Справа № 420/5837/18
Суддя: Соколенко О. М.
Дата ухвалення: 2019-05-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/5837/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2019 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Соколенко О.М., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Великомихайлівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Одеської області про визнання протиправним та скасування рішення і зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

12 листопада 2018 року до Одеського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Великомихайлівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Одеської області, в якій позивач просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Великомихайлівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Одеської області від 26 червня 2018 року №171, яким ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії за віком;

- зобов`язати Великомихайлівське об`єднане управління Пенсійного фонду України Одеської області нарахувати та виплачувати пенсію за віком ОСОБА_1 , з 1 січня 2018 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що рішенням Великомихайлівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Одеської області від 26 червня 2018 року №171 їй відмовлено у призначенні пенсії за віком.

Позивач вважає вказане рішення не вмотивованим, протиправним та таким, що підлягає скасуванню, зважаючи на наступне.

Посилаючись на положення ст.48 КЗпП України, ОСОБА_1 вказує, що у її трудовій книжці зазначено, що вона працювала з 01 жовтня 1976 року по 01 жовтня 2001 року, та її трудовий стаж становить 31 рік, з яких 23 роки пільговий стаж (робота дояркою). Однак, як вказує позивач, їй відмовлено не лише в призначенні пільгової пенсії, але й в призначенні пенсії за віком.

Зважаючи на приписи ст.12, п. «д» ст.13, ст.62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», позивач зазначає, що станом на 25.06.2018 року її вік досяг 58 років 6 місяців, тобто, вона має право на пенсію за віком.

Також, позивач стверджує, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, однак, відповідачем не було пораховано трудовий стаж позивача у трудовій книжці і не було перевірено архівні записи Фрунзівського районного архіву.

На думку позивача, відповідач формально підійшов до виконання своїх обов`язків.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 19.11.2018 року судом прийнято до розгляду позовну заяву ОСОБА_1 , відкрито провадження у справі № 420/5837/18 за даною позовною заявою ОСОБА_1 , встановлено сторонам строки для подання заяв по суті справи.

06 грудня 2018 року за вх. №37754/18 засобами поштового зв`язку від представника Великомихайлівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Одеської області до суду надійшов відзив на позовну заяву разом із додатками, згідно переліку, наведеного у ньому, в тому числі, із доказами направлення даного відзиву із додатками на адресу позивача (т.1 а.с.32-55).

У відзиві відповідач зазначає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Як вказує відповідач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 народженн, звернулась до Великомихайлівського об`єднаного управління ПФУ Одеської області із заявою від 22.06.2018 року про призначення пенсії за віком, до якої були надані: 1) копія паспорта; 2) копія ідентифікаційного коду; 3) копія трудової книжки; 4) атестат; 5) свідоцтва про народження дітей ; 6) свідоцтво про шлюб; 7) довідка про заробітну плату за період страхового стажу до 01.07.2000 року.

Згідно наданих документів загальний стаж ОСОБА_1 складає 23 роки 9 місяців 20 днів.

З посиланням на приписи ч.ч.1,2,4 ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», відповідач зазначає, що у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу, ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії за віком.

Зважаючи на вищевикладене, відповідач просить суд відмовити у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 у повному обсязі.

14 січня 2019 року за вх. №ЕП/231/19 засобами електронної пошти від представника відповідача до суду надійшов лист про надання додаткових доказів до відзиву на позовну заяву разом із копією розрахунку стажу ОСОБА_2 , копією протоколу №171 від 05.12.2018 року, копією листа ГУ ПФУ в Одеській області від 05.11.2018 року №18309/02 (т.1 а.с.59-62).

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 15.01.2019 року судом вирішено проводити розгляд справи за позовом ОСОБА_1 до Великомихайлівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Одеської області про визнання протиправним та скасування рішення і зобов`язання вчинити певні дії в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 05.02.2019 року о 14:00 год.

21 січня 2019 року за вх. №ЕП/464/19 засобами електронної пошти від відповідача надійшов лист, в якому представник Великомихайлівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Одеської області повідомив про відсутність необхідності повторно подати відзив на позовну заяву (т.1 а.с.83).

Враховуючи першу неявку позивача у підготовче засідання 05.02.2019 року, яка про розгляд справи була повідомлена належним чином та своєчасно, і не надала клопотання про розгляд справи за її відсутності або обґрунтованого клопотання із повідомленням причин неприбуття до суду, судом визнано першу неявку позивача у підготовче засідання без поважних причин (неповажною) та відкладено розгляд справи на 21.02.2019 року о 16 год. 00 хв., про що постановлено відповідну ухвалу суду на місці, яку занесено до протоколу судового засідання.

Ухвалою суду від 21.02.2019 року, яка прийнята на місці та занесена до протоколу судового засідання, судом залучено до матеріалів справ лист, який 21 січня 2019 року за вх. №ЕП/464/19 надійшов засобами електронної пошти від представника Великомихайлівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Одеської області.

У підготовчому засіданні 21.02.2019 року, зважаючи на думку позивача, судом відповідно до ст.80 КАС України витребувано з Великомихайлівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Одеської області належним чином засвідчені копії:

- усіх документів, які складені за результатами доопрацювання пенсійної справи ОСОБА_1 згідно листа Головного управління Пенсійного фонду України від 05.11.2018 року №18309/02 та усіх документів, які складені по розрахунку стажу ОСОБА_1 , в тому числі, страхового стажу;

- інформацію стосовно розрахунку стажу ОСОБА_1 , в тому числі страхового стажу, відповідно до проведеного доопрацювання пенсійної справи, а саме: детального відображення періодів, які зараховані ОСОБА_1 до трудового, в тому числі, страхового стажу.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 21.02.2019 року судом продовжено шістдесятиденний строк підготовчого провадження у справі №420/5837/18 на тридцять днів та відкладено підготовче засідання по даній адміністративній справі на 12.03.2019 року.

06 березня 2019 року за вх. №ЕП/1721/19 засобами електронної пошти від представника відповідача надійшов лист, в якому повідомлено про направлення додаткових доказів на адресу суду (т.1 а.с.100).

11 березня 2019 року за вх. №8506/19 засобами поштового зв`язку від представника відповідача надійшов лист на виконання вимог ухвали суду від 21.02.2019 року разом із додатками, згідно переліку, наведеного у ньому (т.1 а.с.101-107).

12 березня 2019 року за вх. №ЕП/1846/19 засобами електронної пошти від представника відповідача надійшов лист, в якому на виконання вимог запиту Одеського окружного адміністративного суду від 22.02.2019 надано детальне відображення періодів, які зараховані ОСОБА_1 до трудового стажу.

У підготовчому засіданні 12.03.2019 року судом залучені вказані документи до матеріалів справи та оголошено перерву до 04.04.2019 року о 12.40 год.

Ухвалою суду від 04.04.2019 року судом закрито підготовче провадження в адміністративній справі №420/5837/18 та призначено її до судового розгляду по суті на 15.04.2019 року о 12:00 год.

