Справа № 826/6775/18
Суддя: Степанюк Анатолій Германович
Дата ухвалення: 2019-05-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/6775/18 Суддя першої інстанції: Васильченко І.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Степанюка А.Г.,

суддів - Епель О.В., Карпушової О.В.,

при секретарі - Ліневській В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Офісу великих платників податків ДФС на прийняте у порядку спрощеного позовного провадження рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 грудня 2018 року у справі за адміністративним позовом Промислово-технічної компанія у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю «Агромат» до Офісу великих платників податків ДФС про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2018 року Промислово-технічна компанія у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю «Агромат» (далі - Позивач, ТОВ «Агромат») звернулася до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Офісу великих платників податків ДФС (далі - Відповідач, Офіс ВПП) про визнання протиправними та скасування у повному обсязі податкових повідомлень-рішень від 12.01.2018 року № та №.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 18.12.2018 року позов задоволено повністю. При цьому суд першої інстанції виходив з того, що відсутність рішення про визначення коду товару та випущення товару у вільний обіг є свідченням про класифікацію такого товару митним органом відповідно до коду, заявленого у митній декларації. Крім того, суд підкреслив, що перевірка ТОВ «Агромат» проведена за відсутності на те правових підстав, а відтак будь-які доводи Офісу ВПП щодо заниження бази оподаткування платником податків є неспроможними.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, Відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його та прийняти нове, яким у задоволенні позовних вимог буде відмовлено. В обґрунтування своєї позиції зазначає, що встановлені органом доходів і зборів порушення правил класифікації товарів, а також обставин зазначення різної вартості імпортованих товарів мають своїм наслідком донарахування Офісом ВПП зобов`язань з податку на додану вартість та ввізного мита. Крім того, вказує, що перевірка була проведена у межах наданих Митним кодексом України повноважень, у той час як ТОВ «Агромат» не було надано документи на спростування виявлених у ході її проведення порушень. Поряд з іншим, наголошує на безпідставності посилання Позивача на рішення Солом`янського районного суду міста Києва у справі про притягнення до адміністративної відповідальності генерального директора ТОВ «Агромат», оскільки в указаному рішенні оцінка правомірності визначення коду класифікації товарів за УКТ ЗЕД не досліджувалася. Також стверджує про необґрунтованість посилання Позивача на експертний висновок Київської торгово-промислової палати в якості доказу правомірності визначення коду товарів за УКТ ЗЕД, оскільки він має інформаційний або довідковий характер.

Після усунення визначених в ухвалі від 18.02.2019 року про залишення апеляційної скарги без руху недоліків ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 12.03.2019 року відкрито апеляційне провадження у справі, встановлено строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні на 03.04.2019 року, яке було відкладено на 17.04.2019 року та у подальшому перенесене на 15.05.2019 року у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю судді-доповідача.

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «Агромат» просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. В обґрунтування своїх доводів зазначає, що за своїм змістом апеляційна скарга повністю відтворює відзив на позовну заяву. Стверджує, що постановами Солом`янського районного суду міста Києва було встановлено факти достовірності визначення митної вартості товарів за вантажно-митними деклараціями, які були предметом перевірки.

У судовому засіданні представник Апелянта доводи апеляційної скарги підтримав з підстав, викладених в останній, та просив вимоги скарги задовольнити повністю.

Представник Позивача наполягав на залишенні апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, виходячи з такого.

Вирішуючи вказану справу, суд першої інстанції встановив, що у листопаді - грудні 2017 року працівниками Офісу ВПП на підставі п. 7 ч. 2 ст. 336, ст. 345, п. п. 1, 2 ч. 2 ст. 351 Митного кодексу України та наказу Офісу ВПП від 17.11.2017 року №2635 проведено документальну позапланову невиїзну перевірку ТОВ «Агромат» з питань правильності класифікації згідно УКТ ЗЕД товарів, щодо яких проведено митне оформлення за митною декларацією від 22.01.2016 року №100250005/2016/145302 та з питань правильності визначення бази оподаткування, своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів за митними деклараціями від 21.01.2016 року №100250005/2016/145268 та від 04.03.2016 року №100250005/2016/146497.

