Справа № 360/1047/19
Суддя: І.О. Свергун
Дата ухвалення: 2019-05-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

16 травня 2019 рокуСєвєродонецькСправа № 360/1047/19

Луганський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Свергун І.О.,

за участі секретаря судового засідання - Карча В.М.,

представника позивача - Чернобая С.С. (ордер від 03.03.2019 серії АА № 058336),

представника відповідача - Білашової К.В. (довіреність від 04.09.2018 № 6197/9/12-32-10-00-29),

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «Інтеко» до Головного управління ДФС у Луганській області про скасування податкового повідомлення-рішення від 14.06.2018 № 2,

ВСТАНОВИВ:

13.03.2019 до Луганського окружного адміністративного суду надійшов позов товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «Інтеко» (далі - ТОВ «НВП «Інтеко», позивач) до Головного управління ДФС у Луганській області (далі - ГУ ДФС у Луганській області, відповідач) про скасування податкового повідомлення-рішення від 14.06.2018 № 2. Позовні вимоги мотивовано таким.

Відповідачем проведено документальну позапланову невиїзну перевірку позивача з питань дотримання вимог валютного законодавства за період з 16.03.2015 по 01.05.2018 при виконанні зовнішньоекономічного контракту від 16.03.2015 № 16-03-15 з ТОО «Снаб Пром» (м. Уфа, Російська Федерація), за результатами якої складено акт перевірки, де визначено порушення з боку ТОВ «НВП «Інтеко» статті 1 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» в частині перевищення законодавчо встановлених строків розрахунків за експортними операціями, а саме - несвоєчасне надходження виручки в іноземній валюті внаслідок невиконання експортного контракту від 16.03.2015 № 16-03-15 з нерезидентом ТОО «Снаб Пром» (Казахстан) у сумі 42800 дол. США на 32 календарних дні з 25.06.2015 по 26.07.2015.

На підставі акта перевірки прийнято податкове повідомлення-рішення від 14.06.2018 № 2 про застосування до позивача 87016,25 грн штрафних санкцій у вигляді пені за порушення строків розрахунків у сфері зовнішньоекономічної діяльності за період з 25.06.2015 по 26.07.2015.

Позивач не погоджується з висновками акта перевірки та податковим повідомленням-рішенням, посилається, що на підставі частини першої статті 4 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» позивач, який знаходився в зоні проведення антитерористичної операції, звільнений від нарахування пені за порушення вказаного Закону.

На підставі викладеного позивач просив скасувати податкове повідомлення-рішення від 14.06.2018 № 2.

Ухвалою суду від 18.03.2019 позов було залишено без руху для усунення недоліків. В установлений судом строк недоліки було усунуто. Ухвалою суду від 28.03.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

17.04.2019 від відповідача до суду надійшов відзив на адміністративний позов, в якому відповідач посилається на таке.

Відповідно до наказу ГУ ДФС у Луганській області від 23.05.2018 № 584, на підставі підпункту 78.1.1 пункту 78.1 статті 78, статті 79 ПК України контролюючим органом проведено документальну позапланову невиїзну перевірку ТОВ «НВП «Інтеко» з питань дотримання вимог валютного законодавства за період з 16.03.2015 по 01.05.2018 при виконанні зовнішньоекономічного контракту від 16.03.2015 № 16-03-15 з ТОО «Снаб Пром». Перевіркою встановлено порушення платником вимог статті 1 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті», а саме - несвоєчасне надходження валютних коштів за зовнішньоекономічним контрактом від 16.03.2015 № 16-03-15.

Внаслідок виявлених порушень ГУ ДФС прийнято податкове повідомлення-рішення від 14.06.2018 № 2, згідно з яким до позивача застосовано пеню за порушення встановлених законодавством строків розрахунків у сфері зовнішньоекономічної діяльності на суму 87016,25 грн.

Стосовно доводів позивача про неправомірність застосування відповідальності за виявлені порушення з підстав знаходження підприємства в зоні АТО відповідач зазначає, що згідно зі статтею 10 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» протягом терміну дії цього Закону єдиним належним та достатнім документом, що підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), що мали місце на території проведення антитерористичної операції, як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежного виконання) зобов`язань, є сертифікат Торгово-промислової палати України.

Позивач ані під час перевірки, ані при подальшому оскарженні податкового повідомлення-рішення не надав у якості доказів настання у нього форс-мажорних обставин сертифікат Торгово-промислової палати України

Сам факт реєстрації підприємства у м. Сєвєродонецьку, на думку відповідача, не звільняє позивача від відповідальності за порушення вимог статті 1 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті».

Таким чином, вважає відповідач, податкове повідомлення-рішення від 14.06.2018 № 2 винесено контролюючим органом у відповідності до вимог чинного законодавства, тому відповідач просив відмовити в задоволенні позову (арк. спр. 65-69).

У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, надав пояснення, аналогічні викладеному в позові, а представник відповідача заперечував проти позову з підстав, наведених у відзиві на позов.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог статей 72-77, 90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд дійшов такого.

Судом установлено, що позивач ТОВ «НВП «Інтеко» зареєстрований як юридична особа 23.11.2012, номер запису в Єдиному державному реєстрі про проведення державної реєстрації юридичної особи 1 003083, місцезнаходження: Луганська область, м. Сєвєродонецьк, проспект Гвардійський, буд. 28 (арк. спр. 40-43).

На підставі наказу ГУ ДФС у Луганській області від 23.05.2018 № 584 (арк. спр. 79 зв.-80) та повідомлення від 23.05.2018 № 235 (арк. спр. 81) відповідач провів документальну позапланову невиїзну перевірку ТОВ «НВП «Інтеко» з питань дотримання вимог валютного законодавства при виконанні зовнішньоекономічного контракту від 16.03.2015 № 16-03-15 з ТОО «Снаб Пром» за період з 16.02.2015 по 01.05.2018. За результатами перевірки складено акт від 01.06.2018 № 433/12-32-14-02-14-38350137, яким установлено порушення статті 1 Закону України від 23.09.1994 № 185/94-ВР «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» (зі змінами і доповненнями) в частині перевищення законодавчо встановлених строків розрахунків за експортними операціями, а саме - несвоєчасного надходження виручки в іноземній валюті внаслідок невиконання експортного контракту від 16.03.2015 № 16-03-15 з нерезидентом ТОО «Снаб Пром» (Казахстан) у сумі 42800 дол. США на 32 календарних дні з 25.06.2015 по 26.07.2015.

06.06.2018 позивач подав до ГУ ДФС у Луганській області заперечення на акт документальної позапланової невиїзної перевірки від 01.06.2018 № 433/12-32-14-02-14-38350137 (арк. спр. 21-23).

За наслідками розгляду заперечень позивача ГУ ДФС у Луганській області надало відповідь від 11.06.2018 № 3577/10/12-32-14-02-09, згідно з якою висновки акта перевірки залишено без змін (арк. спр. 83 зв.-85).

На підставі акта перевірки від 01.06.2018 № 433/12-32-14-02-14-38350137 ГУ ДФС у Луганській області прийнято податкове повідомлення-рішення від 14.06.2018 № 2, яким до ТОВ «НВП «Інтеко» застосовано пеню за порушення встановлених законодавством строків розрахунків у сфері зовнішньоекономічної діяльності на суму 87016,25 грн (арк. спр. 18, 78).

Не погодившись зі вказаним податковим повідомленням-рішенням, позивач звернувся до Державної фіскальної служби України зі скаргою від 06.07.2018 (арк. спр. 24-27).

Рішенням ДФС України від 31.07.2018 № 25037/6/99-99-11-01-02-25 продовжено строк розгляду скарги до 08.09.2018 (арк. спр. 28).

Рішенням ДФС України від 30.08.2018 № 27953/6/99-99-11-01-02-25 податкове повідомлення-рішення від 14.06.2018 № 2 залишено без змін, а скарги позивача - без задоволення (арк. спр. 33-35).

Фактичні обставини порушення строку розрахунку за контрактом від 16.03.2015 № 16-03-15 з ТОО «Снаб Пром» (Казахстан) у сумі 42800 дол. США на 32 календарних дні з 25.06.2015 по 26.07.2015 не заперечуються сторонами.

Вирішуючи спір по суті, суд керується таким.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» від 23 вересня 1994 року № 185/94-ВР (далі - Закон № 185/94-ВР), що діяв на час виникнення спірних правовідносин, Виручка резидентів у іноземній валюті від експорту продукції підлягає зарахуванню на їх валютні рахунки в уповноважених банках у строки виплати заборгованостей, зазначені в контрактах, але не пізніше 180 календарних днів з дати митного оформлення (виписки вивізної вантажної митної декларації (z0374-12)) такої продукції, що експортується, а в разі експорту робіт, транспортних послуг - з моменту підписання акта або іншого документа, що засвідчує виконання робіт, надання транспортних послуг. Перевищення зазначеного строку потребує висновку центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері економічного розвитку. Виручка резидента за експортним зовнішньоекономічним договором (контрактом) вважається перерахованою на його банківський рахунок за заявою резидента, якщо належна сума врегульована Експортно-кредитним агентством.

При поміщенні товарів у митний режим переробки за межами митної території строк повернення цих товарів або продуктів їх переробки на митну територію України у митному режимі імпорту визначається відповідно до Митного кодексу України (4495-17).

Національний банк України має право запроваджувати на строк до шести місяців інші строки розрахунків, ніж ті, що визначені частиною першою цієї статті.