У судове засідання 15.04.2019 року сторони не з`явились, про дату час та місце розгляду справи повідомлені належним чином та своєчасно, що підтверджується матеріалами справи. При цьому, від позивача 04.04.2019 року за вх. №12185/19 через канцелярію суду надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, у якій також позивач зазначила, що підтримує позовні вимоги у повному обсязі та просить суд їх задовольнити.

З боку відповідача жодних клопотань про причини неприбуття до суду не надходило.

Відповідно до ч.9 ст.205 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи, не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Згідно з ч.3 ст.194 КАС України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження на підставі наявних у суду матеріалів.

Таким чином, зважаючи на заяву позивача про розгляд справи без її участі, враховуючи неявку належним чином сповіщеного відповідача у судове засідання, враховуючи відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, а також відсутність перешкод для розгляду справи за відсутності учасників процесу, судом ухвалено рішення про розгляд даної адміністративної справи в порядку письмового провадження відповідно ч.9 ст.205 КАС України за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до ч.2 ст.193 КАС України суд розглядає справу по суті протягом тридцяти днів з дня початку розгляду справи по суті.

Розгляд справи по суті розпочато судом 15.04.2019 року.

Відповідно до ч. 1 ст.120 КАС України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Зважаючи на викладене, враховуючи наведені приписи КАС України, суд розглядав дану справу у межах строку, визначеного для її розгляду із прийняттям рішення на 30-й день з дня початку розгляду справи по суті, а саме, 15.05.2019 року.

Вивчивши матеріали справи, ознайомившись з позовною заявою та доданими до неї доказами, ознайомившись з відзивом відповідача на позов та доданими до нього доказами, дослідивши обставини, якими обґрунтовуються заяви по суті справи, та перевіривши їх доказами, що містяться в матеріалах справи, суд встановив наступні обставини.

Позивач ОСОБА_3 ОСОБА_1 народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 , та зареєстрована в с АДРЕСА_1 Фрунзівського) району Одеської області, що підтверджується її паспортними даними (т.1 а.с.15-17).

Судом встановлено, що ОСОБА_1 видано трудову книжку серії НОМЕР_1 (дата заповнення 22.11.1976 року) (т.1 а.с.12,43-45) та трудову книжку колгоспника (дата заповнення 12.08.1986 року) в колгоспі «Перемога» («Победа») Перекопської сільради Фрунзівського району Одеської області із зазначенням професії «мотальниця» (т.1 а.с.13-14,46-51).

Відповідно до записів трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 (дата заповнення 22.11.1976 року) вбачається, що позивач - ОСОБА_1 :

- 01.11.1975 - 30.09.1976- навчалась в ПУТП (запис №2);

- 01.10.1976 на підставі наказу №194 від 01.10.1976 року зарахована до цеху перемотки мотальницею 3-го розряду на фабрику технічних тканин (запис №3);

- 25.05.1978 року на підставі наказу №100 від 25.05.1978 року звільнена за власним бажанням відповідно до ст.38 КЗпП УССР (запис №4);

- 03.08.1978 року на підставі наказу №70 прийнята на роботу на Комінтернівську птахофабрику Одеської області качатницею відділення («утятница») (запис №5);

- 25.11.1978 року на підставі наказу №105 від 25.11.1978 року звільнена з Комінтернівської птахофабрики Одеської області за власним бажанням згідно з ст.38 КЗпП УССР (запис №7);

- 01.01.1979 року прийнята в члени колгоспу «Україна» Фрунзівського району Одеської області на роботу дояркою (запис №8);

- 20.11.1984 року на підставі рішення правління колгоспу звільнена з членів колгоспу «Україна» (запис №9).

Відповідно до записів трудової книжки колгоспника (дата заповнення 12.08.1986 року) вбачається, що позивач - ОСОБА_1 :

- з 28.11.1984 року на підставі рішення правління колгоспу «Перемога» Перекопської сільради прийнята на роботу дояркою;

- з 22.03.2000 року на підставі наказу №4 від 22.03.2000 року, у зв`язку із реорганізацією КСП «Перемога» в ТОВ «Перемога», ОСОБА_1 продовжила працювати в ТОВ «Перемога» дояркою;

- 01.10.2001 року на підставі наказу №72 від 01.10.2001 року звільнена з ТОВ «Перемога» за власним бажанням відповідно до ст.38 КЗпП України;

- з 27.05.2002 року по 20.02.2003 року перебувала на обліку у Фрунзівському районному центрі зайнятості.

Також, судом встановлено, що до трудової книжки колгоспника внесено дані щодо виконаного мінімуму трудової участі позивача та щодо її заробітної плати, яка була їй виплачена, а саме внесено записи, що ОСОБА_1 працювала в КСП «Перемога» (ТОВ «Перемога») та відпрацювала:

- у 1985 році 332 людино-днів (кількість виходів на роботу) при встановленому мінімумі трудоднів (або людино-годин) у 240;

- у 1986 році 328 - при встановленому мінімумі у 240;

- у 1987 році 316 - при встановленому мінімумі у 286;

- у 1988 році 198 - при встановленому мінімумі у 286;

- у 1989 році 168 - при встановленому мінімумі у 286;

- у 1990 році 357 - при встановленому мінімумі у 286;

- у 1991 році 320 - при встановленому мінімумі у 286;

- у 1992 році 348 - при встановленому мінімумі у 286;

- у 1993 році 358 - при встановленому мінімумі у 286;

- у 1994 році 361 - при встановленому мінімумі у 286;

- у 1995 році 344 - при встановленому мінімумі у 286;

- у 1996 році 352 - при встановленому мінімумі у 286;

- у 1997 році 355 - при встановленому мінімумі у 286;

- у 1998 році 295 - при встановленому мінімумі у 286;

- у 1999 році 339 - при встановленому мінімумі у 286;

- у 2000 році 82 - при встановленому мінімумі у 286 (вказаний запис внесено до запису про реорганізацію від 22.03.2000 року).

До суду позивачем надано довідку форми ОК-5, виданої органом пенсійного фонду України позивачу, в якій зазначено: відомості про страхувальників застрахованої особи позивача (Колективне сільськогосподарське підприємство «Перемога», Фрунзівський районний відділ статистики, Фрунзівський районний центр зайнятості та «Украгросоюз); відомості про звітні місяці у 1998 та 2005 роках із зазначенням сум заробітку для нарахування пенсії, кількості відпрацьованих днів у кожному місяці та про сплату страхових внесків (т.1 а.с.17). Також, у вказаній довідці містяться дані про спецстаж позивача у 1998 році, який складає 266 трудоднів за нормативом у 270 трудоднів. Окрім того, у вказаній доводці містяться дані про те, що тривалість стажу позивача за 2002 рік склала 7 місяців та 9 днів, а за 2003 рік 1 місяць та 20 днів.

