачені постановою КМУ №103, не можуть бути застосовані.

Обмежене фінансування або відсутність коштів у державному бюджеті не може бути підставою для відмови або не здійснені перерахунку та виплати пенсій особам, які мають на це право.

11.03.2019 ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду відкрито апеляційне провадження у справі № 520/11394/18 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 (представник за довіреністю - Острицький А. О.) на рішення суду першої інстанції.

11.03.2019 ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду залишено без руху апеляційну скаргу ГУ ПФУ в Харківській обл. у зв`язку з несплатою судового збору.

03.04.2019 ухвалами Другого апеляційного адміністративного суду повернуто апеляційну скаргу ГУ ПФУ в Харківській обл., у зв`язку з неусуненням недоліків апеляційної скарги, та призначено до розгляду апеляційну скаргу ОСОБА_1 (представник за довіреністю - Острицький А. О.) в порядку письмового провадження.

15.04.2019 ухвлалою Другого апеляційного адміністративного суду справу призначено у відкрите судове засідання та зобов`язано відповідача надати для огляду оригінал пенсійної справи ОСОБА_1 .

Відповідно до ч.4 ст. 229 КАС України розгляд справи проведено без фіксуваня звукозаписувального технічного засобу.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які позивач посилається в апеляційній скарзі, прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини, які не оспорені сторонами.

ОСОБА_1 проходив дійсну військову службу в Збройних Силах України на посаді старшого викладача кафедри. Звільнений з військової служби в запас та виключений із списків особовою складу військової частини 30.11.2004.

Позивачу з 01.12.2004 призначена пенсія за вислугу років відповідно до Закону № 2262, в розмірі 90% грошового забезпечення.

На пенсійному обліку позивач перебуває в ГУ ПФУ в Харківській обл.

З 01.01.2018 ГУ ПФУ в Харківській обл. здійснило перерахунок пенсії позивача та зменшило розмір пенсії до 70% грошового забезпечення, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією перерахунку пенсії за вислугу років ОСОБА_1 в межах пенсійної справи №ФХ11615.

З дослідженого в судовому засіданні перерахунку ГУ ПФУ в Харківській обл. вбачається, що з 01.01.2018 пенсія позивача складає 9691,50 грн., з урахуванням попередньої суми пенсії 4396,56 грн. та підвищення 5294,94 грн.

Згідно постанови №103, підвищення до пенсії виплачується в розмірі 50% щомісячно з 01.01.2018 по 31.12.2018, що складає 2647,47 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відмовляючи частково в задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з відсутності підстав для його задоволення в цій частині.

Суд апеляційної інстанції з даними висновками суду погоджується з огляду на наступне.

Переглядаючи рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а саме щодо відмови у визнанні дій ГУ ПФУ в Харківській обл., які полягають у зменшенні розміру пенсії ОСОБА_1 з надбавками за рахунок виплати лише 50% суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01.003.2018 з 01.01.2018, протиправними та зобов`язанні ГУ ПФУ в Харківській обл. перерахувати та виплачувати пенсію у розмірі з урахуванням 100 % суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01.03.2018 з 01.01.2018, та здійсненні виплати позивачу суми недоплаченої частини основного розміру пенсії з 01.01.2018 однією сумою, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Законодавчим актом, що визначає умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, є Закон №2262.

Відповідно до ч. 4 ст. 63 Закону №2262 ( в редакції чинній на час виникненя спірних правовідносин) усі призначені за цим Законом пенсії підлягають перерахунку у зв`язку з підвищенням грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, на умовах, у порядку та розмірах, передбачених Кабінетом Міністрів України. У разі якщо внаслідок перерахунку пенсій, передбаченого цією частиною, розміри пенсій звільненим із служби військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, є нижчими, зберігаються розміри раніше призначених пенсій.

Тобто, до повноважень Кабінету Міністрів України віднесено визначення умов, порядку проведення перерахунку пенсії та встановлення розміру проведених виплат.

Відповідно до п. 7 постанови Кабінет Міністрів України 17.07.1992 N 393 (із змінами внесеними відповідно до постанови КМУ № 103) перахунок пенсій, призначених відповідно до Закону №2262, проводиться на умовах, у порядку та розмірах, передбачених Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" (далі - постанова МУ №704) затверджено тарифну сітку розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу згідно та схеми тарифних розрядів за основними типовими посадами.

Відповідно до пункту 2 постанови КМУ №103, виплату перерахованих відповідно до пункту 1 цієї постанови підвищених пенсій (з урахуванням доплат до попереднього розміру пенсій, підвищень, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством (крім підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, що визначені законом) проводити з 1 січня 2018 р. у таких розмірах: з 1 січня 2018 р. - 50 відсотків; з 1 січня 2019 р. по 31 грудня 2019 р. - 75 відсотків; з 1 січня 2020 р. - 100 відсотків суми підвищення пенсії, визначеного станом на 1 березня 2018 року.

Відповідно до ст.117 Конституції України, Кабінет Міністрів України в межах своєї компетенції видає постанови і розпорядження, які є обов`язковими до виконання. Акти Кабінету Міністрів України підписує Прем`єр-міністр України. Нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України, міністерств та інших центральних органів виконавчої влади підлягають реєстрації в порядку, встановленому законом.

За змістом ч.1 ст.49 Закону України "Про Кабінет Міністрів України" від 27 лютого 2014 року № 794-VII, Кабінет Міністрів України на основі та на виконання Конституції і законів України, актів Президента України, постанов Верховної Ради України, прийнятих відповідно до Конституції та законів України, видає обов`язкові для виконання акти - постанови і розпорядження.