У ході перевірки податковим органом було встановлено порушення Позивачем:

- Закону України «Про митний тариф України», п.п. «г» п. 5 ч. 8 ст. 257 Митного кодексу України щодо невірної класифікації товарів (замість товарної підкатегорії 8302 50 00 00 - ставка ввізного мита - 10%, застосована товарна підкатегорія 7418 20 00 00 - ставка ввізного мита - 0%), що призвело до заниження податкового зобов`язання з ввізного мита на суму 2 979,39 грн., у тому числі за митною декларацією від 22.01.2016 року № 100250005/2016/145302 на суму мита 2 979,39 грн.;

- п. 187.8 ст. 187 та п.190.1 ст. 190 Податкового кодексу України щодо заниження бази оподаткування податку на додану вартість на суму ввізного мита 875,88 грн., у зв`язку із чим було занижено податкове зобов`язання з ПДВ на суму 595,88 грн., в тому числі за митною декларацією від 22.01.2016 року № 100250005/2016/145302;

- Закону України «Про митний тариф України», п.п. «г» п. 5 ч. 8 ст. 257 Митного кодексу України, що призвело до заниження податкового зобов`язання з ввізного мита на суму 63,40 грн., в тому числі за митною декларацією від 21.01.2016 року № 100250005/2016/14568;

- п. 187.8 ст. 187 та п.190.1 ст. 190 Податкового кодексу України, ст. 278, п. 1 ч. 1 ст. 279 Митного кодексу України, в результаті чого занижено базу оподаткування ПДВ на зменшену різницю митної вартості товарів на суму 381 572,05 грн., чим занижено податкові зобов`язання з ПДВ на суму 76 314,41 грн., у тому числі за від 21.01.2016 року 100250005/2016/14568 на суму ПДВ 36 145,94 грн., та від 04.03.2016 року№ 100250005/2016/146497 на суму ПДВ 40 68,48 грн.

Результати перевірки зафіксовані в акті від 15.12.2017 року №н44/17/28-10-14-09/ (а.с. 14-24), висновки якого за наслідками розгляду заперечень ТОВ «Агромат» від 21.12.2017 року №572 (а.с. 28) були залишені без змін, про що останнього було повідомлено Офісом ВПП листом від 09.01.2018 року №704/10/29-10-14-09-13 (а.с. 29-32).

На підставі викладених в акті перевірки висновків Відповідачем 12.01.2018 року прийняті податкові повідомлення-рішення форми «Р»:

- №, яким Позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість з товарів, ввезених на територію України, на загальну суму 96 137,88 грн. (у тому числі за основним платежем - 76 910,30 грн. та штрафними (фінансовими) санкціями - 19 227,58 грн.) (а.с. 10-11);

- №, яким Позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем: мито на товари, що ввозяться на територію України суб`єктами господарювання, на загальну суму 3 803,49 грн. (у тому числі за основним платежем - 3 042,79 грн. та штрафними санкціями - 760,70 грн.) (а.с. 12-13).

За результатами адміністративного оскарження рішенням ДФС України від 23.03.2018 року №10459/6/99-99-11-03-03-25 (а.с. 35-40) було залишено без задоволення скаргу ТОВ «Агромат» (а.с. 33-34) та оскаржувані податкові повідомлення-рішення - без змін.

На підставі встановлених вище обставин, суд першої інстанції, здійснивши системний аналіз приписів ст. ст. 69, 345, 351 Митного кодексу України, Порядку роботи відділу митних платежів, підрозділу митного оформлення митного органу та митного поста при вирішення питань класифікації товарів, що переміщуються через митний кордон України, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 30.05.2012 року №650, прийшов до висновку, що відсутність рішення про визначення коду товару не дає підстав стверджувати про порушення код класифікації УКТ ЗЕД, визначеного у декларації, а за відсутності правових підстав для проведення перевірки будь-які її результати не мають юридичної значимості.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не може не погодитися з огляду на таке.