Разом з цим, з архівної довідки №143 від 15.05.2018 року за документами відділу трудового архіву, складеної відділом «Об`єднаний трудовий архів територіальних громад Захарівського району» Захарівської районної ради Одеської області про роботу ОСОБА_1 в КСП «Перемога», копія якої надана відповідачем (т.1 а.с.35-36) вбачається, що ОСОБА_1 нараховувалась заробітна плата у періоди: січень-грудень 1987 року, січень-квітень, червень-грудень 1988 року, січень-липень, листопад-грудень 1989; січень-грудень 1990 року, січень-грудень 1991 року.

З архівної довідки №144-б від 15.05.2018 року за документами відділу трудового архіву, складеної відділом «Об`єднаний трудовий архів територіальних громад Захарівського району» Захарівської районної ради Одеської області про роботу ОСОБА_1 в КСП «Перемога», копія якої надана відповідачем (т.1 а.с.103-104) вбачається, що ОСОБА_1 нараховувалась заробітна плата у періоди: січень-серпень, жовтень-грудень 1994 року, січень-грудень 1995 року, січень-грудень 1996 року, січень-грудень 1998 року, лютий-грудень 1999 року. У вказаній архівній довідці №144-б від 15.05.2018 року зазначено, що в книгах обліку та розрахунків по оплаті праці за 1997 рік ОСОБА_1 не значиться.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , вважаючи, що має достатній стаж для призначення їй пенсії за віком, 22 червня 2018 року звернулась до Великомихайлівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Одеської області із заявою про призначення пенсії за віком (т.1 а.с.37).

Згідно розписки-повідомлення, складеної Великомихайлівським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України Одеської області (т.1 а.с.42) вказану заяву прийнято відповідачем 22.06.2018 року та зареєстровано за №171, та позивачем до неї додано: довідку про присвоєння ідентифікаційного номеру; документ про місце проживання (реєстрацію); паспорт НОМЕР_2 ; трудову книжку НОМЕР_1 ; диплом про навчання №2177; довідку про заробітну плату за період страхового стажу до 01.07.2000 року №143, свідоцтв про народження №439120, НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , НОМЕР_5 , свідоцтво про шлюб НОМЕР_6 .

У зв`язку із поданням позивачем відповідної заяви, відповідачем складено протокол №171 від 26.06.2018 року, у якому зазначається, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 не має права на пенсію, оскільки зарахований загальний стаж позивача складає 23 роки 9 місяців 20 днів (т.1 а.с.40), з яких:

- робота в колгоспі 8 років 9 місяців 29 днів;

- страховий стаж з 01.07.2000 року 9 місяців 2 дні;

- загальний стаж після 2004 року 8 днів.

Згідно розрахунку стажу до вказаного протоколу від 26.06.2018 року, який міститься в матеріалах справи (т.1 а.с.41), відповідачем враховані періоди роботи ОСОБА_1 :

- 01.11.1975 - 30.09.1976 (навчання) 0 років 11 місяців 0 днів;

- 01.10.1976 - 25.05.1978 1 рік 7 місяців 25 днів;

- 03.08.1978 - 25.11.1978 0 років 3 місяці 23 дні;

- 15.01.1979 - 22.12.1979 (колгосп) 0 років 11 місяців 8 днів;

- 23.12.1979 - 31.12.1979 (догляд до 3 років) - 0 років 0 місяців 9 днів;

- 01.01.1980 - 14.08.1980 (колгосп) - 0 років 7 місяців 14 днів;

- 15.08.1980 - 31.12.1980 (догляд до 3 років) - 0 років 4 місяці 17 днів;

- 01.01.1981 - 24.07.1981 (колгосп) - 0 років 6 місяців 24 дні;

- 25.07.1981 - 31.12.1982 (догляд до 3 років) - 1 рік 5 місяців 7 днів;

- 20.06.1983 - 22.01.1985 (догляд до 3 років) - 1 рік 7 місяців 3 дні;

- 01.01.1983 - 13.09.1983 (колгосп) - 0 років 8 місяців 13 днів;

- 14.09.1983 - 31.12.1983 (догляд до 3 років) - 0 років 3 місяці 18 днів;

- 01.01.1984 - 31.12.1984 (догляд до 3 років) - 1 рік 0 місяців 0 днів;

- 01.01.1985 - 31.12.1987 (колгосп) - 3 роки 0 місяців 0 днів;

- 01.01.1988 - 31.12.1988 (колгосп), труд.198;

- 01.01.1989 - 31.12.1989 (колгосп) труд.168;

- 01.01.1990 - 31.12.1992 (колгосп) - 3 роки 0 місяців 0 днів;

- 01.01.1993 - 31.12.1999 (колгосп) - 7 років 0 місяців 0 днів;

- 27.05.2002 - 20.02.2003 (особливі умови) - 0 років 8 місяців 24 дні;

- 01.06.2005 - 08.06.2005 0 років 0 місяців 8 днів, що складає: 23 роки 9 місяців 20 днів, з яких: робота в колгоспі 8 років 9 місяців 29 днів; страховий стаж з 01.07.2000 року 9 місяців 2 дні; загальний стаж після 2004 року 8 днів, колгоспний стаж труд.366 1 рік 2 місяці 10 днів.

За наслідками розгляду заяви ОСОБА_1 щодо призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», враховуючи дані протоколу та розрахунку, відповідачем прийнято рішення №171 від 26.06.2018 року «Про відмову у призначенні пенсії» (т.1 а.с.9-10, 38-39).

Як зазначено у вказаному рішенні, згідно поданих документів, загальний стаж роботи ОСОБА_1 складає 23 роки 9 місяців 20 днів, у зв`язку із чим комісія прийняла рішення відмовити у призначенні пенсії, за віком у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу.

У рішенні також зазначено, що заявниці запропоновано взяти добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, та додатково роз`яснено положення ч.2 ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Також, у вказаному рішенні зазначено, що у разі незгоди з даним рішенням, воно може бути оскаржене в судовому порядку або до органу Пенсійного фонду України вищого рівня.

Судом також встановлено, що Великомихайлівським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України Одеської області видано позивачу довідку про наявний страховий стаж (т.1 а.с.20, а.с.52-зворотній бік), в якій, зокрема, зазначено:

- дату звернення позивача до органу Пенсійного фонду 22.06.2018 року;

- вік, визначений ч.1 ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» - 58 років 6 місяців;

- наявний страховий стаж позивача 23 роки 9 місяців;

- дата, з якої позивач матиме право на пенсійну виплату 26.12.2022 року.

В свою чергу, позивач, вважаючи дане рішення відповідача №171 від 26.06.2018 року «Про відмову у призначенні пенсії» невмотивованим та таким, що прийнято неправомірно, оскільки вона має достатній трудовий стаж та її вік станом на 25.06.2018 року складав 58 років 6 місяців, що дає їй право на отримання пенсії за віком, звернулась до суду із даним позовом.

Вирішуючи дану справу та надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

З аналізу вищевказаних документів (трудової книжки колгоспника, оскаржуваного рішення, протоколу та розрахунку стажу до нього від 26.06.2018 року), судом встановлено, що відповідачем при прийняті спірного рішення не були враховані (зараховані) до загального трудового стажу позивача періоди її роботи:

- з 01.01.2000 року по 21.03.2000 року в КСП «Перемога»;

- з 22.03.2000 року по 01.10.2001 року в ТОВ «Перемога».

При цьому, як встановлено судом з наданих до суду відповідачем доказів, після прийняття Великомихайлівським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України Одеської області спірного рішення, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеської області здійснено перевірку пенсійної справи ОСОБА_1 в порядку контролю.

За результатами такої перевірки Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеської області направлено відповідачу лист від 05.11.2018 року №18309/02 «Щодо перевірки пенсійної справи» (т.1 а.с.62), що надійшов до останнього 09.11.2018 року.

У вказаному листі, зокрема, зазначено, що оскільки дані довідки від 15.05.2018 року №144б не відповідають записам у трудовій книжці, то необхідно провести перевірку фактичного періоду роботи заявниці в КСП та ТОВ «Перемога» (накази про звільнення, відомості про нарахування заробітної плати за 2000-2001 роки);

Також, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеської області зазначено, що відповідачем неправильно обчислено страховий стаж позивача, а саме:

- в колгоспі за 1979 році (9 місяців 13 днів), 1984 році (1 місяць 14 днів);

- відповідно в період знаходження у відпустці по догляду за дитиною до 3-х років за 1979 та 1984 роки (лист Міністерства праці та соціальної політики України від 06.07.2007 №342/0/039/98-07 та Пенсійного фонду України від 06.07.2007 №10990/02 (огляд №17);

- період роботи в 1997 році зараховано безпідставно;

- для попередження подвоєння стажу зазначено видалити строку: з 20.06.1983 по 22.01.1985 роки;

Зважаючи на вищевикладене, у листі від 05.11.2018 року №18309/02 зазначено про необхідність доопрацювати пенсійну справу ОСОБА_1 , про що повідомити Головне управління Пенсійного фонду України в Одеської області до 20.11.2018 року.

Судом встановлено, що 27.11.2018 року у відповідь на вищевказаний лист Головного управління Пенсійного фонду України №18309/2 від 05.11.2018 року Великомихайлівським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області складено лист №4241/07-02 «Щодо доопрацювання пенсійної справи» (т.1 а.с.106), в якому зазначено, що на виконання вимог листа Головного управління від 05.11.2018 року № 18309/02:

- 23.11.2018 вих. №4223/08-2 направлено запит на перевірку факту роботи в КСП та ТОВ Перемога;

- виправлено період роботи в колгоспі за 1979 (09 місяців 13 днів), 1984 (01 місяць 14 днів);

- період роботи з 01.01.1997 по 31.12.1997 вилучено зі стажу;

- для попереджений подвоєння стажу видалено строку з 20.06.1983 по 22.01.1985.

Як зазначено у вказаному листі, в результаті доопрацювань уточнено стаж ОСОБА_1 з 23 років 9 міс. 20 днів до 22 років 10 міс. 5 днів.

Також, відповідачем до суду був наданий протокол №171 від 05.12.2018 року, який складено після перевірки та доопрацювання пенсійної справи позивача (т.1 а.с.60,105), згідно якого загальний стаж позивача склав вже 22 роки 10 місяців 5 днів, з яких:

- робота в колгоспі 8 років 9 місяців 18 днів;

- страховий стаж з 01.07.2000 року 0 років 9 місяців 2 дні;

- загальний стаж після 2004 року 0 років 0 місяців 8 днів.

Згідно розрахунку стажу до вказаного протоколу від 05.12.2018 року (т.1 а.с.61, 102), відповідачем враховані наступні періоди роботи ОСОБА_1 :

- з 01.11.1975 - 30.09.1976 (0 років 11 місяців 0 днів) - навчання;

- 01.10.1976 - 25.05.1978 (1 рік 7 місяців 25 днів);

- 03.08.1978 - 25.11.1978 (0 років 3 місяці 23 дні);

- 01.01.1979 - 13.10.1979 (0 років 9 місяців 13 днів) - робота в колгоспі;

- 14.10.1979 - 31.12.1979 (0 років 2 місяці 18 днів) - догляд за дитиною до 3-х років;

- 01.01.1980 - 14.08.1980 (0 років 7 місяців 14 днів) - робота в колгоспі;

- 15.08.1980 - 31.12.1980 (0 років 4 місяці 17 днів) - догляд за дитиною до 3-х років;

- 01.01.1981 - 24.07.1981 (0 років 6 місяців 24 дні) - робота в колгоспі;

- 25.07.1981 - 31.12.1982 (1 рік 5 місяців 7 днів) - догляд за дитиною до 3-х років;

- 01.01.1983 - 13.09.1983 (0 років 8 місяців 13 днів) - робота в колгоспі;

- 20.06.1983 - 22.01.1985 (1 рік 7 місяців 3 дні) - догляд за дитиною до 3-х років;

- 14.09.1983 - 31.12.1983 (0 років 3 місяці 18 днів) - догляд за дитиною до 3-х років;

- 01.01.1984 - 14.02.1984 (0 років 1 місяць 14 днів) - робота в колгоспі;

- 15.02.1984 - 31.12.1984 (0 років 10 місяців 17 днів) - догляд за дитиною до 3-х років ;

- 01.01.1985 - 31.12.1987 (3 роки 0 місяців 0 днів) - робота в колгоспі;

- 01.01.1988 - 31.12.1988 робота в колгоспі (198 трудоднів) ;

- 01.01.1989 - 31.12.1989 робота в колгоспі (168 трудоднів) ;

- 01.01.1990 - 31.12.1992 (3 роки 0 місяців 0 днів) - робота в колгоспі;

- 01.01.1993 - 31.12.1996 (4 роки 0 місяців 0 днів) - робота в колгоспі;

- 01.01.1998 - 31.12.1999 (2 роки 0 місяців 0 днів) - робота в колгоспі;

- 27.05.2002 - 20.02.2003 (0 років 8 місяців 24 дні) - особливі умови;

- 01.06.2005 - 08.06.2005 (0 років 0 місяців 8 днів);

Таким чином, у розрахунку стажу зазначено, що стаж роботи позивача:

- в колгоспі склав 8 років 9 місяців 18 днів;

- страховий стаж з 01.07.2000 року склав 0 років 9 місяців 2 дні;

- загальний стаж після 2004 року склав 0 років 0 місяців 8 днів;

- колгоспний стаж за 366 трудоднів склав 1 рік 2 місяці 10 днів;

- загальний стаж склав 22 роки 10 місяців 5 днів.

В свою чергу, на виконання вимог ухвали суду відповідачем 12.03.2019 року надано до суду лист від 12.03.2019 року №866/04 із детальним відображення вищевказаних періодів, які зараховані позивачу до трудового стажу із зазначенням конкретного місця роботи позивача, що відповідає записам у трудовій книжці (т.1 а.с.108-109).

