Справа № 400/3024/18
Суддя: Димерлій О.О.
Дата ухвалення: 2019-05-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 травня 2019 р.

м.Одеса

Справа № 400/3024/18

Головуючий в 1 інстанції: Мороз А. О.

П’ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

доповідача, судді - Димерлія О.О.

суддів – Єщенка О.В.,Кравченка К.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області Міністерства юстиції України на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 11 січня 2019 за адміністративним позовом Управління комунального майна Миколаївської міської ради до Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, фізична особа-підприємець ОСОБА_2 про визнання неправомірними дій, скасування постанови,

У С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з вказаним вище адміністративним позовом та, посилаючись на неврахування відповідачем при прийнятті постанови про накладення штрафу законодавчої та фінансової можливості протягом встановленого державним виконавцем строку виконати судове рішення, просив суд: визнати протиправними дії Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області щодо винесення постанови від 15 листопада 2018 ВП 57481533 про накладення штрафу в сумі 5100 грн. на Управління комунального майна Миколаївської міської ради; скасувати постанову Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області про накладення штрафу в сумі 5100 грн.

За наслідками розгляду адміністративного позову Миколаївським окружним адміністративним судом 11 січня 2019 ухвалено рішення про задоволення адміністративного позову у повному обсязі.

Суд першої інстанції визнав протиправними дії Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області щодо винесення постанови від 15 листопада 2018 ВП 57481533 про накладення штрафу в сумі 5100 грн на Управління комунального майна Миколаївської міської ради та скасував цю постанову.

Приймаючи означене рішення суд першої інстанції виходив з того, що державним виконавцем в постанові про накладення штрафу взагалі не надано вмотивованого обґрунтування про визнання або не визнання причин не виконання рішення суду неповажними, хоча позивачем було надіслано на його адресу лист із зазначенням причин не можливості на даний час виконання рішення суду, зокрема відсутності законних підстав для завершення процедури приватизації шляхом викупу об’єкта, розпочатої відповідно до Закону України «Про приватизацію невеликих державних підприємств» від 06 березня 1992, який втратив чинність.

В апеляційній скарзі Головне територіальне управління юстиції у Миколаївській області Міністерства юстиції України, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального і порушення норм процесуального права, неповне з'ясування обставин справи, що мають значення для справи, просить рішення суду скасувати, повністю відмовити позивачу у задоволенні заявлених позовних вимог.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги Головне територіальне управління юстиції у Миколаївській області Міністерства юстиції України вказало на те, що: - станом на 15 листопада 2018 на адресу відповідача не надходило жодних документів з зазначенням поважних причин неможливості виконати судове рішення. Тобто, суд першої інстанції не врахував ту обставину, що боржник почав вживати реальних дій стосовно виконання судового рішення лише після отримання постанови про накладення штрафу; - Відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області не є належним відповідачем у справі.

Суд апеляційної інстанції заслухав суддю-доповідача, розглянув доводи апеляційної скарги, перевірив матеріали справи та зважаючи на з’ясовані обставини, дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Перевіряючи повноту з'ясування судом першої інстанції обставин справи та правильність застосування правових норм, апеляційний суд звертає увагу на таке.

Відповідно до частини третьої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Спеціальним законом, який визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 1404-VIII).

Відповідно до статті 1 Закону № 1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з частиною першою статті 18 Закону № 1404-VIII виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Пунктом 16 частини третьої статті 18 цього ж Закону передбачено право виконавця під час здійснення виконавчого провадження накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом.

Порядок виконання рішень, за якими боржник зобов'язаний вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, врегульований статтею 63 Закону України «Про виконавче провадження», за змістом частин першої-третьої якої за рішеннями, за якими боржник зобов'язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.

У свою чергу, стаття 75 Закону України «Про виконавче провадження» встановлює відповідальність за невиконання рішення, що зобов'язує боржника вчинити певні дії.

Так, у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов'язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання (частина перша статті 75 Закону України «Про виконавче провадження»).

За правилами статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до частини третьої статті 287 КАС України , відповідачем у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби є відповідний орган державної виконавчої служби, а у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності приватного виконавця - приватний виконавець.

Згідно із Положенням про Державну виконавчу службу України, затвердженим постановою КМУ № 229 від 02 липня 2014, Державна виконавча служба України є центральним органом виконавчої влади, який реалізує державну політику у сфері організації примусового виконання рішень судів та інших органів відповідно до закону.

