Справа № 826/4962/15
Суддя: Шрамко Ю.Т.
Дата ухвалення: 2018-12-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

21 грудня 2018 року №826/4962/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Шрамко Ю.Т., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління ДФС у м. Києві та Головного управління ДФС у м. Києві, треті особи - Товариство з обмеженою відповідальністю "Грант Тайм", Товариство з обмеженою відповідальністю "Гатіора", про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, вимоги про сплату боргу та рішення, -

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва, (також далі - суд), надійшов позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , (далі - позивач, ФОП ОСОБА_1 ), до Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління ДФС у м. Києві, (далі - відповідач-1, ДПІ у Шевченківському р-ні), Головного управління ДФС у м. Києві, (далі - відповідач-2, ГУ ДФС у м. Києві), в якому позивач просив:

- визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві, (також далі - ДПІ у Шевченківському р-ні), від 27.11.2014 р. №2352/26-59-17-01 та №2353/26-59-17-01;

- визнати протиправною та скасувати прийняту ДПІ у Шевченківському р-ні вимогу про сплату боргу по єдиному внеску від 15.10.2014 р. №Ф-1729 на загальну суму 33239,23 грн.;

- визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ДФС у м. Києві від 19.12.2014 р. №374/Г/26-15-10-08 про результати розгляду первинної скарги.

Ухвалою суду (суддя Кармазін О.А.) від 10.04.2015 р. відкрито провадження у справі №826/4962/15, (далі - справа), а також залучено до участі у справі в якості третіх осіб без самостійних вимог на стороні позивача - Товариство з обмеженою відповідальністю "Грант Тайм", (далі - третя особа-1, ТОВ "Грант Тайм") та Товариство з обмеженою відповідальністю "Гатіора", (далі - третя особа-2, ТОВ "Гатіора").Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 09.06.2015 р. у задоволенні позову ФОП ОСОБА_1 відмовлено повністю.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 30.07.2015 р. постанову суду першої інстанції від 09.06.2015 р. залишено без змін.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 05.04.2017 р. постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 09.06.2015 р. та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 30.07.2015 р. скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, для нового розгляду та вирішення справи визначено суддю Шрамко Ю.Т.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 27.04.2017 р. справу прийнято до провадження судді Шрамко Ю.Т. та призначено її до розгляду в судовому засіданні.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що оскаржувані рішення та вимога є протиправними та підлягають скасуванню, оскільки прийняті відповідачами на підставі висновків, зроблених за результатами перевірки позивача, які не відповідають фактичним обставинам.

Відповідачі позовні вимоги не визнали, просили у задоволенні позову відмовити повністю, оскільки оскаржувані рішення та вимоги прийняті ними на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Треті особи, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду справи, у судові засідання не прибули, письмових пояснень до суду не подавали.

Враховуючи викладене та зважаючи на достатність наявних у матеріалах справи доказів для розгляду та вирішення справи по суті, у відповідному судовому засіданні судом прийнято рішення про подальший розгляд та вирішення справи у порядку письмового провадження.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд встановив наступне.

ДПІ у Шевченківському р-ні проведено документальну позапланову невиїзну перевірку дотримання позивачем вимог податкового законодавства при проведенні фінансово-господарських операцій по взаємовідносинах з ТОВ "Грант Тайм" () за лютий 2013 р. та ТОВ "Гатіора" () за період з березня по грудень 2013 р., за результатами якої складено акт від 15.10.2014 р. №1489/17-01/, (далі - Акт перевірки).

Згідно з висновками Акту перевірки, встановлено допущення позивачем порушень податкового законодавства, а саме :

- п. 177.2 ст. 177 Податкового кодексу України, (далі - ПК України), занижено оподатковуваний дохід в 2013 р. на 481175,85 грн., що призвело до заниження податкового зобов`язання із доходів фізичних осіб на суму 80355,15 грн.;

- п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198 ПК України, в результаті чого завищено податковий кредит на загальну суму 96235,00 грн., в тому числі за лютий 2013 р. - 12500,00 грн., за березень 2013 р. - 12000,00 грн., за квітень 2013 р. - 5100,00 грн., за травень 2013 р. - 6835,00 грн., за червень 2013 р. - 8667,00 грн., за липень 2013 р. - 5333,00 грн., за серпень 2013 р. - 9333,00 грн., за вересень 2013 р. - 6967,00 грн., за жовтень 2013 р. - 7167,00 грн., за листопад 2013 р. - 14167,00грн., за грудень 2013 р. - 8167,00 грн.;

- п. 1 ч. 2 ст. 6, п. 4 ст. 1, ч. 11 ст. 8 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", у зв`язку із чим занижено в 2013 році єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, який підлягає сплаті в сумі 33239,23 грн.

У зв`язку із встановленням зазначених вище порушень ДПІ у Шевченківському р-ні 27.11.2014 р. прийнято оскаржувані податкові повідомлення-рішення:

- №2352/26-59-17-01, яким збільшено позивачу грошове зобов`язання по податку з доходів фізичних осіб на загальну суму 120532,73 грн., з яких за основним платежем - 80355,15 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 40177,58 грн.;

- №2353/26-59-17-01, яким збільшено позивачу грошове зобов`язання з податку на додану вартість на загальну суму 144352,50 грн., з яких за основним платежем - 96235,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 48117,50 грн.

За результатами адміністративного (досудового) оскарження вказаних вище податкових повідомлень-рішень рішенням ГУ ДФС у м. Києві від 31.01.2015 р. №315/Г/26-15-10-08 вказані рішення залишено без змін.

Крім того, 15.10.2014 р. ДПІ у Шевченківському р-ні складено оскаржувану вимогу про сплату боргу по єдиному внеску №Ф-1729, відповідно до якої позивача зобов`язано сплатити недоїмку зі сплати єдиного внеску у розмірі 33239,23 грн.

При цьому, за результатами адміністративного (досудового) оскарження вказаної вище вимоги рішенням ГУ ДФС у м. Києві від 19.12.2014 р. №374/Г/26-15-10-08 залишено без змін вимогу, а також збільшено суму єдиного внеску на 20803,64 грн.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд зазначає наступне.

Вищий адміністративний суд України в ухвалі від 05.04.2017 р., якою скасовано прийняті у справі постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 09.06.2015 р. та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 30.07.2015 р., зазначив, зокрема:

- суди попередніх інстанцій не зобов?язали відповідача надати докази на підтвердження доводів про відсутність реального характеру господарських операцій позивача, обмежившись висновками акта перевірки, при цьому не врахували надані позивачем документи на підтвердження оспорюваних операцій, відображення цих операцій в податковому обліку контрагентами позивача, без обґрунтування таких висновків;

- судам слід врахувати вказані вище обставини та з`ясувати характер та зміст спірних операцій між позивачем та ТОВ "Грант Тайм", ТОВ "Гатіора", дослідити договори та усі первинні документи, пов`язані з їх виконанням, та які належить складати залежно від певного виду господарської операції, в сукупності з іншими доказами, і на підставі цього зробити вмотивований висновок про те, чи відбувся дійсний рух активів між учасниками відповідних операцій, а також встановлення наявності зв`язку між фактом придбання товарів (послуг) з понесенням інших витрат із господарською діяльністю платника податку та використання цих товарів у господарській діяльності.

Як вбачається із змісту Акту перевірки, висновки податкового органу щодо заниження зобов`язань з податку з доходів фізичних осіб та податку на додану вартість обґрунтовано безпідставністю формування податкових результатів з урахуванням договірних взаємовідносин з ТОВ "Грант Тайм" та ТОВ "Гатіора", що на переконання відповідача носили виключно фіктивний характер.

Відповідно до наявної в матеріалах справи копії Акту перевірки, податковий орган прийшов до висновків щодо відсутності у вказаних контрагентів позивача реальної можливості виконати умови договору. Такі доводи податкового органу ґрунтуються на обставинах викладених у актах складених працівниками ДПІ у Шевченківському р-ні та ДПІ у Подільському районі ГУ Міндоходів у м. Києві про неможливість проведення зустрічних звірок.

Як вбачається із наданих суду доказів, між позивачем та ТОВ "Грант Тайм" 04.12.2012 року укладено договір №04/12/2012, відповідно до умов якого ТОВ "Грант Тайм" зобов`язувалось здійснити розробку та виготовлення упаковки та етикетки для продуктів харчування. В обов`язковому порядку додаються всі необхідні сертифікати для харчової упаковки. Доставка готової упаковки та етикетки здійснюється в межах міста за рахунок виконавця. Доставка за межі міста оплачується додатково із зазначенням суми у додатковій угоді. Узгодження питань підгонки упаковки під фасувальне обладнання виконується виконавцем.

Відповідно до умов договору №04/12/2012, ТОВ "Грант Тайм" зобов`язувалось виконувати маркетингові послуги: дослідження ринків України, організація та проведення заходів по стимулюванню збуту продукції у точках продажу, вивчення попиту на продукцію та перспективи його розвитку, аналіз діяльності конкурентів.