У вказаному листі також зазначено, що немає можливості провести перевірку фактичного періоду роботи заявниці КСП та в ТОВ «Перемога», у зв`язку з тим, що відповідно до даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ТОВ «Перемога» припинило діяльність 12.12.2006 року. Окрім цього, зазначено, що документи по КСП «Перемога» та ТОВ «Перемога» за період 2000-2001 року до відділу Захарівської районної ради «Об`єднаний трудовий архів територіальних громад Захарівського району» на зберігання не надавалися.

Отже, як вбачається з викладеного, після перевірки та доопрацювання пенсійної справи позивача, її загальний стаж складає вже 22 роки 10 місяців 5 днів, і при цьому, відповідачем при розрахунку стажу позивача та у наданому протоколі №171 від 05.12.2018 року, окрім періодів її роботи: з 01.01.2000 року по 21.03.2000 року в КСП «Перемога» та з 22.03.2000 року по 01.10.2001 року в ТОВ «Перемога», не був також врахований період роботи позивача з 01.01.1997 року по 31.12.1997 року, записи щодо яких містяться у трудовій книжці позивача.

Таким чином, оскільки підставою для відмови позивачу у призначенні пенсії за віком, слугувала відсутність необхідного стажу у позивача, предметом розгляду у даній адміністративній справі є наявність чи відсутність підстав для включення до загального трудового стажу позивача вищевказаних періодів її роботи дояркою в КСП «Перемога» та ТОВ «Перемога».

Суд зазначає, що спірні правовідносини, що виникли між сторонами врегульовано, зокрема, але не виключно, Законом України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, Законом України Про пенсійне забезпечення та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

За приписами п. 6 ч. 1 ст. 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Конституційний Суд України зазначив, що Конституція України закріплює основоположні засади права громадян на соціальний захист і відносить до законодавчого регулювання механізм реалізації цього права (абзац сьомий пункту 2 мотивувальної частини Рішення від 20 червня 2001 року № 10-рп/2001).

За частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Суд зазначає, що Закон України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування №1058-IV (із змінами, внесеними Законом № 2148-VIII), далі Закон №1058-IV, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Відповідно до ч.1 ст.4 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, цього Закону, законів України "Про недержавне пенсійне забезпечення", "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (далі - закони про пенсійне забезпечення), а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.

Положеннями ст.8 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Згідно з ч.1 ст.9 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов`язаного з роботою, інвалідності з дитинства); пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Відповідно до ч.1 ст.26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років.

До досягнення віку, встановленого абзацами першим і другим цієї частини, право на пенсію за віком за наявності відповідного страхового стажу мають жінки 1961 року народження і старші після досягнення ними такого віку, зокрема, 58 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1959 року по 31 березня 1960 року.

Відповідно до ч.4 ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, необхідного страхового стажу на дату досягнення віку, передбаченого частинами першою - третьою цієї статті, пенсію за віком може бути призначено після набуття особою страхового стажу, визначеного частинами першою - третьою цієї статті на дату досягнення відповідного віку.

Наявність страхового стажу, передбаченого частинами першою - третьою цієї статті, який дає право на призначення пенсії за віком, визначається на дату досягнення особою відповідного віку, і не залежить від наявності страхового стажу на дату звернення за призначенням пенсії.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернулась до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком 22.06.2018 року, а 25.06.2018 року позивачу виповнилося 58 років 6 місяців.

Згідно з ч.2 ст.24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Положеннями ст.56 Закону України Про пенсійне забезпечення визначено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

До стажу роботи зараховується також будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків.

Таким чином, із системного аналізу вищенаведених законодавчих приписів вбачається, що Законом України Про пенсійне забезпечення передбачено зарахування до загального трудового стажу особи періоду роботи на умовах трудового договору на підприємствах незалежно від форм власності та господарювання, а також, на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

При цьому, відповідно до ст. 62 Закону України Про пенсійне забезпечення основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, а в разі відсутності її чи відповідних записів у ній, наявність трудового стажу підтверджується в Порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

З досліджених судом розрахунків стажу позивача вбачається, що періоди роботи позивача, записи щодо яких відображені у її трудовій книжці (дата заповнення 22.11.1976 року) були зараховані позивачем до її загального трудового стажу у повному обсязі.

Як вже зазначалось судом, позивачем не включені (не враховані) до загального трудового стажу періоди роботи позивача: з 01.01.2000 року по 21.03.2000 року в КСП «Перемога» та з 22.03.2000 року по 01.10.2001 року в ТОВ «Перемога» (згідно оскаржуваного рішення), а також, період роботи позивача з 01.01.1997 року по 31.12.1997 року (після перевірки та доопрацювання пенсійної справи), записи щодо яких містяться у трудовій книжці колгоспника - позивача (дата заповнення 12.08.1986 року).

Радою Міністрів СРСР прийнята постанова від 21 квітня 1975 р. N 310, якою затверджено Основні положення про порядок видачі і ведення трудових книжок колгоспників, відповідно до п.п.1,2,5 яких трудова книжка колгоспника є основним документом про трудову діяльність членів колгоспів. Трудові книжки ведуться на усіх членів колгоспів з моменту прийняття їх в члени колгоспу. Наявні у колгоспників трудові книжки раніше встановленого зразка обміну на нові не підлягають. У трудову книжку колгоспника вносяться, зокрема, відомості про колгоспника: прізвище, ім`я, по батькові, дата народження, освіта, професія, спеціальність; відомості про членство в колгоспі: прийом в члени колгоспу, припинення членства в колгоспі; відомості про роботу: призначення на роботу, переведення на іншу роботу, припинення роботи; відомості про трудову участь: прийнятий в колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, його виконання.

Разом з цим, суд зазначає, що наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 N 58 затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників (надалі Інструкція №58), яка зареєстрована в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 р. за N 110.

Відповідно до п.2.3, п.2.4 Інструкції №58 записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону.

Усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними), акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Згідно з п.2.14, п.2.15 Інструкції №58 у графі 3 розділу "Відомості про роботу" як заголовок пишеться повне найменування підприємства. Під цим заголовком у графі 1 ставиться порядковий номер запису, що вноситься, у графі 2 зазначається дата прийняття на роботу. Якщо за час роботи працівника назва підприємства змінюється, то про це окремим порядком у графі 3 трудової книжки робиться запис: "Підприємство таке-то з такого-то числа перейменоване на таке-то", а у графі 4 проставляється підстава перейменування - наказ (розпорядження), його дата і номер.

Пунктами 2.26, 2.27 Інструкції №58 визначено, що записи про причини звільнення у трудовій книжці повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства із посиланням на відповідну статтю, пункт закону. Наприклад, Звільнений в зв`язку з прогулом без поважних причин, п.4 ст.40 КЗпП України. Днем звільнення вважається останній день роботи.

Суд зазначає, що ані у спірному рішенні, ані у відзиві на позовну заяву відповідач не посилається на невідповідності, неточності чи інші недоліки вчинених записів щодо вищезазначених спірних періодів роботи позивача в КСП «Перемога», який в подальшому реорганізований в ТОВ «Перемога», у її трудовій книжці колгоспника. Водночас, суд зауважує на тому, що таких недоліків не встановлено і Головним управлінням Пенсійного фонду України при здійсненні перевірки пенсійної справи ОСОБА_1

Отже, як вбачається з трудової книжки колгоспника (дата заповнення 12.08.1986 року) позивача за спірні періоди роботи позивача в КСП «Перемога», який в подальшому реорганізований в ТОВ «Перемога», вона заповнена у відповідності до вищенаведених судом положень Інструкцій.

В той же час, суд зазначає, що постановою Кабінету Міністрів України від 12.06.1993 р. № 637 затверджений Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, в якому в п.п.1,2,3 зазначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка, за відсутності її або відповідних записів у ній, трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, а також архівними установами.

У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати,

посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Якщо трудова книжка відсутня, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються документи, які визначені п.3 вищевказаного Порядку.

Положеннями ст.101 Закону України Про пенсійне забезпечення визначено, органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Як вже встановлено судом відповідно до записів трудової книжки колгоспника - ОСОБА_1 , позивач, зокрема:

- з 28.11.1984 року на підставі рішення правління колгоспу «Перемога» прийнята дояркою;

- з 22.03.2000 року на підставі наказу №4 від 22.03.2000 року у зв`язку із реорганізацією КСП «Перемога» в ТОВ «Перемога», позивач продовжила працювати в ТОВ «Перемога»;

- 01.10.2001 року на підставі наказу №72 від 01.10.2001 року звільнена з ТОВ «Перемога» за власним бажанням відповідно до ст.38 КЗпП України;

- у 1997 році працювала дояркою в КСП «Перемога» та відпрацювала 355 людино-днів (число виходів на роботу) за встановленого нормативу у 286;

- у 2000 році працювала дояркою в КСП «Перемога» та відпрацювала 82 людино-днів (число виходів на роботу) за встановленого нормативу у 286.

Тобто, вищевказаними записами у трудовій книжці колгоспника ОСОБА_1 підтверджено, що вона працювала дояркою:

- з 01.01.1997 року по 31.12.1997 року в КСП «Перемога»;

- з 01.01.2000 року по 21.03.2000 року в КСП «Перемога»;

- з 22.03.2000 року по 01.10.2001 року в ТОВ «Перемога».

Отже, записи щодо цих спірних періодів роботи позивача, які не зараховані відповідачем до її стажу, містяться у трудовій книжці позивача, а відповідачем, в свою чергу, не зазначено щодо наявності будь-яких зауважень до цих записів у трудовій книжці позивача.

Таким чином, відповідно до записів у трудовій книжці колгоспника позивача, вбачається, що ОСОБА_1 працювала дояркою у період з 01.01.1997 року по 31.12.1997 року в КСП «Перемога» (1 рік); з 01.01.2000 року по 21.03.2000 року в КСП «Перемога» (понад 2 місяці); з 22.03.2000 року по 01.10.2001 року в ТОВ «Перемога» (понад 1 рік та 6 місяців).

Тобто, у вищевказані періоди позивач сумарно пропрацювала понад 2 роки та 8 місяців.

При цьому, враховуючи усе вищевикладене судом у сукупності та зважаючи на наведені приписи законодавства, при розгляді даної справи не приймається судом до уваги надана з боку відповідача під час розгляду справи архівна довідка №144-б від 15.05.2018 року Захарівської районної ради Одеської області про роботу ОСОБА_1 в КСП «Перемога» (т.1 а.с.103-104), у якій зазначається, що в книгах обліку та розрахунків по оплаті праці за 1997 рік ОСОБА_1 не значиться, оскільки:

- по-перше, за її наявності станом на момент розгляду заяви позивача, це не було підставою для не зарахування до стажу позивача вказаного періоду, а стало такою підставою лише після проведеної перевірки пенсійної справи позивача Головним управлінням ПФУ в Одеській області у листопаді 2018 року;

- по-друге, позивач, за наявності запису у трудовій книжці щодо вказаного періоду її роботи, до якого (запису) не було висловлено ні відповідачем, ні Головним управлінням ПФУ в Одеській області жодних зауважень, не може нести відповідальність у вигляді не зарахування відповідного періоду до її трудового стажу.

Окрім того, щодо посилання відповідача у наданих до суду поясненнях стосовно того, що немає можливості провести перевірку фактичного періоду роботи заявниці в КСП та в ТОВ «Перемога», у зв`язку з тим, що відповідно до даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ТОВ «Перемога» припинило діяльність 12.12.2006 року, та документи по КСП «Перемога» та ТОВ «Перемога» за період 2000-2001 року до відділу Захарівської районної ради «Об`єднаний трудовий архів територіальних громад Захарівського району» на зберігання не надавалися, суд також не бере їх до уваги при розгляді справи, оскільки:

- по-перше, з боку відповідача до суду не надано відповідних доказів того, що документи по КСП «Перемога» та ТОВ «Перемога» за період 2000-2001 року до відділу Захарівської районної ради «Об`єднаний трудовий архів територіальних громад Захарівського району» на зберігання не надавалися;

- по-друге, в будь-якому випадку, за те, що уповноваженими на те особами документи по КСП «Перемога» та ТОВ «Перемога» за період 2000-2001 року до відділу Захарівської районної ради «Об`єднаний трудовий архів територіальних громад Захарівського району» на зберігання не надавалися, - на позивача не може покладатись відповідальність у вигляді не зарахування до її трудового стажу певних періодів роботи, підтверджених записами у трудовій книжці;

- по-третє, на вказану обставину відповідач взагалі не посилався у спірному рішенні вякості підстави для відмови у призначенні позивачу пенсії.

Таким чином, як вбачається з викладеного, враховуючи здійснену перевірку та доопрацювання відповідачем пенсійної справи позивача, загальний стаж роботи позивача складає 22 роки 10 місяців 5 днів. В свою чергу, стаж, який мав бути врахований відповідачем в загальний стаж позивача, як встановлено судом, складає у період з 01.01.1997 року по 31.12.1997 року в КСП «Перемога» (1 рік); з 01.01.2000 року по 21.03.2000 року в КСП «Перемога» (понад 2 місяці); з 22.03.2000 року по 01.10.2001 року в ТОВ «Перемога» (понад 1 рік та 6 місяців), тобто, сумарно такий стаж роботи складає понад 2 роки та 8 місяців.

Отже, враховуючи викладене, вбачається, щопозивач має загальний трудовий стаж понад 25 років.

В свою чергу, як вже зазначалось судом, ч.1 ст.26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років.

До досягнення віку, встановленого абзацами першим і другим цієї частини, право на пенсію за віком за наявності відповідного страхового стажу мають жінки 1961 року народження і старші після досягнення ними такого віку, зокрема, 58 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1959 року по 31 березня 1960 року.

Позивач звернулась до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком 22.06.2018 року, а 25.06.2018 року позивачу виповнилося 58 років 6 місяців.

Спірне рішення прийнято відповідачем 26.06.2018 року.

Таким чином, як вбачається з викладеного станом на дату прийняття відповідачем спірного рішення у позивача були встановлені ч.1 ст.26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування підстави для призначення їй пенсії за віком за її заявою.

Водночас, стосовно посилання відповідача на те, що спірне рішення про відмову у призначенні пенсії не було відповідачем належним чином обґрунтовано (вмотивовано), суд зазначає наступне.

Згідно з ч. 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

При цьому суд виходить з того, що принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень включає в себе те, що рішення має бути прийняте з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення.

Європейський Суд з прав людини у рішенні по справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року, вказує, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

У Рішенні від 10 лютого 2010 року у справі «Серявін та інші проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що у рішеннях суддів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Отже, рішення суб`єкта владних повноважень повинно ґрунтуватися на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення. Мають значення, як правило, ті обставини, які передбачені нормою права, що застосовується. Суб`єкт владних повноважень повинен врахувати усі ці обставини, тобто надати їм правову оцінку: прийняти до уваги або відхилити. У разі відхилення певних обставин висновки повинні бути мотивованими, особливо, коли має місце несприятливе для особи рішення.

Принцип обґрунтованості рішення вимагає від суб`єкта владних повноважень враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Для цього він має ретельно зібрати і дослідити матеріали, що мають доказове значення у справі, наприклад, документи, пояснення осіб, тощо.

При цьому, суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих висновків, обґрунтованих припущеннями та неперевіреними фактами, а не конкретними обставинами. Так само недопустимо надавати значення обставинам, які насправді не стосуються справи. Несприятливе для особи рішення повинно бути вмотивованим. Прийняття рішення, вчинення (не вчинення) дії вимагає від суб`єкта владних повноважень діяти добросовісно, тобто з щирим наміром щодо реалізації владних повноважень та досягнення поставлених цілей і справедливих результатів, з відданістю визначеним законом меті та завданням діяльності, передбачувано, без корисливих прагнень досягти персональної вигоди, привілеїв або переваг через прийняття рішення та вчинення дії.

Таким чином, висновки та рішення суб`єкта владних повноважень повинні бути обґрунтовані та можуть ґрунтуватися виключно на належних та достатніх доказах.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерела права.

Відповідно до положень ст.9 Конституції України, ст. 6 КАС України та ст.17, ч.5 ст.19 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди та органи державної влади повинні дотримуватись положень Європейської конвенції з прав людини та її основоположних свобод 1950 року, застосовувати в своїй діяльності рішення Європейського суду з прав людини з питань застосування окремих положень цієї Конвенції.

Проте, суд зазначає, що відповідачем не було надано жодної оцінки, зокрема, записам наявним у трудовій книжці позивача за спірні періоди її роботи.

Отже, відповідач, відмовляючи позивачу у призначенні пенсії за віком не надав оцінку відомостям, наявним або відсутнім в трудовій книжці позивача, обмежившись у спірному рішенні лише загальним посилання на підстави для відмови у призначенні пенсії за віком, через відсутність у позивача достатнього трудового стажу.

Таким чином, з урахуванням вищенаведеного, суд вважає, що зазначення відповідачем у спірному рішенні лише загального посилання на підстави для відмови у призначенні пенсії за віком (на відсутність достатнього трудового стажу) є порушенням відповідачем принципу обґрунтованості (вмотивованості) рішення суб`єкта владних повноважень.

В свою чергу, посилання відповідача на відсутність документів у відповідних архівах, за відсутності обов`язковості їх надання в даному конкретному випадку, свідчить про те, що відповідач діяв не на підставі та не у межах повноважень, що визначені законодавством у сфері пенсійного забезпечення.

Відповідач не довів суду наявність підстав для відмови у призначенні позивачу пенсії за віком, оскільки матеріалами справи підтверджується наявність необхідного стажу у ОСОБА_1 для призначення їй пенсії за віком.

Зважаючи на встановлені судом обставини та досліджені у справі докази, та з урахуванням вищезазначених норм чинного законодавства, суд дійшов висновку, що рішення Великомихайлівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Одеської області від 26 червня 2018 року №171 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком є протиправним та підлягає скасуванню.

В свою чергу, як вже зазначено судом, періоди роботи позивача з 01.01.1997 року по 31.12.1997 року в КСП «Перемога»; з 01.01.2000 року по 21.03.2000 року в КСП «Перемога»; з 22.03.2000 року по 01.10.2001 року в ТОВ «Перемога» дояркою, підлягають зарахуванню до її загального трудового стажу.

Згідно з ч.2 ст.9 КАС України суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

З урахуванням вищевикладеного, оскільки у Великомихайлівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Одеської області як суб`єкта владних повноважень були відсутні підстави для прийняття рішення про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком, враховуючи, що згідно протоколу від 05.12.2018 року відповідачем виключено із зарахованого раніше до стажу період роботи позивача у 1997 році, приймаючи до уваги необхідність ефективного захисту прав та інтересів позивача, що ґрунтується на чинному законодавстві України, з метою повного захисту прав та інтересів позивача, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог позивача на підставі ч.2 ст.9 КАС України і:

- зобов`язати відповідача зарахувати позивачу до стажу її роботи періоди роботи дояркою з 01.01.1997 року по 31.12.1997 року в КСП «Перемога»; з 01.01.2000 року по 21.03.2000 року в КСП «Перемога»; з 22.03.2000 року по 01.10.2001 року в ТОВ «Перемога».

Вирішуючи позовні вимоги позивача в частині зобов`язання Великомихайлівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Одеської області нарахувати та виплачувати їй пенсію за віком, з 1 січня 2018 року, суд виходить з наступного.

Відповідно до п.1.7 Порядку №22-1 днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, відповідної заяви.

Якщо заява пересилається поштою (крім випадків призначення (поновлення) пенсій), днем звернення за пенсією вважається дата, що зазначена на поштовому штемпелі місця відправлення заяви.

У разі якщо до заяви про призначення пенсії додані не всі необхідні документи, орган, що призначає пенсію, письмово повідомляє заявника про те, які документи необхідно подати додатково, про що в заяві про призначення пенсії робиться відповідний запис. Якщо вони будуть подані не пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність подання додаткових документів, то днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття заяви про призначення пенсії або дата, зазначена на поштовому штемпелі місця відправлення заяви.

Якщо поданих документів достатньо для визначення права особи на призначення пенсії, пенсія призначається на підставі таких документів. При надходженні додаткових документів у визначений строк розмір пенсії переглядається з дати призначення. У разі надходження додаткових документів пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність їх подання пенсія перераховується зі строків, передбачених частиною четвертою статті 45 Закону.

Згідно з п.1.8 Порядку №22-1 особам, які одержують пенсію, призначену органами Пенсійного фонду за іншими законами, або допомогу, призначену органами соціального захисту населення, пенсія призначається з дати виникнення права на неї з урахуванням пункту 1.7 цього розділу.

Згідно з п.1 ч.1 ст.45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку: пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Отже, за наявності законодавчо визначених підстав, пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернулась до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком 22.06.2018 року, а 25.06.2018 року позивачу виповнилося 58 років 6 місяців.

Відповідно до ч.5 ст.45 Закону документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.

Як вбачається з матеріалів справи, станом на дату прийняття відповідачем рішення про відмову у призначенні позивачу пенсії ОСОБА_1 виповнилось 58 років 6 місяців та вона має необхідний стаж роботи 25 років відповідно до ч.1 ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

При прийнятті рішення від 26 червня 2018 року №171 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 Великомихайлівським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України Одеської області не було встановлено інших підстав (ніж неврахування вищевказаних спірних періодів роботи позивача) для відмови у призначенні позивачу пенсії за віком.

Тобто, відповідач Великомихайлівське об`єднане управління Пенсійного фонду України Одеської області розглянув заяву позивача по суті та за її розглядом прийняв рішення про відмову у призначені пенсії ОСОБА_1 з підстав, які визнані судом необґрунтованими та такими, що не можуть бути застосовані у даних правовідносинах, зважаючи на наявні в матеріалах справи докази та норми чинного законодавства.

Отже, в даному випадку, за встановлених судом обставин, оскільки Великомихайлівське об`єднане управління Пенсійного фонду України Одеської області розглянуло заяву позивача по суті та прийняло рішення по суті її заяви, відповідні повноваження відповідача щодо призначення пенсії в даних спірних правовідносинах не є дискреційними повноваженнями.

В свою чергу, щодо дати, з якої позивач просить призначити їй пенсію за віком 01 січня 2018 року, суд зазначає, що в цій частині такі вимоги позивача є необґрунтованими, безпідставними, оскільки як вже зазначено судом,пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку, а позивач досягла відповідного віку, визначеного ч.1 ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» - 58 років 6 місяців саме 25.06.2018 року, звернувшись із відповідною заявою 22.06.2018 року.

Таким чином, з огляду на вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги в частині зобов`язання Великомихайлівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Одеської області нарахувати та виплачувати пенсію позивачу за віком з 1 січня 2018 року, підлягають частковому задоволенню шляхом:

- зобов`язання Великомихайлівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Одеської області призначити та виплатити ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування з 26.06.2018 року.

Щодо доводів позивача стосовно наявності у неї не лише достатнього трудового стажу, а й пільгового, який складає 23 роки роботи дояркою, суд зазначає, що в даних спірних правовідносинах такі доводи не беруться судом до уваги, оскільки позивачем оскаржується відповідне рішення відповідача про відмову у призначенні пенсії за віком за її заявою про призначення пенсії за віком, а не заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

Решта доводів та заперечень позивача та відповідача висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Оцінюючи правомірність дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у ст.2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури.

Відповідно до ч. 1. ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Частиною 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно із ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Суд вважає, що відповідачем як суб`єктом владних повноважень не доведено правомірність прийнятого ним рішення, що оскаржується позивачем.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Матеріалами справи підтверджено, що позивачем сплачено судовий збір у розмірі 704,80 грн. згідно квитанції №21 від 06.11.2018 року та судовий збір у розмірі 704,80 грн. згідно квитанції №20 від 06.11.2018 року.

Частиною 3 ст.6 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що у разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

Згідно з п.23 ч.1 ст.4 КАС України похідна позовна вимога - вимога, задоволення якої залежить від задоволення іншої позовної вимоги (основної вимоги).

Отже, позивачем при подачі даної позовної заяви заявлено одну вимогу немайнового характеру (про визнання протиправним рішення) та похідну від неї вимогу зобов`язального характеру.

Оскільки вимога позивача зобов`язального характеру є похідною, то судовий збір обраховується за подання позову немайнового характеру, який містить одну немайнову вимогу, і отже судовий збір за такі вимоги сплачується як за одну вимогу немайнового характеру у розмірі 704,80 грн.

В свою чергу, судовий збір позивачем сплачений у розмірі 1409,60 грн. (704,80 грн. + 704,80 грн.).

Таким чином, оскільки суд дійшов висновку про задоволення вимоги позивача про визнання протиправним та скасування рішення, яке оскаржується позивачем та часткове задоволення вимоги зобов`язального характеру, з урахуванням наведеного судом вище, наявні підстави для стягнення з відповідача суми сплаченого судового збору у розмірі 704,80 грн. (як за одну вимогу немайнового характеру).

Водночас, суд роз`яснює позивачу, що відповідно до відповідно до п.1 ч.1 ст.7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Отже, враховуючи вищенаведене судом, позивач має право на повернення судового збору у розмірі 704,80 грн. як внесеного у більшому розмірі, ніж встановлено законом згідно з п.1 ч.1 ст.7 Закону України «Про судовий збір».

Однак, станом на дату прийняття рішення відповідного клопотання з боку позивача до суду не надходило.

Керуючись ст.ст. 2,9,72,77,90,120,139,193,194,241-246,205,255,295 КАС України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_7 ) до Великомихайлівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Одеської області (вул.Ватутіна, смт.Велика Михайлівка, Одеська область, 67100, ідентифікаційний код юридичної особи: 41250458) про визнання протиправним та скасувати рішення Великомихайлівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Одеської області від 26 червня 2018 року №171 та зобов`язання нарахувати та виплачувати позивачу пенсію за віком, з 1 січня 2018 року - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Великомихайлівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Одеської області від 26 червня 2018 року №171 про відмову у призначенні пенсії, за яким ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії за віком.

Зобов`язати Великомихайлівське об`єднане управління Пенсійного фонду України Одеської області (ідентифікаційний код юридичної особи: 41250458, адреса: вул. Ватутіна, буд.43, смт. Велика Михайлівка, Одеська область, 67100) зарахувати ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_7 , адреса: АДРЕСА_1 ) до стажу її роботи наступні періоди роботи дояркою: з 01.01.1997 року по 31.12.1997 року в КСП «Перемога»; з 01.01.2000 року по 21.03.2000 року в КСП «Перемога»; з 22.03.2000 року по 01.10.2001 року в ТОВ «Перемога».

Зобов`язати Великомихайлівське об`єднане управління Пенсійного фонду України Одеської області (ідентифікаційний код юридичної особи: 41250458, адреса: вул. Ватутіна, буд.43, смт. Велика Михайлівка, Одеська область, 67100) призначити та виплатити ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_7 , адреса: АДРЕСА_1 ) пенсію за віком відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування з 26.06.2018 року.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Одеський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя О.М. Соколенко

.