З 07 квітня 2015 вищевказане Положення про ДВС втратило чинність у зв'язку із прийняттям постанови КМУ № 150 від 31 березня 2015 року, якою погоджено пропозицією Міністерства юстиції щодо можливості забезпечення здійснення покладених на Міністерство постановою Кабінету Міністрів України від 21 січня 2015 року № 17 «Питання оптимізації діяльності центральних органів виконавчої влади системи юстиції» функцій і повноважень Державної реєстраційної служби та Державної виконавчої служби, які припинені.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 21 січня 2015 року № 17 ліквідовано Державну реєстраційну службу та Державну виконавчу службу, поклавши на Міністерство юстиції завдання і функції з реалізації державної політики у сфері організації примусового виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), з питань державної реєстрації актів цивільного стану, речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, договорів комерційної концесії (субконцесії), з питань реєстрації (легалізації) об'єднань громадян, інших громадських формувань, статутів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування, якщо їх реєстрація передбачена законами, статуту територіальної громади м. Києва, державної реєстрації друкованих засобів масової інформації та інформаційних агентств як суб'єктів інформаційної діяльності. Крім того, пунктом 2 встановлено, що Міністерство юстиції є правонаступником Державної реєстраційної служби та Державної виконавчої служби, що ліквідуються, в частині реалізації державної політики у сферах, зазначених у пункті 1 цієї постанови.

Згідно статті 6 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» систему органів примусового виконання рішень становлять:

1) Міністерство юстиції України;

2) органи державної виконавчої служби, утворені Міністерством юстиції України в установленому законодавством порядку.

Відповідно до п. 3 Інструкції з організації примусового виконання рішень затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 29 вересня 2016 року № 2832/5 «Про внесення змін до деяких наказів Міністерства юстиції України», який зареєстрований в Міністерстві юстиції України 30 вересня 2016 року за № 1302/29432, органами державної виконавчої служби є: - Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, до якого входить відділ примусового виконання рішень; - управління державної виконавчої служби головних територіальних управлінь юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі (далі - управління державної виконавчої служби), до складу яких входять відділи примусового виконання рішень; - районні, районні в містах, міські (міст обласного значення), міськрайонні, міжрайонні відділи державної виконавчої служби відповідних територіальних управлінь юстиції (далі - відділи державної виконавчої служби).

Наказом Міністерства юстиції від 20 квітня 2016 року № 1183/5 затверджено Типове положення про управління державної виконавчої служби головних територіальних управлінь юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, в областях, містах Києві та Севастополі.

Відповідно до пункту 1 зазначеного Типового положення управління державної виконавчої служби головних територіальних управлінь юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, в областях, містах Києві та Севастополі (далі - Управління) є органом державної виконавчої служби, який входить до системи органів Міністерства юстиції України, підпорядковується Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (далі - Департамент) та є структурним підрозділом головних територіальних управлінь юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, в областях, містах Києві та Севастополі (далі - головне територіальне управління юстиції).

До складу Управління входить відділ примусового виконання рішень.

Отже, в цій категорії справ відповідачами можуть бути лише перераховані органи державної виконавчої служби. У зв'язку з тим, що структурні підрозділи органів державної виконавчої служби: відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, відділи примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби головних територіальних управлінь юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі не визначені як самостійні органи державної виконавчої служби, це виключає можливість їхньої участі як відповідачів у таких справах.

Враховуючи те, що наведений перелік органів державної виконавчої служби є вичерпним, у разі подання позовної заяви до відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, відділів примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби головних територіальних управлінь юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, необхідно за правилами статті 52 КАС України здійснювати заміну неналежного відповідача на належного.

З матеріалів справи убачається, що на виконання рішення у справі 5/240/09 від 24 листопада 2009 Господарським судом Миколаївської області 04 квітня 2013 видано наказ про зобов’язання Управління з використання та розвитку комунальної власності Миколаївської міської ради укласти з ФОП ОСОБА_2 договір купівлі-продажу нежитлових приміщень площею 256,10 кв. м. за адресою : АДРЕСА_1.

У зв’язку з цим 23 жовтня 2018 головним державним виконавцем ВПВР УДВС ГТУЮ винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №57481533 та боржнику (позивачу) був встановлений строк для добровільного виконання рішення суду – десять робочих днів.

Згідно до повідомлення про вручення поштового відправлення, Управління комунального майна Миколаївської міської ради отримало наведену вище постанову 29 жовтня 2018.

В судовому рішенні суду першої інстанції зазначено про те, що Позивач листом від 06 листопада 2018 №1644/10/01/08/18 повідомив відповідача, що у нього на даний час не має можливості та законних підстав вжити заходи по виконанню рішення суду.