Відповідно до ч. ч. 1-2, 4-5 ст. 69 Митного кодексу України товари при їх декларуванні підлягають класифікації, тобто у відношенні товарів визначаються коди відповідно до класифікаційних групувань, зазначених в УКТ ЗЕД.

Органи доходів і зборів здійснюють контроль правильності класифікації товарів, поданих до митного оформлення, згідно з УКТ ЗЕД.

У разі виявлення під час митного оформлення товарів або після нього порушення правил класифікації товарів орган доходів і зборів має право самостійно класифікувати такі товари.

Під складним випадком класифікації товару розуміється випадок, коли у процесі контролю правильності заявленого декларантом або уповноваженою ним особою коду товару виникають суперечності щодо тлумачення положень УКТ ЗЕД, вирішення яких потребує додаткової інформації, спеціальних знань, проведення досліджень тощо.

За правилами п. 3 ч. 3 ст. 345 МК України органи доходів і зборів мають право здійснювати митний контроль шляхом проведення документальних виїзних (планових або позапланових) та документальних невиїзних перевірок дотримання законодавства України з питань державної митної справи, зокрема, щодо правильності класифікації згідно з УКТЗЕД товарів, щодо яких проведено митне оформлення.

Згідно ч. 1 ст. 351 МК України предметом документальних невиїзних перевірок є дані про своєчасність, достовірність, повноту нарахування та сплати митних платежів при переміщенні товарів через митний кордон України підприємствами, а також при переміщенні товарів через митний кордон України громадянами з поданням митної декларації, передбаченої законодавством України для підприємств.

Приписи ч. 2 ст. 351 МК України визначають, що документальна невиїзна перевірка проводиться у разі: 1) виявлення ознак, що свідчать про можливе порушення законодавства України з питань державної митної справи, за результатами аналізу електронних копій митних декларацій, інформації, що стосується товарів, митне оформлення яких завершено, отриманої від суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності та виробників таких товарів, з висновків акредитованих відповідно до законодавства експертів; 2) надходження від уповноважених органів іноземних держав документально підтвердженої інформації про непідтвердження автентичності поданих органу доходів і зборів документів щодо товарів, митне оформлення яких завершено, недостовірність відомостей, що в них містяться, а також запитів стосовно надання інформації про зовнішньоекономічні операції, які здійснювалися за участю суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності - резидентів України.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що наказ про призначення документальної невиїзної перевірки обов`язково має містити визначені ч. 2 ст. 351 МК України підстави для її проведення, які зі змісту такого наказу можливо було чітко ідентифікувати.

Як вбачається зі змісту наданого на виконання вимог ухвали Шостого апеляційного адміністративного суду від 03.04.2019 року наказу Офісу ВПП від 17.11.2017 року №2635 «Про проведення документальної невиїзної перевірки», перевірку ПТК ТОВ «Агромат» було проведено на підставі п. 1 та п. 2 ч. 2 ст. 351 Митного кодексу України.

На переконання судової колегії, самі по собі листи ДФС України від 06.09.2017 року №23810/7/99-99-14-04-04-02-17 (а.с. 77-78) та від 04.09.2017 року №1819/99-99-19-03-03-18 (а.с. 81-82), в яких зазначено про класифікацію певних товарів за тією чи іншою категорією, не є, на переконання судової колегії, обґрунтованою підставою стверджувати про порушення платником податків правил декларування.

Натомість, отримання від Національної митної служби Фінляндії листа від 19.08.2016 року №Т 85/04.06/2016 (а.с. 83-102) з інформацією щодо відмінності у вартості в рахунках, що використовувалися компанією Oras Oy у деклараціях, є, на переконання судової колегії, підставою для проведення перевірки ПТК ТОВ «Агромат» на підставі п. 2 ч. 2 ст. 351 МК України. Викладене, у свою чергу, свідчить про помилковість позиції суду першої інстанції щодо відсутності в Офісу ВПП повноважень на проведення перевірки Позивача з огляду на ненабуття права на її проведення.

