Справа № 586/924/17
Суддя: Теміров Ч. М.
Дата ухвалення: 2019-05-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СЕРЕДИНО-БУДСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД
Справа № 586/924/17
Номер провадження по справі 2-а/586/9/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 травня 2019 року м. Середина-Буда

Середино-Будський районний суд Сумської області у складі:

головуючого судді Темірова Ч.М.,

за участі секретаря судового засідання Попової М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду без застосування фіксування технічним засобом відповідно до ч.4 ст.229 КАС України адміністративну справу №586/924/17 за позовом ОСОБА_1 до Шосткинського об’єднаного управління Пенсійного фонду України в Сумській області про зобов’язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом та свої позовні вимоги мотивує тим, що він перебуває на обліку в Шосткинському об’єднаному управлінні Пенсійного фонду України Сумської області, як особа, яка переміщена з району проведення антитерористичної операції. До 31 серпня 2017 року включно він отримував 85 % від призначеного розміру пенсії, оскільки незважаючи на досягнення пенсійного віку продовжує трудову діяльність. Розпорядженням Шосткинського об’єднаного УПФУ Сумської області від 30 серпня 2017 року № 159847 відповідач з 01 вересня 2017 року припинив виплату пенсії на підставі п.5 ч.1 ст. 49 Закону України «Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування». З огляду на вимоги закону, що регулює пенсійне забезпечення, позивач вважає, що припинення виплати пенсій не ґрунтується на законі, є дискримінацією за ознакою місця проживання, а також за ознакою належності його до категорії внутрішньо переміщених осіб. У зв’язку з цим, позивач просить визнати протиправними бездіяльність відповідача щодо невиплати йому пенсії та зобов’язати відповідача поновити нарахування та виплату пенсії з 01 вересня 2017 року, звернути рішення суду до негайного виконання в межах суми стягнення за один місяць, а також зобов’язати відповідача подати у місячний строк звіт про виконання судового рішення.

На позов представник відповідача подав заперечення, в яких просить відмовити у задоволенні позову. Зазначає, що виплата пенсії позивачу була припинена обґрунтовано на підставі постанови Кабінету Міністрів України № 365 від 08 червня 2016 року «Порядок призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам», у зв'язку із встановленням факту повернення позивача до покинутого місця проживання.

У судове засідання позивач та представник позивача не з’явилися, але надіслали до суду клопотання про розгляд справи без їх участі, де підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити з урахуванням заяви про зміну предмету спору від 27.07.2018.

Представник відповідача також до заду суду не з’явився, надавши клопотання по розгляд справи без його участі, а також у матеріалах справи містяться відзиви, згідно з якими відповідач позовні вимоги не визнав та просив суд відмовити у їх задоволенні.

Дослідивши та оцінивши надані докази, суд дійшов таких висновків.

Позивач ОСОБА_1 є громадянином України та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджено копією паспорта серії НОМЕР_1 , виданого Алчевським МВ УМВС України в Луганській області від 30 квітня 1999 року.

Відповідно до копії пенсійного посвідчення НОМЕР_2 , виданого АТ «Ощадбанк», термін дії – до 26.09.2019, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є пенсіонером за віком.

Згідно з копією довідки від 12.08.2015 № про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, ОСОБА_1 переміщений з тимчасово окупованої території України, а саме з м. Алчевськ Луганської області в м. Середина-Буда Сумської області. Фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 .

Позивач перебував на обліку й отримував пенсію в Шосткинському об’єднаному УПФУ Сумської області.

Згідно з п. 1 Постанови КМУ № 637 (у редакції, чинній на час припинення виплати пенсії позивачу) встановлено, що призначення та продовження виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання) за рахунок коштів державного бюджету та фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування внутрішньо переміщеним особам здійснюються за місцем перебування таких осіб на обліку, що підтверджується довідкою, виданою згідно з Порядком оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженим Постановою КМУ № 509.

Виплата (продовження виплати) пенсій, що призначені зазначеним особам, здійснюється виключно через рахунки та мережу установ і пристроїв публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України».

Отже, умовами призначення та продовження виплати пенсій внутрішньо переміщеним особам є: знаходження внутрішньо переміщених осіб на обліку місця перебування, що підтверджується довідкою; наявність рахунку в установі ПАТ «Державний ощадний банк».

Відповідно до п. 6 Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого Постановою КМУ № 509, довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи діє безстроково, крім випадків, передбачених ст. 12 Закону № 1706-VII та абзацом шостим цього пункту. Довідка, видана до 20 червня 2016 року, яка не скасована і строк дії якої не закінчився, є дійсною та діє безстроково, крім випадків, передбачених ст. 12 вказаного Закону.

Так з 22.11.2014 набрав чинності Закон України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20.10.2014 № 1706-VII, яким відповідно до Конституції та законів України, міжнародних договорів України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, закріплені гарантії для внутрішньо переміщених осіб.

Зокрема, відповідно до статті 7 цього закону, для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав на пенсійне забезпечення, на отримання соціальних послуг здійснюється відповідно до законодавства України. Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв'язання проблем, пов'язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам. Громадянин пенсійного віку, особа з інвалідністю, дитина-інвалід та інша особа, яка перебуває у складних життєвих обставинах, яких зареєстровано внутрішньо переміщеними особами, мають право на отримання соціальних послуг відповідно до законодавства України за місцем реєстрації фактичного місця проживання такої внутрішньо переміщеної особи.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» підставою для скасування дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи та внесення відомостей про це в Єдину інформаційну базу даних про внутрішньо переміщених осіб є обставини, за яких внутрішньо переміщена особа: 1) подала заяву про відмову від довідки; 2) скоїла злочин: дії, спрямовані на насильницьку зміну чи повалення конституційного ладу або на захоплення державної влади; посягання на територіальну цілісність і недоторканність України; терористичний акт; втягнення у вчинення терористичного акту; публічні заклики до вчинення терористичного акту; створення терористичної групи чи терористичної організації; сприяння вчиненню терористичного акту; фінансування тероризму; здійснення геноциду, злочину проти людяності або військового злочину; 3) повернулася до покинутого місця постійного проживання; 4) виїхала на постійне місце проживання за кордон; 5) подала завідомо недостовірні відомості.

Рішення про скасування дії довідки відповідно до статті 12 Закону приймається керівником уповноваженого органу за місцем проживання особи та надається їй протягом трьох днів з дати прийняття такого рішення або надсилається на адресу місця проживання, зазначену в довідці.

Згідно з п. 12 Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, затвердженого Постановою КМУ № 365, соціальні виплати припиняються у разі, зокрема, отримання інформації від Держприкордонслужби, МВС, СБУ, Мінфіну, Національної поліції, ДМС, Держфінінспекції, Держаудитслужби та інших органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування.

З 01.09.2017 виплата пенсії ОСОБА_1 була припинена за розпорядженням Шосткинського об’єднаного УПФУ Сумської області від 30.08.2017 № 159847, прийнятого на підставі рішення Комісії для прийняття рішень з питань призначення субсидії, державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім’ям, надання пільг окремим категоріям громадян та соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам Середино-Будської районної державної адміністрації Сумської області від 30.08.2017 №20.

Судом встановлено, що довідка про взяття позивача на облік як внутрішньо переміщену особу № від 12.08.2015, скасована рішенням №421 від 16.05.2018 начальника управління соціального захисту населення Середино-Будської районної державної адміністрації Сумської області на підставі п.3 ст.12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб».

Вирішуючи адміністративну справу по суті заявлених вимог, надаючи оцінку обставинам (фактам), якими обґрунтовано позовні вимоги і заперечення учасників справи, суд виходить з такого.

Згідно зі ст. 46 Конституції України, норми якої є нормами прямої дії, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх в разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках передбачених законом. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Статтею 8 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Згідно з ч. 1 ст. 4 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, цього Закону, закону про недержавне пенсійне забезпечення, законів, якими встановлюються умови пенсійного забезпечення, відмінні від загальнообов'язкового державного пенсійного страхування та недержавного пенсійного забезпечення, міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.