Зважаючи на це суд дійшов висновку про те, що у виконавчому провадженні виникли обставини, за якими боржник (позивач) не має можливості виконати рішення суду через невідповідність вимогам чинного законодавства, у зв’язку з чим позивач звернувся до Господарського суду Миколаївської області із заявою про роз’яснення рішення суду, а тому рішення суду не виконано з поважних причин.

Суд апеляційної інстанції не може погодитись з таким висновком суду попередньої інстанції.

06 листопада 2018 є датою виготовлення листа №1644/10/01/08/18 (а.с. 55-62). Доказів відправлення поштою вказаного листа і отримання відправлення його відповідачем Управлінням комунального майна Миколаївської міської ради до суду не надано. З цього можна зробити висновок, що позивач до 15 листопада 2018, будь-яким способом не повідомляв виконавчу службу про поважність підстав для невиконання судового рішення. Тільки 20 листопада 2018, вже після отримання постанови про накладення штрафу, звернувся до Господарського суду Миколаївської області з заявою про роз’яснення судового рішення (а.с. 63-68).

У зв’язку з цим, головний державний виконавець ВПВР УДВС ГТУЮ, за закінченням терміну визначеного для добровільного виконання судового рішення і за відсутності обґрунтованих підстав для продовження строку добровільного виконання судового рішення, 15 листопада 2018 виніс постанову про накладення штрафу у розмір 5100 грн.

Вказані обставини Миколаївським окружним адміністративним судом не перевірено та не надано їм правової оцінки.

Крім того, позивач у позовній заяві, обґрунтовуючи вимоги, стверджує, що рішення суду не може бути виконане добровільно за відсутності законодавчої та фінансової можливості, у зв'язку з чим підстави для прийняття постанови про накладення штрафу по даній справі відсутні.

Втім, як встановлено вище, доводи позивача не підтверджуються жодним належним доказом.

Отже, станом на дату винесення оскаржуваної постанови про накладення штрафу, відомості про неможливість Управлінням комунального майна Миколаївської міської ради з поважних причин виконати рішення суду в добровільному порядку у державного виконавця були відсутні.

З урахуванням встановлених обставин справи, апеляційний суд не може погодитись з висновком Миколаївського окружного адміністративного суду, що державний виконавець на час винесення постанови про накладення штрафу діяв не у відповідності з вимогами Закону України «Про виконавче провадження» та поза межами наданих йому повноважень.

Що стосується порушень судом першої інстанції норм процесуального права, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Як встановлено наведеним аналізом норм законодавства, що регулює правовідносини під час виконання рішень, Миколаївський окружний адміністративний суд не врахував, що в даній справі позивач звернувся до неналежного відповідача. Суд попередньої інстанції не допустив його заміну, чим допустив порушення норм процесуального законодавства.

Так, частиною першою статті 52 КАС України передбачено, що суд першої інстанції, встановивши, що з адміністративним позовом звернулася не та особа, якій належить право вимоги, або не до тієї особи, яка повинна відповідати за адміністративним позовом, може за згодою позивача допустити заміну первісного позивача або відповідача належним позивачем або відповідачем, якщо це не потягне за собою зміни підсудності адміністративної справи.

Отже вказаними нормами статті встановлено, що заміна первинного позивача або відповідача належним позивачем або відповідачем належить до повноважень суду першої інстанції. Виправити цю помилку під час апеляційного провадження не можливо.

Враховуючи те, що позовні вимоги пред'явлено до неналежного відповідача судом першої інстанції порушено і норми процесуального права.

Згідно до п.3, 4 ч.1 ст. 317 КАС України: «Підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; не правильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права».

Зважаючи на те, що висновки, викладені в судовому рішенні від 11 січня 2019 Миколаївського окружного адміністративного суду, не відповідають обставинам справи і судом порушено норми процесуального права, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне скасувати це рішення повністю та ухвалити нову постанову суду про відмову у задоволенні адміністративного позову повністю.

Керуючись: ст. ст. 293, 308, 310, 315, 317, 321, 322 КАС України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області Міністерства юстиції України – задовольнити повністю.

Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 11 січня 2019 – скасувати та ухвалити нове рішення суду.

У задоволенні адміністративного позову Управління комунального майна Миколаївської міської ради до Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, фізична особа-підприємець ОСОБА_2 про визнання неправомірними дій, скасування постанови – відмовити повністю.

Постанова суду набирає законної сили негайно після її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду на протязі тридцяти днів з дня отримання сторонами копії судового рішення.

Суддя-доповідач:

Судді: