Справа № 260/1218/18
Суддя: Сеник Роман Петрович
Дата ухвалення: 2019-05-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2019 рокуЛьвів№ 857/2584/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

Головуючого судді Сеника Р.П.,

суддів Попка Я.С., Хобор Р.Б.,

з участю секретаря судового засідання Коваль Т.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби України в Закарпатській області на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 10 січня 2019 року у справі № 260/1218/18 за адміністративним ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби України в Закарпатській області про скасування податкового повідомлення-рішення,-

суддя в 1-й інстанції - Іванчулинець Д.В.,

час ухвалення рішення - 10.01.2019 року,

місце ухвалення рішення - м. Ужгород,

дата складання повного тексту рішення - 10.01.2019 року

В С Т А Н О В И В :

16 листопада 2018 року ОСОБА_2 - представник позивача в інтересах ОСОБА_1 звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління ДФС у Закарпатській області, в якому просив: 1) позов про скасування податкового повідомлення-рішення - задовольнити; 2) податкове повідомлення рішення ГУ ДФС у Закарпатській області № 1-0712 від 01.06.2018 року - скасувати; 3) стягнути з ГУ ДФС у Закарпатській області на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ГУ ДФС у Закарпатській області було складено податкове повідомлення - рішення від 01.06.2018 року № 1095685 - 1306 - 0712 яким ОСОБА_1 зобов`язано сплатити транспортний податок в сумі 20833,33 грн. Позивач вважає, що вищезазначене повідомлення складене з порушенням чинного Законодавства, мотивуючи тим, що транспортний податок згідно ПКУ є місцевим податком, тобто безпосереднє встановлення місцевих податків (і транспортного податку) віднесено ПКУ до компетенції відповідних сільських, селищних, міських рад у межах їх повноважень. При прийнятті рішення про встановлення місцевих податків та зборів обов`язково визначається об`єкт оподаткування, платник податків і зборів, розмір ставки, податковий період та інші обов`язкові елементи, визначені статтею 7 цього Кодексу з дотриманням критеріїв, встановлених розділом ХІІ цього Кодексу для відповідного місцевого податку чи збору. Копія прийнятого рішення про встановлення місцевих податків чи зборів або про внесення змін до них надсилається в електронному вигляді у десятиденний строк з дня прийняття до контролюючого органу, в якому перебувають на обліку платники відповідних місцевих податків та зборів, але не пізніше 1 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін до них. Відповідно пп. 12 .3.4 п.12.3ст. 12 ПКУ рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом. Позивач вказує, що виходячи з наведених норм Кодексу, нові податки практично не можуть бути визнані обов`язковими до сплати в 2018 році, адже місцеві ради не приймали і офіційно не оприлюднили до 15 липня 2017 року рішення про встановлення таких податків і зборів. Також зазначає, що дане також підтверджується і змістом самого податкового повідомлення-рішення так як у ньому відсутнє посилання на рішення місцевої ради про встановлення транспортного податку на 2018 рік. На підставі вищенаведеного та з урахуванням практики Європейського Суду з прав людини, яка сформувалась з питань імперативності правила про прийняття рішення на користь платників податків при існуванні неоднозначності у тлумаченні прав чи/та обов`язків такого платника, з практики питань Європейського Суду з прав людини щодо додержання державою та її органами принципу відповідальності держави, а також ролі рішень Європейського Суду з прав людини як джерела права в України просить позов задовольнити.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 10 січня 2019 року позовні вимоги задоволено. Рішення суду першої інстанції оскаржив відповідач, подавши на нього апеляційну скаргу. В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що рішення суду першої інстанції прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи по суті. В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що позивач є власником транспортного засобу марки: Range Rover Velar, 2017 року випуску, об`єм двигуна 1999 куб. см. Враховуючи, що належний позивачеві автомобіль 2017 року випуску, який зареєстровано 13 березня 2018 року, а об`єктом оподаткування є легкові автомобілі, з року випуску яких минуло не більше п`яти років (включно), то автомобіль позивача є об`єктом оподаткування у 2018 році. Згідно з даними Міністерства економіки та розвитку середньоринкова вартість вказаного автомобіля, який належить позивачу, відповідно до Методики визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів становить 1 753 703,33 грн., тобто належить до автомобілів, які підлягають оподаткуванню у 2018 році. А питання справляння податків визначається ПК України, який регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів. повноваження і обов`язки посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.Просить скасувати рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 10 січня 2019 року та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не прибули, про дату, час і місце апеляційного розгляду повідомлені належним чином, а тому, суд апеляційної інстанції, відповідно до ч. 4 ст. 229, п.2 ч. 1 ст. 311 та ч. 2 ст. 313 КАС України, вважає можливим проведення розгляду справи за їхньої відсутності без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, дослідивши обставини справи, доводи апеляційної скарги та заперечення на неї, колегія суддів приходить до переконання, що вона підлягає до задоволення з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги у справі, суд першої інстанції виходив з того, що Верховна Рада не може безпосередньо своїм рішенням запровадити такі податки як місцеві на відповідних територіях, нові податки практично не можуть бути визнані обов`язковими до сплати в 2018 році, адже місцеві ради не приймали і офіційно не оприлюднили до 15 липня 2017 року рішення про встановлення таких податків і зборів, а застосування контролюючим органом положень ст. 267 ПК України з метою оподаткування транспортним податком не може мати місце у 2018 році.