Статтею 2 зазначеного Закону встановлено, що імпортні операції резидентів, які здійснюються на умовах відстрочення поставки, в разі, коли таке відстрочення перевищує 180 календарних днів з моменту здійснення авансового платежу або виставлення векселя на користь постачальника продукції (робіт, послуг), що імпортується, потребують висновку центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері економічного розвитку.

При застосуванні розрахунків щодо імпортних операцій резидентів у формі документарного акредитиву строк, передбачений частиною першою цієї статті, діє з моменту здійснення уповноваженим банком платежу на користь нерезидента.

Строк та умови завершення імпортної операції без увезення товару на територію України визначаються у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України за погодженням з Національним банком України.

При проведенні перевірки відповідачем встановлено факт порушення термінів надходження валютної виручки, встановлених статтею 1 Закону № 185/94-ВР, що не заперечувалося і позивачем.

Згідно зі статтею 4 Закону № 185/94-ВР порушення резидентами, крім суб`єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції на період її проведення, строків, передбачених статтями 1 і 2 цього Закону або встановлених Національним банком України відповідно до статей 1 і 2 цього Закону, тягне за собою стягнення пені за кожний день прострочення у розмірі 0,3 відсотка суми неодержаної виручки (вартості недопоставленого товару) в іноземній валюті, перерахованої у грошову одиницю України за валютним курсом Національного банку України на день виникнення заборгованості. Загальний розмір нарахованої пені не може перевищувати суми неодержаної виручки (вартості недопоставленого товару).

У разі прийняття до розгляду судом, Міжнародним комерційним арбітражним судом чи Морською арбітражною комісією при Торгово-промисловій палаті України позовної заяви резидента про стягнення з нерезидента заборгованості, яка виникла внаслідок недотримання нерезидентом строків, передбачених експортно-імпортними контрактами, строки, передбачені статтями 1 і 2 цього Закону або встановлені Національним банком України відповідно до статей 1 і 2 цього Закону, зупиняються і пеня за їх порушення в цей період не сплачується.

Органи доходів і зборів вправі за наслідками документальних перевірок безпосередньо стягувати з резидентів пеню, передбачену цією статтею.

Згідно з матеріалами справи зареєстрованим місцезнаходженням позивача є: 93400, Луганська область, місто Сєвєродонецьк, проспект Гвардійський, буд. 28.

Указом Президента України від 14.04.2014 № 405/2014 введено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13.04.2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» та розпочато проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей.

Верховною Радою України 02.09.2014 прийнято Закон України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» № 1669-VІІ, який набув чинності 15.10.2014 та визначав тимчасові заходи для забезпечення підтримки суб`єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, та осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції або переселилися з неї під час її проведення.

Відповідно до статті 1 вказаного Закону територією проведення антитерористичної операції є територія України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13.04.2014 р. «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14.04.2014 р. № 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 02.12.2015 № 1275-р затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. Підпунктом 11 пункту 1 розділу «Луганська область» цього розпорядження місто Сєвєродонецьк віднесено до переліку населених пунктів, на території яких проводилася антитерористична операція.

Аналізуючи вказані приписи, позивач є суб`єктом господарювання, який звільняється від відповідальності за порушення вимог валютного законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності, оскільки самого лише факту здійснення його діяльності на території проведення антитерористичної операції достатньо для визнання його такими.

Посилання податкового органу на відсутність сертифікату Торгово-промислової палати України, як єдиної підстави для відмови у задоволенні позовних вимог, є безпідставними.

Так, стаття 10 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» визначає сертифікат Торгово-промислової палати України як єдиний належний та достатній документ, що підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), що мали місце на території проведення антитерористичної операції, як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежного виконання) зобов`язань.

Разом з тим, аналізуючи приписи вказаного Закону, слід зробити висновок про те, що невиконання зобов`язання особою може бути підтверджено обставинами непереборної сили, що звільняє таку особу від відповідальності, однак вказані зобов`язання випливають з інших правовідносин, а не з тих, які регулює Закон України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті».

Так, вказана норма є загальною і поширюється на інші види невиконаних зобов`язань, а відтак не може бути застосовано до спірних правовідносин з огляду на те, що вони регулюються спеціальною нормою, а саме - статтею 4 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті», яка прямо передбачає застосування відповідальності за порушення термінів розрахунків в іноземній валюті до резидентів, що порушили терміни розрахунків, крім суб`єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції на період її проведення.

Стаття 6 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» визначає, що якщо перевищення строків, зазначених у статтях 1 і 2 цього Закону, обумовлено виникненням форс-мажорних обставин, перебіг зазначених строків зупиняється на весь період дії форс-мажорних обставин та поновлюється з дня, наступного за днем закінчення дії таких обставин. Підтвердженням форс-мажорних обставин є сертифікат Торгово-промислової палати України про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) або іншої уповноваженої організації (органу) країни розташування сторони договору (контракту) або третьої країни відповідно до умов договору.