Відповідно до ч. 3 цієї статті виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Статтею 5 вказаного Закону передбачено, що він регулює відносини, які виникають між суб'єктами системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються, зокрема, порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов'язковим державним пенсійним страхуванням; порядок використання коштів Пенсійного фонду та накопичувальної системи пенсійного страхування.

Статтею 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється: 1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; 2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України; 3) у разі смерті пенсіонера; 4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; 5) в інших випадках, передбачених законом.

Відтак, припинення виплати пенсії можливе лише за умови прийняття пенсійним органом відповідного рішення і лише з підстав, визначених статтею 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

У свою чергу Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» не передбачено такої підстави припинення виплати пенсії, як то повернення до покинутого місця постійного проживання або відсутність за фактичним місцем проживання.

Постанова Кабінету Міністрів України, на яку посилається відповідач, не є законом, а тому не може змінювати в бік звуження права громадян, які встановлено нормативно-правовими актами вищої юридичної сили.

Також в даному контексті суд зазначає, що відповідно статті 1 Конвенції, Статті 1 Додаткового протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном.

У рішенні ЄСПЛ від 26 червня 2016 по справі «Суханов та Ільченко проти України» йдеться про те, що першим і найголовнішим правилом статті 1 Першого протоколу є те, що будь-яке втручання державних органів у право на мирне володіння майном має бути законним і повинно переслідувати легітимну мету «в інтересах суспільства». Будь-яке втручання також повинно бути пропорційним по відношенню до переслідуваної мети. Іншими словами, має бути забезпечено «справедливий баланс» між загальними інтересами суспільства та обов’язком захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідного балансу не буде досягнуто, якщо на відповідну особу або осіб буде покладено особистий та надмірний тягар.

У даному випадку втручання у право власності позивача відбулося не на підставі Закону, непропорційно, несправедливо та за наявності колізії норм закону,а саме ст.49 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», та норм постанови Кабінету Міністрів України № 365 від 08.06.2016, тому, оскільки закон має вищу юридичну силу, суд не приймає до уваги положення даної постанови.

Крім того, як зазначив ЄСПЛ у рішенні в справі «Пічкур проти України» користування правами та свободами, визнаними в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, має бути забезпечено без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження або за іншою ознакою.

Втручання відповідача у право позивача на мирне володіння своїм майном у вигляді пенсії суд вважає таким, що не ґрунтується на Законі.

Як зазначив Європейський суд з прав людини у рішенні у справі "Щокін проти України", питання, чи було дотримано справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав окремої особи, виникає лише тоді, коли встановлено, що оскаржуване втручання відповідало вимозі законності і не було свавільним (цитата у п. 33 цього рішення).

Таким чином, зважаючи на те, що для всіх громадян України підстави для припинення виплати пенсії визначені в ст. 49 Закону України, тому лише той факт, що позивач є внутрішньо переміщеною особою, не може бути підставою для звуження його конституційних прав та покладання додаткових обов’язків.

Отже, припиняючи виплату позивачеві пенсії за відсутності передбачених законами України підстав, відповідач порушив право позивача на отримання пенсії. При цьому право на отримання пенсії є об'єктом захисту за статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Встановлення судом відсутності законності втручання, тобто вчинення дій не у спосіб, визначений законом, є достатньою підставою для висновку про те, що право позивача на мирне володіння своїм майном було порушено.

Під час розгляду даної справи суд керується також позицією Верховного Суду, зазначеною в рішенні від 03.05.2018 у зразковій справі про припинення виплати пенсії внутрішньо переміщеній особі №805/402/18.

З врахуванням встановлених під час судового розгляду справи обставин, суд приходить до висновку, що припинення відповідачем виплати позивачу раніше призначеної пенсії за віком є безпідставним, та про наявність підстав для визнання протиправними дій відповідача щодо припинення виплати пенсії позивачу з 01.09.2017, у зв’язку з чим суд також вважає за необхідне визнати протиправним та скасувати відповідне розпорядження Шосткинського об’єднаного управління Пенсійного фонду України в Сумській області №159847 від 30.08.2017.