На підтвердження настання реальних наслідків за вказаним правочином позивачем надано копії актів здачі-приймання виконаних робіт:

- від 31.01.2013 р. №1247 щодо участі виконавця в акції по просуванню продукції ТМ "Просто" в торгівельній мережі, додаткове місце продажу з 25.12.2012 р. по 14.01.2013 р., вартістю 22500,00 грн. крім того ПДВ 4500,00 грн.;

- від 31.01.2013 р. №1248 щодо участі в акції по просуванню продукції ТМ "Осінній букет" в торгівельній мережі; додаткове місце продажу; розробка дизайну етикеток ТМ "Осінній букет"; виготовлення етикеток ТМ "Осінній букет". Вартість всього 28000,00 грн., у т.ч. ПДВ 4666,67 грн.;

- від 01.02.2013 р. №1374 щодо участі в акції по просуванню продукції ТМ "Clever" в торгівельній мережі "Billa", додаткове місце продажу; участь в акції - розміщення реклами в газеті "Billa" продукту ТМ "Clever" в лютому - березні 2013 р. Вартість всього 50000,00 грн., у т.ч. ПДВ 8333,33 грн.;

- від 20.02.2013 р. №1375 щодо розробки дизайну етикетки (квасоля, огірки, горошок, томати, кукурудза консервовані); розробка та виготовлення буклетів ТМ "Овочеве Меню". Вартість 25000,00 грн., у т.ч. ПДВ 4166,67 грн.

За наслідками зазначених господарських операцій ТОВ "Грант тайм" складено та видано позивачу податкові накладні від 31.01.2013 р. №1247 на загальну суму 27000,00 грн., в тому числі ПДВ на суму 4500,00 грн., №1278 на загальну суму 28000,00 грн., в тому числі ПДВ на суму 4666,67 грн, від 01.02.2013 р. №1374 на загальну суму 50000,00 грн., в тому числі ПДВ на суму 8333,33 грн. та від 20.02.2013 р. №1375 на загальну суму 25000,00 грн., в тому числі ПДВ на суму 4166,67 грн.

У подальшому, 14.12.2013 р. між сторонами підписано додаткову угоду №2 до договору №04/12/2012 щодо виконання робіт: акція по просуванню продукції ТМ "Просто" в торговій мережі Брусничка, додаткові місця продажу в період з 25.12. до 14.01; місце проведення - 41 магазин по 2 піддони. Вартість 27000 грн. з ПДВ.

31.01.2013 р. складено звіт із зазначенням адрес магазинів у м. Дніпропетровську, м. Донецьку, м Харкові, кількість учасників, що прийняли участь в акції склала 86 000 осіб, додано додаток у вигляді фото-звіту.

14.01.2013 р. між сторонами підписано додаткову угоду №3 до договору №04/12/2012 щодо розробки та виготовлення етикеток ТМ "Осінній Букет" (макет); виготовлення етикетом (тираж не вказано), щодо проведення акції по просуванню продукції по 21 магазину по 2 піддони. Складено звіт від 31.01.2013 р. із зазначенням адрес 21 магазину. Додано додаток у вигляді фото-звіту.

31.01.2013 р. між сторонами підписано додаткову угоду №4 до договору №04/12/2012 щодо розробки дизайну етикетки для мережі Алмі - квасоля в томатному соусі, огірки 2-6 720 мл., горошок з/б, томати консервовані 720, кукурудза консервована 425; розробки та виготовлення етикеток ТМ "Овочеве меню" тиражом 200 буклетів. Вартість 25000,00 грн. Складено звіт від 06.02.2014 р. Додано додаток у вигляді фото-звіту.

05.02.2013 р. між сторонами підписано додаткову угоду №5 до договору №04/12/2012 щодо проведення акції по просуванню продукції ТМ "Clever" в торгівельній мережі "Billa" у 28 точках вартістю 50000 грн. Складено звіт від 28.02.2013 р. із зазначенням адрес 21 магазину у м. Дніпродзержинськ, м. Київ, м. Краматорськ, м. Маріуполь, м. Одеса. Зазначено, що кількість учасників акції - 16325 осіб. Зазначено, що надано послуги по розміщенню інформаційних матеріалів в ТМ "Clever" в газеті "Billa" випуск 2013 р. Додано додаток у вигляді фото-звіту.

Також, між позивачем (замовник) та ТОВ "Гатіора" (виконавець) 18.03.2013 р. укладено договір №18/03/2013, відповідно до умов якого ТОВ "Гатіора" зобов`язувалось здійснити розробку та виготовлення упаковки та етикетки для продуктів харчування. В обов`язковому порядку додаються всі необхідні сертифікати для харчової упаковки. Доставка готової упаковки та етикетки здійснюється в межах міста за рахунок виконавця. Доставка за межі міста оплачується додатково із зазначенням суми у додатковій угоді. Узгодження питань підгонки упаковки під фасувальне обладнання виконується виконавцем.

Умовами договору №18/03/2013 також встановлено, що ТОВ "Гатіора" також зобов`язується виконувати маркетингові послуги: дослідження ринків України, організація та проведення заходів по стимулюванню збуту продукції у точках продажу, вивчення попиту на продукцію та перспективи його розвитку, аналіз діяльності конкурентів.

На підтвердження виконання договору, позивачем надано акти щодо надання послуг №1291 від 11.03.2013 р., №1293 від 29.03.2013 р., №1536 від 15.04.2013 р., №1088 від 07.05.2013 р., №1089 від 14.05.2013 р., №1090 від 20.05.2013 р., №1071 від 10.06.2013 р., №1072 від 26.06.2013 р., №1243 від 31.07.2013 р., №1016 від 01.08.2013 р., №1017 від 06.08.2013 р., №1018 від 16.08.2013 р., №1019 від 20.08.2013 р., №894 від 09.09.2013 р., №895 від 21.09.2013 р., №984 від 02.10.2013 р., №985 від 15.10.2013 р., №986 від 20.10.2013 р., №1364 від 05.11.2013 р., №1366 від 30.11.2013 р., №1168 від 20.12.2013 р., зокрема, з адаптації етикеток ТМ №1 та ТМ "Хіт продукт" для торгової мережі "Фудмаркет", надання послуг промоутера, щодо організації рекламних точок у відділеннях Укрпошти, щодо участі в акції "Товар тижня" продукції ТМ "Овочеве меню" в торгівельній мережі "Велика кишеня", щодо участі в акції "Травень" ТМ "Ашан" (10 супермаркетів), щодо надання послуг з виконання етикеток "Бички в томатному соусі", "Товстолобик в томатному соусі", щодо підготовки огляду експортного ринку України за 2012 рік, за 8 місяців 2013 року, щодо проведення дегустації продукції ТМ "Добра Справа", видаткові накладні на поставку позивачу 525 картонних коробок, комплектів стікерів для кришки Твіст, стікерів для кришки СКО, додаткові угоди, звіти. Додано додатки у вигляді фото-звітів.

Крім того, позивачем надано суду відповідні копії податкових накладних, складених за результатами вказаних вище правочинів (т. 1 а.с. 116 - 144).

Також, на підтвердження оплати наданих за вказаними вище правочинами послуг позивачем надано відповідні банківські виписки (т. 2 а.с. 137 - 169).

Правовідносини, що виникають у зв`язку з оподаткуванням доходів, отриманих фізичною особою-підприємцем від провадження господарської діяльності та формуванням платником податку на додану вартість податкового кредиту врегульовано ст.ст. 177, 198 ПК України.

Так, відповідно до пункту 177.2 статті 177 ПК України, об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Згідно пункту 177.4 статті 177 ПК України, до переліку витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат операційної діяльності згідно з розділом III цього Кодексу.

За змістом пункту 138.1 статті 138 ПК України витрати, що враховуються при обчисленні об`єкта оподаткування, складаються, зокрема, із витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті.

За приписами підпункту 138.1.1 пункту 138.1 статті 138 ПК України, витрати операційної діяльності, серед іншого, включають собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об`єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2 - 140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку.

Пунктом 138.2 статті 138 ПК України встановлено, що витрати, які враховуються для визначення об`єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Підпунктом "а" пункту 198.1 статті 198 ПК України передбачено, що право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Згідно пункту 198.2 статті 198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно пункту 198.6 статті 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16 липня 1999 року №996-XIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Згідно частини 2 статті 9 цього Закону первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

За змістом наведених правових норм витрати для цілей оподаткування доходів, отриманих фізичною особою-підприємцем від провадження господарської діяльності, а також податковий кредит для визначення об`єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактичні здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операцій, яка є підставою для формування податкового обліку платника.

Підпункт 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначає господарську діяльність, як діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

З Акта перевірки вбачається, що основним джерелом інформації щодо обставин та підставою для висновків про наявність порушень податкового законодавства та причетності ланцюгів постачання до платника є інформаційні бази даних податкового органу в розрізі контрагентів. При цьому, відповідачем не досліджувались первинні документи щодо взаємовідносин контрагента позивача із значеними суб`єктами господарювання.