Разом з тим, позивач, як суб`єкт господарювання, що здійснює свою діяльність на території проведення антитерористичної операції, не є особою, на яку поширюються такі санкції, а відтак не потребує звільнення від відповідальності.

Водночас, сертифікат Торгово-промислової палати України надає особа, яка за певних обставин не могла виконати свої зобов`язання та до якої може бути застосована відповідальність, встановлена статтею 4 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті».

Отже позивач, як особа на яку не поширюється відповідальність, визначена вказаним Законом, не повинен надавати сертифікат Торгово-промислової палати України. Доведенню в даному випадку підлягає лише здійснення ним діяльності на території проведення антитерористичної операції.

Відтак у відповідача відсутні правові підстави для нарахування позивачу пені за несвоєчасні розрахунки у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

Крім того, відповідно до статті 1 Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, Першого Протоколу та Протоколів 2, 4, 7, 11 до Конвенції», ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» Україна визнала джерелом права рішення Європейського суду з прав людини, а також юрисдикцію цього суду в усіх питаннях, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції. Рішення Європейського суду є частиною національного законодавства і є обов`язковим для правозастосування органами правосуддя.

Остаточним рішенням від 7 жовтня 2011 року у справі Сєрков проти України (заява №39766/05) Європейським судом з прав людини порушення встановлено у зв`язку з тим, що, по-перше, відповідне національне законодавство не було чітким та узгодженим та, відповідно, не відповідало вимозі «якості» закону, що мало наслідком його суперечливе тлумачення Верховним Судом України, та, по-друге, незастосування судами, всупереч національному законодавству, підходу, який був би сприятливішим для заявника, коли у його справі законодавство припускало неоднозначне тлумачення.

Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Також положеннями підпункту 4.1.4 пункту 4.1 статті 4 Податкового кодексу України передбачено презумпцію правомірності рішень платника податку в разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу.

Відповідно до пункту 56.21 статті 56 Податкового кодексу України у разі коли норма цього Кодексу чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі цього Кодексу, або коли норми різних законів чи різних нормативно-правових актів, або коли норми одного і того ж нормативно-правового акта суперечать між собою та припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу, рішення приймається на користь платника податків.

З урахуванням практики Європейського Суду з прав людини, яка сформувалась з питань про прийняття рішення на користь платників податків при існуванні неоднозначності у тлумаченні прав та/чи обов`язків такого платника, а також ролі рішень Європейського Суду з прав людини як джерела права в Україні, суд вважає, що існують достатні передумови для прийняття рішення на користь платника.

За приписами частини п`ятої статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

02.10.2018 року в постанові Верховного Суду справі № 805/2130/17-а (касаційне провадження № К/9901/4715/17) зроблений висновок про те, що необхідність подання підприємством сертифіката Торгово-промислової палати України на підтвердження форс-мажорних обставин за кожним окремим контрактом відсутня, оскільки частиною першою статті 4 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» єдину умову для звільнення суб`єкта господарювання від відповідальності за порушення термінів розрахунків за зовнішньоекономічними контрактами визначено здійснення таким суб`єктом діяльності на території проведення антитерористичної операції.

Згідно з частинами першою та другою статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачем не доведено правомірності висновків про порушення позивачем норм чинного законодавства з питань оподаткування в розумінні зазначеної норми Закону.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов до висновку щодо задоволення позовних вимог та скасування спірного податкового повідомлення-рішення.

Згідно з частиною другою статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до пункту 2 частини другої статті 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

З метою ефективного захисту прав та інтересів позивача суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог, визнавши податкове повідомлення-рішення від 14.06.2018 № 2 протиправним.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з такого.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки прийняте рішення ухвалено на користь сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, суд присуджує стягнути судові витрати у розмірі 1921,00 грн, здійснені ТОВ «НВП «Інтеко» за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Луганській області.

Керуючись статтями 2, 9, 139, 241-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «Інтеко» до Головного управління ДФС у Луганській області про скасування податкового повідомлення-рішення від 14.06.2018 № 2 задовольнити повністю.

Визнати протиправним і скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Луганській області від 14.06.2018 № 2, яким до товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «Інтеко» застосовано пеню за порушення встановлених законодавством строків розрахунків у сфері зовнішньоекономічної діяльності на суму 87016,25 грн.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Луганській області (93400, Луганська область, м. Сєвєродонецьк, вул. Енергетиків, буд. 72, ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «Інтеко» (93400, Луганська область, м. Сєвєродонецьк, проспект Гвардійський, буд. 28, ) судові витрати зі сплати судового збору в сумі 1921,00 грн (одна тисяча дев`ятсот двадцять одна грн 00 коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Першого апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд.

Повний текст рішення складено 21 травня 2019 року.

Суддя І.О. Свергун