Щодо позовної вимоги про здійснення нарахування та виплату належної ОСОБА_1 пенсії з моменту припинення її виплати, тобто з 01.09.2017, суд враховує таке.

У матеріалах справи міститься копія листа-повідомлення відділу з питань призначення та перерахування пенсій №4 управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 22.02.2019 №302/038-15 ОСОБА_1 перебуває на обліку як внутрішньо переміщена особа, якій призначено пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування», виплату пенсії поновлено на підставі Протоколу №74 від 08.01.2019 засідання Комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам Амур- ОСОБА_2 у місті Дніпрі ради. Пенсійну справу ОСОБА_1 прийнято на облік з 01.09.2017. Заборгованість по виплаті пенсії за період з 01.09.2017 по 28.02.2019 буде виплачена з урахуванням вимог п. 18 Постанови Кабінету Міністрів України №365 від 08.06.2016 (із змінами, внесеними Постановою Кабінету Міністрів України №335 від 25.04.2018) на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України та ст. 46 Закону України «Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування».

Зважаючи на вищевикладене, а саме на той факт, що ОСОБА_1 вже перебуває на обліку в іншому територіальному органі Пенсійного фонду України, суд приходить до висновку, що у задоволенні вимоги до Шосткинського об’єднаного управління Пенсійного фонду України в Сумській області про здійснення нарахування та виплати пенсії з 01.09.2017 необхідно відмовити, у зв’язку з чим інші вимоги про порядок виконання рішення у частині виплати пенсії також не підлягають задоволенню.

Згідно з ч.1, п.п. 2, 3 ч.2 ст.245 КАС України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково. У разі задоволення позову суд може прийняти рішення, зокрема, про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання дій суб’єкта владних повноважень протиправними та зобов’язання утриматися від вчинення певних дій.

Згідно з ч.3 ст.139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб’єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Оскільки рішення суду прийнято на користь позивача частково, то, в даному випадку, судовий збір у розмірі 640 грн. має бути стягнуто з позивача у розмірі Ѕ та з відповідача у розмірі Ѕ за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень на користь держави.

У позовній заяві ОСОБА_1 просив звільнити його від сплати судового збору, обгрунтовуючи відсутністю коштів на його сплату внаслідок невиплати йому пенсії, на підтвердження чого надав копію довідки ТВБВ №10018/0106 філії Сумського обласного управління АТ «Ощадбанк» від 25.09.2017 №94, згідно з якою залишок на його поточному рахунку становить 0,00 грн.

Відповідно до ч.2 ст.8 Закону України «Про судовий збір» суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті. Згідно з п.3 ч.1 цієї статті враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за умови, що предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров’ю.

Зважаючи на вищевикладене суд приходить до висновку про необхідність звільнення позивача від сплати Ѕ розміру судового збору.

Керуючись ст.ст. 9, 242-245, 246, 292-293, 295, 297 КАС України, суд,

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Шосткинського об’єднаного управління Пенсійного фонду України в Сумській області про зобов’язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Шосткинського об’єднаного управління Пенсійного фонду України в Сумській області (вул. Депутатська, 1, м. Шостка, 41107, ) щодо припинення виплати пенсії ОСОБА_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер – НОМЕР_3 , з 01 вересня 2017 року.

Визнати протиправним та скасувати розпорядження Шосткинського об’єднаного управління Пенсійного фонду України в Сумській області (вул. Депутатська, 1, м. Шостка, 41107, ) №159847 від 30.08.2017.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Стягнути з Шосткинського об’єднаного управління Пенсійного фонду України в Сумській області (вул. Депутатська, 1, м. Шостка, 41107, ) на користь держави 50 % судового збору у сумі 320 (триста двадцять) грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Другого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий: суддя Ч.М. Теміров