Відповідно до висновків Вищого адміністративного суду України, викладених в ухвалі від 10.06.2013 р. у справі №К/9991/69832/12, п. 198.2 ст. 198 Податкового кодексу України право платника податку на податковий кредит ставить в залежність від отримання податкової накладної, а не від проведення зустрічних звірок контрагентів платника податку (позивача) та знаходження їх посадових осіб за юридичними адресами.

Інформаційні бази даних податкового органу не мають статусу офіційних і можуть містити помилки, які впливають на правовий статус платника податку. Бази даних ДФС не є належними доказами у справі, чинним законодавством також не передбачена належність таких баз до засобів доказування.

Дана правова позиція також підтверджується правовими позиціями, викладеними у постановах Вищого адміністративного суду України від 20.09.2012 року №К9991/574/12; №К9991/5991/11 та №9991/24891/11.

Відповідно до листа Вищого адміністративного суду України від 02.06.2011 р. №742/11/13-11, оцінюватися при дослідженні факту здійснення господарської операції повинні відносини безпосередньо між учасниками тієї операції, на підставі якої сформовані дані податкового обліку.

Суд також звертає увагу, що відповідачем в Акті перевірки не зазначається про наявність розбіжностей в реєстрі виданих і отриманих податкових накладних позивача та його контрагентів, а відтак, такі розбіжності відсутні, контрагентами задекларовані їх податкові зобов`язання за наслідками виконання ними їх зобов`язань згідно договорів у повному обсязі та належним чином.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що волевиявлення позивача та його контрагентів на укладення договорів є вільним та відповідало їх внутрішній волі, а укладені договори спрямовані на реальне настання передбачених ними наслідків.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про правомірність включення до складу податкового кредиту коштів, сплачених позивачем відповідно до договорів, укладених із ТОВ "Грант Тайм" та ТОВ "Гатіора"

Також, слід зазначити, що відповідачем в акті перевірки не встановлено розбіжностей даних які містять первинні бухгалтерські документи, а також не зазначав про невідповідність первинних бухгалтерських документів вимогам чинного податкового законодавства, зокрема, відсутності у них обов`язкових реквізитів.

Окрім того, в матеріалах справи відсутні будь-які докази щодо невідповідності податкових накладних, виписаних ТОВ "Грант Тайм" та ТОВ "Гатіора" на ім`я позивача, вимогам чинного законодавства України.

З огляду на таке, суд зазначає наступне.

Законодавством України на одну із сторін цивільно-правової угоди - покупця товару (робіт, послуг), яка є платником податків, не покладено обов`язку здійснення контролю за дотриманням усіма виконавцями, постачальниками по ланцюгу постачання вимог законодавства щодо здійснення господарської діяльності, сплати податку і в подальшому за можливі будь-які неправомірні дії будь-кого з виконавців, постачальників у ланцюгу постачання або через відсутність висновків зустрічних перевірок, зазнавати певних негативних наслідків у вигляді позбавлення права на декларування валових витрат та права на податковий кредит з податку на додану вартість, яке виникло в результаті сплати податку на додану вартість при придбанні товарів (робіт, послуг).

Також, відповідальність за порушення норм податкового законодавства є самостійним видом юридичної відповідальності і застосовується незалежно від відповідальності за порушення правил здійснення господарської діяльності. Отже, для перевірки законності здійснених донарахувань оспорюваних сум податкових зобов`язань позивачеві дослідженню підлягають обставини щодо реальності здійснення господарських операцій та правильності формування даних податкового обліку за наслідками виконання цих операцій.

Відповідно до змісту Інформаційного листа Вищого адміністративного суду України від 20.07.2010 р. №1112/11/13-10 "Проблемні питання застосування законодавства у справах за участю органів державної податкової служби", якщо контрагент не виконав свого зобов`язання щодо сплати податку до бюджету, це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цієї особи. Зазначена обставина не є підставою для позбавлення платника податку права на відшкодування податку на додану вартість у разі, якщо останній виконав усі передбачені законом умови щодо отримання такого відшкодування та має всі документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту.

Неприпустимість притягнення до відповідальності однієї компанії, у випадку за неправомірні дії іншої компанії підтверджується практикою Європейського Суду з прав людини.

Так, в пункті 71 рішення у справі "Булвес АД проти Болгарії" Європейський Суд з прав людини дійшов такого висновку: "…Суд вважає, що компанія-заявник не повинна нести відповідальність за наслідки невиконання постачальником його обов`язків щодо своєчасного декларування ПДВ і, як наслідок, сплачувати ПДВ повторно разом із пенею. Суд вважає, що такі вимоги прирівнюються до надзвичайного обтяження для компанії-заявника, що порушило справедливий баланс, який повинен був підтримуватися між вимогами загальних інтересів та вимогами захисту права власності".