Викладене, у свою чергу, свідчить про необхідність надання оцінки змісту оскаржуваних індивідуальних актів у межах апеляційного перегляду рішення суду першої інстанції.

За таких обставин, надаючи оцінку доводам Апелянта щодо неправильного визначення Позивачем коду товару «гачок для рушників», «тримач рушників», «тримач-кільце для рушників» за УКТ ЗЕД - 7418 20 00 00 (ставка ввізного мита 0%) замість 8302 50 00 00 (ставка ввізного мита 10%), судова колегія вважає за необхідне звернути увагу на таке.

Відповідно до п. 1 Основних правил інтерпретації класифікації товарів згідно УКТЗЕД, затверджених Законом України «Про митний тариф України» (далі - Основні правила), для юридичних цілей класифікація товарів в УКТЗЕД здійснюється виходячи з назв товарних позицій і відповідних приміток до розділів чи груп і, якщо цими назвами не передбачено іншого, відповідно до таких правил: 2 (b) будь-яке посилання в назві товарної позиції на будь-який матеріал чи речовину стосується також сумішей або сполук цього матеріалу чи речовини з іншими матеріалами чи речовинами. Будь-яке посилання на товар з певного матеріалу чи речовини розглядається як посилання на товар, що повністю або частково складається з цього матеріалу чи речовини. Класифікація товару, що складається більше ніж з одного матеріалу чи речовини, здійснюється відповідно до вимог правила 3.

Відповідно до правила 3 (а) у разі коли згідно з правилом 2 (b) або з будь-яких інших причин товар на перший погляд (prima facie) можна віднести до двох чи більше товарних позицій, його класифікація здійснюється таким чином: перевага надається тій товарній позиції, в якій товар описується конкретніше порівняно з товарними позиціями, де дається більш загальний його опис. Проте в разі коли кожна з двох або більше товарних позицій стосується лише частини матеріалів чи речовин, що входять до складу суміші чи багатокомпонентного товару, або лише частини товарів, що надходять у продаж у наборі для роздрібної торгівлі, такі товарні позиції вважаються рівнозначними щодо цього товару, навіть якщо в одній з них подається повніший або точніший опис цього товару.

Пунктом 6 Основних правил передбачено, що для юридичних цілей класифікація товарів у товарних підпозиціях, товарних категоріях і товарних підкатегоріях здійснюється відповідно до назви останніх, а також приміток, які їх стосуються, з урахуванням певних застережень (mutatis mutandis), положень вищезазначених правил за умови, що порівнювати можна лише назви одного рівня деталізації. Для цілей цього правила також можуть застосовуватися відповідні примітки до розділів і груп, якщо в контексті не зазначено інше.

Згідно пояснень до категорії 7418 20 00 00, до неї відносяться вироби столові, кухонні або інші побутові вироби та їх частини мідні; мочалки для чищення кухонного посуду, подушечки для чищення або полірування, рукавички та аналогічні вироби мідні; обладнання санітарно-технічне та його частини мідні, зокрема, обладнання санітарно-технічне та його частини.

Зі змісту пояснень до категорії 8302 50 00 00 вбачається, що до неї відносяться арматура кріплення, фурнітура та аналогічні вироби з недорогоцінних металів, що використовуються для меблів, дверей, сходів, вікон, віконниць, у кузовах транспортних засобів, для лимарських виробів, валіз, ящиків, скриньок та аналогічних виробів; кронштейни, вішалки для одягу, капелюхів, підставки та аналогічні вироби з недорогоцінних металів; ролики з арматурою з недорогоцінних металів; замикальні пристрої для автоматичних дверей з недорогоцінних металів, зокрема - полиці, вішалки, у тому числі для капелюхів, та аналогічні вироби.