Оскільки, на момент виникнення спірних правовідносин постанова КМУ № 103 була чинною, тому вказаний нормативно-правовий акт був обов`язковим до виконання, в даному випадку для відповідача.

Стосовно посилання апелянта про те, що пункти 1 та 2 постанови КМУ № 103 були визнані нечинними рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 грудня 2018 року, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 05 березня 2019 року по справі № 826/3858/18, колегія суддів зазначає, що в силу частини другої статті 255 КАС України рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 грудня 2018 року набрало законної сили 05 березня 2019 року.

До суду з цим позовом ОСОБА_1 звернувся 13.12.2018.

Отже, обставини скасування з 05 березня 2019 року в судовому порядку пункту 1 та 2 постанови КМУ №103 не можуть бути враховані судом апеляційної інстанції, оскільки ці обставини не існували на час виникнення спірних відносин, а також не були підставою звернення позивача до суду з позовом, що розглядається.

Визнання нечинними в подальшому пунктів 1, 2 постанови КМУ №103 рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 12.12.2018 по справі № 826/3858/18, яке набрало законної сили 05.03.2019, не може мати наслідком визнання протиправними дій ГУ ПФУ в Харківській обл. щодо перерахунку пенсії, які були вчинені відповідачем до визнання нечинною постанови КМУ № 103.

У зв`язку з викладеним, колегія суддів дійшла висновку, що відповідач, виплачуючи в період з 01.01.2018 по 31.12.2018 50% підвищення до пенсії позивача, а з 01.01.2019 по 04.03.2019 - 75% підвищення до пенсії позивача, перерахованої з 01.01.2018 згідно з постановами КМУ № 103 та постанови КМУ № 704 , діяв у відповідності до п.2 постанови КМУ № 103 та не порушив вимог ч.4 ст.63 Закону № 2262, оскільки такий спосіб дій був прямо передбачений постановою КМУ № 103.

Щодо посилання апелянта про протиправність оскаржуваних дій відповідача як таких, що порушують право позивача на мирне володіння своїм майном, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У справі «Суханов та Ільченко проти України» (рішення від 26.06.2014, п.35) Європейський Суд з прав людини зазначив, що за певних обставин «законне сподівання» на отримання «активу» також може захищатися ст.1 Першого протоколу. Якщо суть вимоги особи пов`язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має «законне сподівання» якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя - наприклад, коли є усталена практика національних судів, якою підтверджується його існування. Проте не можна стверджувати про наявність законного сподівання, якщо існує спір щодо правильного тлумачення та застосування національного законодавства і вимоги заявника згодом відхиляються національними судами.

Колегія суддів звертає увагу, що у спірних правовідносинах вимоги позивача, станом на час його звернення до суду та розгляду справи, не мали достатнього підґрунтя у національному законодавстві, адже постановою КМУ № 103, п.1 та 2 якої були чинними до 05.03.2018, прямо передбачено порядок виплати перерахованих пенсій колишнім військовослужбовцям у такий спосіб, як це здійснено відповідачем по справі (виплата 50% підвищення), а також була відсутня усталена практика національних судів на підтримку аналогічних скарг заявників. З огляду на це, у позивача не було «законних сподівань» на збільшення пенсії, які могли б підпадати під дію ст. 1 Першого протоколу.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог щодо визнання протиправними дій ГУ ПФУ в Харківській обл., щодо виплати лише 50 % суми підвищення пенсії з 01.01.2018 та 75 % суми підвищення пенсії з 01.01.2019, а також похідних від них позовних вимог про зобов`язання відповідача виплачувати пенсію у розмірі, який обчислено з урахуванням 100 % суми підвищення пенсії починаючи з 01.01.2018, здійснивши виплату недоплаченої частини основного розміру пенсії з 01.01.2018 однією сумою.

Стосовно доводів апелянта про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1ст. 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

За наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (ч. 2ст. 382 КАС України).

Проаналізувавши наведені положення КАС України, колегія суддів вважає, що встановити судовий контроль за виконанням рішення суб`єктом владних повноважень - відповідачем у справі суд може, тобто, наділений правом, під час прийняття постанови у справі.

Такий контроль здійснюється судом шляхом зобов`язання надати звіт про виконання судового рішення, розгляду поданого звіту на виконання постанови суду першої інстанції, а в разі неподання такого звіту - встановленням нового строку для подання звіту та накладенням штрафу.

При цьому, зазначені процесуальні дії є диспозитивним правом суду при ухвалені рішення по суті позовних вимог.

Вказаний висновок відповідає правовій позиції, викладеній в постанові Верховного Суду від 29.03.2019 року по справі № 674/25/17.

Ухвалюючи дане судове рішення колегія суддів керується ст.322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення «Серявін та інші проти України») та Висновком № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини по справі «Северянін та інші проти України»(п.58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору по даній справі, колегія суддів прийшла до висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші зазначені в апеляційній скарзі аргументи позивача, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів вважає, що відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 245, 246, 250, 315, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 (представник за довіреністю - Острицький Андрій Олегович) - залишити без задоволення

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 02 січня 2019 року по справі № 520/11394/18 залишити без змін

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Л.В. Любчич
Судді О.А. Спаскін О.В. Присяжнюк
Постанова складена в повному обсязі 17.05.19.