Вищенаведений висновок Європейський Суд з прав людини повторно підтверджено у рішенні по справі "Бізнес Сепорт Сентре проти Болгарії", зокрема у пункті 23 зазначено, що у разі виявлення податковими органами невиконання постачальником своїх обов`язків, як платника ПДВ, вони могли б розпочати податкову перевірку цього постачальника, з тим, щоб стягнути з нього належні платежі та штрафні санкції. Утім, зазначив Суд, прямого впливу на оподаткування організації-заявника ( Бізнес Сепорт Сентре ) це не мало б.

Отже, Європейський Суд з прав людини чітко визначає правило індивідуальної відповідальності платника податків. Тобто, добросовісний платник податків не має зазнавати негативних наслідків через порушення законодавства його контрагентом.

Вказаний підхід до визначення недопустимості порушення майнових прав особи знаходить своє продовження у праві Європейського союзу, зокрема у Шостій Директиві №77/388/ЄЕС від 17.05.1977 р. щодо гармонізації законодавства держав-членів стосовно податків з обороту (надалі - також "Шоста Директива").

Закон України "Про Загальнодержавну програму адаптації законодавства України до законодавства Європейського Союзу" визначає сферу оподаткування (зокрема, непрямі податки) як пріоритетну сферу для виконання програми адаптації українського законодавства. Даний закон визначає, що елементом адаптації законодавства має стати перевірка проектів законів України та інших нормативно-правових актів на їх відповідність acquis communautaire (право ЄС) з метою недопущення прийняття актів, які суперечать acquis Європейського Союзу. Тобто, податкове законодавство України, а, відповідно, його тлумачення та застосування, не може суперечити положенням Шостої Директиви. Це підтверджується позицією Суду Європейського Союзу (Суд ЄС), яка відповідно застосовується ЄСПЛ для вирішення справи "Булвес"АД проти Болгарії", а саме: "…Операції самі по собі не визнаються недійсними через шахрайство з ПДВ, складають поставки товарів чи послуг особою, яка виступає у ролі платника податку, та економічну діяльність в розумінні статей 2(1). 4 та (1) Шостої Директиви, де такі поставки і така діяльність відповідають об`єктивним критеріям, на яких базуються визначення даних термінів, незважаючи на наміри іншого продавця, який приймає участь у тій самій низці поставок та/або потенційно шахрайський характер будь-якої іншої операції платником податку, який розглядається, про що платник податку не знав і не міг знати. Право на податковий кредит особи зі статусом платника податку, яка здійснює такі операції, не може залежати від факту, що у низці поставок, в яку входять ці операції, попередня чи наступна операція є недійсною через шахрайство з ПДВ, про яке платник податку не знав і не міг знати".

Рішення Європейського Суду з прав людини згідно з статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини" мають в Україні значення джерела права. Більше того, стаття 6 Кодексу адміністративного судочинства України вимагає врахування практики Європейського Суду з прав людини при вирішенні справ.

Частиною 1 статті 627 Цивільного кодексу України (далі -ЦК України) встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу (ч. 1 ст. 215 ЦК України).

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину визначені статтею 203 ЦК України, відповідно до якої зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до положень ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до частин 1, 2 ст. 228 ЦК України правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.

Обов`язковість установлення умислу поширюється на визнання недійсними правочинів, вчинених із метою, що суперечить інтересам держави і суспільства (ч. 3 ст. 228 ЦК України).

Суд зазначає, що доказом наявності вини сторони у формі умислу може бути лише вирок по кримінальній справі відносно посадових осіб товариства, який набрав законної сили.

Матеріали справи таких відомостей не містять.

Відповідно до інформаційного листа Вищого адміністративного суду України від 02.06.2011 року №742/11/13-11, з метою встановлення факту здійснення господарської операції, формування витрат для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість судам належить з`ясовувати, зокрема, обставини щодо встановлення спеціальної податкової правосуб`єктності учасників господарської операції, а саме статус постачальника товарів (послуг), придбання яких є підставою для формування податкового кредиту та/або сум бюджетного відшкодування з податку на додану вартість. Особа, що видає податкову накладну, повинна бути зареєстрованою як платник податку на додану вартість на момент вчинення відповідної господарської операції.

При цьому, для висновків про наявність порушень податкового законодавства в діях платника податків в обов`язковому порядку необхідно з`ясувати можливу обізнаність такого платника щодо дефектів у правовому статусі його контрагентів (відсутність реєстрації їх як платників податку на додану вартість, відсутність у відповідних посадових осіб чи інших представників контрагента повноважень на складання первинних, розрахункових документів, податкових накладних тощо). Відповідні обставини можуть бути з`ясовані, зокрема, з використанням даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, а також офіційно оприлюднених даних щодо анульованих свідоцтв платника податку на додану вартість.