Аналіз змісту наведених пояснень до категорії УКТЗЕД дає підстави стверджувати, що вироби з латуні - «гачок для рушників», «тримач рушників», «тримач-кільце для рушників» належать до категорії УКТЗЕД 7418 20 00 00 з огляду на їх склад та цільове призначення. При цьому, як вірно зауважив Позивач, обґрунтованість визначення даного коду УКТ ЗЕД 7418 20 00 00 щодо згаданих товарів підтверджується й експертним висновком Київської торгово-промислової палати від 22.12.2017 року №К-2117 (а.с. 41).

Поряд з цим, у контексті наведеного суд апеляційної інстанції вважає за необхідне підкреслити, що класифікацію товарів за УКТ ЗЕД здійснює особа, яка подає декларацію. Орган доходів і зборів здійснює контроль за такою класифікацією і може самостійно визначити код задекларованого товару лише в тому разі, коли виявить порушення правил класифікації з боку декларанта. Повноваження контролюючого органу щодо самостійного визначення коду товару не є дискреційними та обумовлені виключно наявністю порушення правил класифікації з боку декларанта.

Аналогічна позиція викладена в постановах Верховного Суду від 03.05.2018 року у справі №П/811/849/17 та від 07.08.2018 року у справі №808/2133/17.

З урахуванням наведеного колегія суддів приходить до висновку про відсутність в Офісу ВПП правових підстав стверджувати про неправильність визначення ТОВ «Агромат» коду класифікації товарів за УКТ ЗЕД.

Крім того, судовою колегією враховується, що сума податку на додану вартість з товарів, ввезених на митну територію України, визначається на підставі положень п. 190.1 ст. 190 Податкового кодексу України, згідно якого базою оподаткування для товарів, що ввозяться на митну територію України, є договірна (контрактна) вартість, але не нижче митної вартості цих товарів, визначеної відповідно до розділу ІІІ Митного кодексу України, з урахуванням мита та акцизного податку, що підлягають сплаті і включаються до ціни товарів.

При визначенні бази оподаткування для товарів, що ввозяться на митну територію України, перерахунок іноземної валюти у валюту України здійснюється за курсом валюти, визначеним відповідно до статті 39-1 цього Кодексу.

Відтак, збільшення грошового зобов`язання з податку на додану вартість можливе за умови доведення контролюючим органом факту неправильного визначення розміру митної вартості товару.

Виходячи із змісту ч. 6 ст. 69 Митного кодексу України штрафи та інші санкції за несплату митних платежів та за інші порушення, виявлені у зв`язку з неправильною класифікацією товарів, застосовуються органами доходів і зборів виключно у разі, якщо прийняте органом доходів і зборів рішення про класифікацію цих товарів у складному випадку було прийнято на підставі поданих заявником недостовірних документів, наданої ним недостовірної інформації та/або внаслідок ненадання заявником всієї наявної у нього інформації, необхідної для прийняття зазначеного рішення, що суттєво вплинуло на характер цього рішення.

Відповідно до п. 109.1 ст. 109 Податкового кодексу України податковими правопорушеннями, серед іншого, є протиправні діяння (дія чи бездіяльність) платників податків, податкових агентів, та/або їх посадових осіб, що призвели до невиконання або неналежного виконання вимог, установлених цим Кодексом та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Відсутність або недоведеність вини платника податків, як необхідної складової податкового правопорушення, обумовлює протиправність застосування штрафних (фінансових) санкцій за таке правопорушення.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 12.02.2019 року у справі №813/1307/17.

За таких обставин донарахування податкового зобов`язання з податку на додану вартість на підставі самостійного визначення контролюючим органом коду товару за УКТ ЗЕД за відсутності на те правових підстав перебуває поза межами правового поля.

Надаючи оцінку посиланням Апелянта про заниження Позивачем митної вартості товарів за МД від 18.01.2016 року №100250000/2016/385520 та від 04.03.2016 року №100250005/2016/146497, судова колегія вважає за необхідне зазначити таке.