Статтею 18 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців" встановлено, що якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, були внесені до нього, то вони вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін.

Суд звертає увагу, що станом на дату укладення і виконання договорів між позивачем та ТОВ "Грант Тайм", ТОВ "Гатіора", вказані суб`єкти господарювання були зареєстровані у передбаченому законодавством порядку, являлись платниками податку на додану вартість, тобто мали спеціальну податкову та цивільну правосуб`єктність.

Платник податків (покупець товару) не має обов`язку та повноважень здійснювати контроль за дотриманням постачальником товару (робіт, послуг), відомості щодо якого містяться у Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України та який перебуває на обліку в податковому органу, в тому числі зареєстрований платником податку на додану вартість, вимог законодавства щодо здійснення господарської діяльності, дотримання вимог податкового законодавства тощо і в подальшому зазнавати певних негативних наслідків у вигляді позбавлення права на валові витрати чи податковий кредит за можливу неправомірну діяльність контрагента.

Акт перевірки не містить жодних посилань на те, що свідоцтво про державну реєстрацію та свідоцтво платника податку на додану вартість ТОВ "Грант Тайм" та ТОВ "Гатіора" скасовані чи визнані недійсними за рішенням суду на момент укладання чи виконання договорів.

Окрім того, відповідно до правової позицій Вищого адміністративного суду України, викладеної в ухвалі від 03.05.2012 р. по справі №К/9991/11271/12, наявність реєстрації контрагента на час вчинення спірних операцій є свідченням наявності у них необхідного обсягу правосуб`єктності для здійснення таких операцій, тоді як перевірка проведення такої реєстрації з дотриманням вимог законодавства перебуває поза межами можливого контролю платника.

Суд звертає увагу, що висновки Акту перевірки, на підставі яких винесено оскаржувані податкові повідомлення-рішення, ґрунтуються виключно на аналізі актів про неможливість проведення зустрічних звірок ТОВ "Грант Тайм" та ТОВ "Гатіора".

Податковим органом не досліджено рух товару (послуг) від постачальника до позивача, а також не перевірялась наявність товару, надання послуг.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що волевиявлення позивача на укладення договорів було вільним та відповідало внутрішній волі, а договори спрямовані на реальне настання передбачених ним наслідків.

Стосовно доводів податкового органу щодо нереальності господарських операцій позивача із ТОВ "Грант Тайм" та ТОВ "Гатіора", що ґрунтуються на інформації щодо судових справ стосовно постачальників контрагента позивача, кримінальних проваджень, суд зазначає наступне.

Відповідачем, як джерело доказової інформації вказуються проміжні ухвали слідчих суддів, якими вирішуються клопотання учасників кримінального провадження. При цьому, посадові особи, які здійснювали перевірку приходять до висновку щодо "фіктивності" контрагентів та всіх операцій.

Одночасно з цим, будь-яких порушень щодо оформлення податкових накладних контролюючим органом не встановлено, зауваження до змісту та форми зазначених документів відсутні, що не заперечується відповідачем в акті перевірки.

Крім того, на виконання викладених в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 05.04.2017 р., якою скасовано прийняті у справі постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 09.06.2015 р. та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 30.07.2015 р., вимог Окружний адміністративний суд міста Києва ухвалою від 27.04.2017 р. витребував у відповідачів додаткові письмові заперечення проти позову разом із засвідченими копіями наявних додаткових письмових доказів на підтвердження обставин, якими обґрунтовуються такі заперечення, а також усіма матеріалами, які були взяті ними до уваги при прийнятті оскаржуваних рішень (з урахуванням обставин, зазначених в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 05.04.2017 р.).

Проте, відповідачами не було надано витребуваних судом додаткових письмових заперечень проти позову разом із засвідченими копіями наявних додаткових письмових доказів на підтвердження обставин, якими обґрунтовуються такі заперечення, а також усіма матеріалами, які були взяті ними до уваги при прийнятті оскаржуваних рішень (з урахуванням обставин, зазначених в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 05.04.2017 р.).

Враховуючи встановлені у справі обставини та наявні у ній матеріали, суд приходить до висновку про доведення позивачем дотримання ним законодавчих вимог щодо документального підтвердження віднесення спірних сум до витрат та податкового кредиту у періоді, що перевірявся та як наслідок про відсутність у відповідача-1 правових підстав для нарахування позивачу зобов`язань з податку на додану вартість, а відтак про наявність підстав для скасування оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.

Щодо позовних вимог в частині визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 15.10.2014 №Ф-1729 суд зазначає наступне.

Як вбачається зі змісту оскаржуваної вимоги, її складено на підставі висновків Акту перевірки у зв`язку із встановленням нікчемності правочинів, укладених позивачем з ТОВ "Грант Тайм" та ТОВ "Гатіора".

Враховуючи висновки суду щодо реальності настання наслідків за результатом господарських взаємовідносин позивача із ТОВ "Грант Тайм" та ТОВ "Гатіора", то і податкова вимога є протиправною та підлягає скасуванню.

При цьому, позовні вимоги в частині визнання незаконним та скасування рішення Головного управління ДФС у м. Києві від 19.12.2014 р. №374/Г/26-15-10-08 "Про результати розгляду первинної скарги", не можуть бути задоволені, з огляду на наступне.

Частиною першою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з частиною першою статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси

Таким чином, завдання адміністративного судочинства полягає у захисті саме порушених прав особи у публічно-правових відносинах.

У справі за конституційним поданням щодо офіційного тлумачення окремих положень частини першої статті 4 Цивільного процесуального кодексу України (справа про охоронюваний законом інтерес) Конституційний Суд України в Рішенні від 1 грудня 2004 року N 18-рп/2004 дав визначення поняттю "охоронюваний законом інтерес", який вживається в ряді законів України, у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "право" (інтерес у вузькому розумінні цього слова), який розуміє як правовий феномен, що: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним.

Поняття "охоронюваний законом інтерес" у всіх випадках вживання його у законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "право" має один і той же зміст.

Таким чином, до адміністративного суду вправі звернутися кожна особа, яка вважає, що її право чи охоронюваний законом інтерес порушено чи оспорюється, позаяк підставою для звернення особи до суду з позовом є її суб`єктивне уявлення, особисте переконання в порушенні прав чи свобод. Однак обов`язковою умовою здійснення такого захисту судом є об`єктивна наявність відповідного порушення права або законного інтересу на момент звернення до суду.

З огляду на викладене, рішення про результати розгляду скарг не відповідає критерію юридичної значимості, не створює для платника жодних правових наслідків у вигляді виникнення, зміни або припинення його прав та не породжують для нього будь-яких обов`язків, оскільки за своєю суттю, у даному випадку, лише підтверджує підстави прийняття рішення про анулювання реєстрації платника податку на додану вартість.

З огляду на викладене, суд не вбачає підстав для задоволення позовної вимоги в частині визнання протиправним та скасування рішення Головного управління ДФС у м. Києві від 19.12.2014 р. №374/Г/26-15-10-08.

Згідно з ч. 1 ст. 9, ст. 72, ч.ч. 1, 2, 5 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Таким чином, із системного аналізу вище викладених норм та з`ясованих судом обставин вбачається, що позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління ДФС у м. Києві та Головного управління ДФС у м. Києві, треті особи - Товариство з обмеженою відповідальністю "Грант Тайм", Товариство з обмеженою відповідальністю "Гатіора", про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, вимоги про сплату боргу та рішення є таким, що підлягає задоволенню частково.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд зазначає наступне.

Згідно з ч.ч. 3, 4 ст. 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

При частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Отже, стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача-1 підлягає частина сплаченої суми судового збору у розмірі 487,20 грн.

На підставі вище викладеного, керуючись ст.ст. 72-77, 90, 134, 139, 192, 241-246, 250, 255 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) до Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління ДФС у м. Києві (місцезнаходження: 03056, м. Київ, вул. Політехнічна, 5-А; ) та Головного управління ДФС у м. Києві (місцезнаходження: 04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19; ), треті особи - Товариство з обмеженою відповідальністю "Грант Тайм" (місцезнаходження: 04050, м. Київ, вул. Глибочицька, 72, офіс 320; ), Товариство з обмеженою відповідальністю "Гатіора" (місцезнаходження: 04123, м. Київ, вул. Червонопільська, 5; ), про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, вимоги про сплату боргу та рішення задовольнити частково.

2. Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві від 27.11.2014 р. №2352/26-59-17-01 та №2353/26-59-17-01.

3. Визнати протиправною та скасувати вимогу Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві про сплату боргу (недоїмки) від 15.10.2014 №Ф-1729,.

4. Позов в іншій частині залишити без задоволення.

5. Присудити на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 частину сплаченого ним судового збору у розмірі 487,20 грн. (чотириста вісімдесят сім гривень двадцять копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління ДФС у м. Києві.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Ю.Т. Шрамко