Як вбачається з матеріалів справи, стверджуючи про заниження ТОВ «Агромат» вартості імпортованого за згаданими МД товару, Офіс ВПП посилається на відомості, надані Національною митною службою Фінляндії (а.с. 73-102), зі змісту яких вбачається, що експортні декларації та комерційні рахунки, на підставі яких здійснювалося митне оформлення товарів за експортної декларації містять відмінні дані щодо вартості товарів. Проте, зі змісту наданих ТОВ «Агромат» документів вбачається, що вартість товару, зазначена у МД, відповідала вартості, зазначеній в інвойсах (а.с. 68-69), отримання коштів згідно інвойсів №612065-66 та №00 в сумі 867,00 євро та 783,00 євро відповідно підтверджується листом компанії «ORAS OY» від 23.11.2016 року (а.с. 62-63), а безпосередньо Національна митна служба Фінляндії у своєму листі від 19.08.2016 року №Т85/04.06./2016 вказує, що компанія «ORAS OY» одержала оплату переказом на банківський рахунок на експортне відправлення в сумі, зазначеній у наданих ДФС України розрахунках (а.с. 83-84).

Викладене, на переконання судової колегії, свідчить про помилковість доводів Апелянта про невірне визначення ТОВ «Агромат» митної вартості товарів та, як наслідок, необхідності здійснення донарахування податкових зобов`язань з ПДВ, оскільки належними і допустимими доказами не підтверджено визначення Позивачем митної вартості товарів на підставі недостовірних відомостей. Відтак, висновки контролюючого органу про наявність правових підстав для донарахування ТОВ «Агромат» податкового зобов`язання з ПДВ за вказаними операціями є безпідставними, наслідком чого є скасування оскаржуваних актів індивідуальної дії.

Разом з тим, колегія суддів у межах спірних правовідносин вважає за необхідне звернути увагу, що у постанові від 07.08.2018 року у справі №808/2133/17 Верховний Суд вказав на помилковість позиції про те, що відсутність рішення про визначення коду товару та випущення товару у вільний обіг свідчить про класифікацію його митним органом відповідно до коду, заявленого у митній декларації, оскільки вказаний правовий висновок був висловлений на підставі положень МК України від 11.07.2002 року № 92-IV (стаття 69), які втратили чинність.

Згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Таким чином, зважаючи на встановлену вище відсутність правових підстав для прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень з огляду на належних і допустимих доказів порушення Позивачем правил визначення митної вартості імпортованих товарів та коду товару за УКТ ЗЕД, судова колегія приходить до висновку про правильність твердження Окружного адміністративного суду міста Києва про необхідність задоволення позову, однак вважає, що, обґрунтовуючи такі висновки, суд першої інстанції не досліджував у повному обсязі підстави для проведення перевірки, оскільки не витребовував в Офісу ВПП документи, що стали підставою для проведення перевірки, а також помилково зазначив про неможливість здійснення контролю правильності визначення УКТ ЗЕД за відсутності рішення митного органу про визначення коду товару.

Отже, суд першої інстанції дійшов до вірного висновку про наявність правових підстав для задоволення позову, однак обґрунтував його з неправильним застосуванням норм матеріального права та з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для вирішення справи. Наведені вище обставини є підставою для зміни судового рішення.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Приписи п. п. 1, 4 ч. 1, ч. 2 ст. 317 КАС України визначають, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

У зв`язку з цим колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу - залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - змінити, зазначивши, що підстави для задоволення позовних вимог викладені у мотивувальній частині даної постанови.

Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Офісу великих платників податків ДФС - задовольнити частково.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 грудня 2018 року - змінити, зазначивши, що підстави для задоволення позовних вимог викладені у мотивувальній частині даної постанови.

В іншій частині рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 грудня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття.

Касаційна скарга на рішення суду апеляційної інстанції подається безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Головуючий суддя А.Г. Степанюк

Судді О.В. Епель

О.В. Карпушова

Повний текст постанови складено « 15» травня 2019 року.