Розглядаючи спір, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції не повно і не всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, не правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Встановлено, підтверджено матеріалами справи, що позивач є власником транспортного засобу марки: Land Rover модель: Range Rover Velar (державний номерний знак - НОМЕР_1 ), 2017 року випуску, об`єм двигуна 1999 куб. см., зареєстрований 13 березня 2018 року.

Головним управлінням ДФС у Закарпатській області було складено податкове повідомлення-рішення від 01.06.2018 року № 1-0712 яким позивача зобов`язано сплатити транспортний податок в сумі 20833,33 грн.

З приводу спірних правовідносин колегія суддів зазначає наступне.

Ч.2 ст. 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Стаття 67 Конституції України вказує, що кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Згідност.6 ПК, податком є обов`язковий, безумовний платіж до відповідного бюджету, що справляється з платників податку відповідно до цього Кодексу.

Відповідно до п.8.1 ст. 8 ПК України в Україні встановлюється загальнодержавні та місцеві податки та збори.

Згідно статті 10 ПК України, до місцевих податків належать: податок на майно та єдиний податок.

Відповідно до ст. 265 ПК України (у редакції Закону України від 28.12.2014 року № 71- VIII, що діє з 01.01.2015 року) податок на майно складається з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, транспортного податку, податку на землю.

Отже, транспортний податок згідно ПК України є місцевим податком.

Відповідно до пп. 267.1.1 п. 267.1 ст. 267 ПК України платниками транспортного податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які мають зареєстровані в Україні згідно з чинним законодавством власні легкові автомобілі, що відповідно до пп. 267.2.1 п. 267.2 цієї статті є об`єктами оподаткування.

Згідно положень пп. 267.2.1 п. 267.1 ст. 267 ПК України об`єктом оподаткування є легкові автомобілі, з року випуску яких минуло не більше п`яти років (включно) та середньо ринкова вартість яких становить понад 375 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року.

Базою оподаткування відповідно до пп. 267.3.1 п. 267.1 ст. 267 ПК України є легковий автомобіль, що є об`єктом оподаткування відповідно до пп. 267.2.1 п. 267.2 цієї статті.

Згідно п. 267.4 ст. 267 ПК України ставка податку встановлюється з розрахунку на календарний рік у розмірі 25 000 гривень за кожен легковий автомобіль, що є об`єктом оподаткування відповідно до пп. 267.2.1 п. 267.2 цієї статті.

Відповідно до пп. 267.5.1 п.267.1 ст. 267 базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

При цьому річний обсяг повинен обчислюватись за календарний рік, а не останні 12 місяців за вибором податкового органу.

Рік випуску автомобіля 2017. Автомобіль зареєстрований 13 березня 2018 року.

Розмір мінімальної заробітної плати станом на 01 січня 2018 року становив 3723 грн. Середньоринкова вартість вказаного автомобіля станом на 2018 рік становила 1753703,33грн.

Тобто середньоринкова вартість у розмірі 1753703,33грн перевищує розмір 375 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного 2018) року (375*3723=1 396 125грн)

Тому колегія суддів приходить до висновку, що автомобіль є об`єктом оподаткування згідно пункту 267.2.1 статті 267 ПК України, де вказано, що об`єктом оподаткування транспортним податком є легкові автомобілі, з року випуску яких минуло не більше п`яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 375 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року.

Той факт, що місцеві ради не приймали і офіційно не оприлюднили до 15 липня 2017 року рішення про встановлення таких податків і зборів, не звільняє від обов`язку сплачувати транспортний податок, оскільки стаття 12 ПК України, пункт 12.3.5. вказує, що у разі якщо сільська, селищна, міська рада або рада об`єднаних територіальних громад, що створена згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, не прийняла рішення про встановлення відповідних місцевих податків і зборів, що є обов`язковими згідно з нормами цього Кодексу, такі податки до прийняття рішення справляються виходячи з норм цього Кодексу із застосуванням їх мінімальних ставок, а плата за землю справляється із застосуванням ставок, які діяли до 31 грудня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосування плати за землю.

З цього питання колегія суддів прийшла до висновку, що транспортний податок має справлятися у розмірі затвердженому ПК України, а саме у розмірі 25 000грн на рік. Згідно пункту 10.2-1, місцеві ради обов`язково установлюють єдиний податок та податок на майно (в частині транспортного податку та плати за землю, крім земельного податку за лісові землі). Тобто, прийняття рішення про встановлення відповідних місцевих податків і зборів є не правом, а обов`язком відповідних рад, а його невиконання не звільняє платника податку від обов`язку щодо його сплати.

Згідно з пунктом 267.5.1. стаття 267 ПК України, базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року. Згідно пункту 267.6.2. податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку та відповідні платіжні реквізити надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його реєстрації до 1 липня року базового податкового (звітного) періоду (року).

Щодо об`єктів оподаткування, придбаних протягом року, податок сплачується фізичною особою-платником починаючи з місяця, в якому виникло право власності на такий об`єкт. Контролюючий орган надсилає податкове повідомлення-рішення новому власнику після отримання інформації про перехід права власності.

267.6.6. За об`єкти оподаткування, придбані протягом року, податок сплачується пропорційно кількості місяців, які залишилися до кінця року, починаючи з місяця, в якому проведено реєстрацію транспортного засобу.

Тому колегія суддів вважає, що транспортний податок має бути сплачений за період березня-грудня 2018 року. (25000/12міс=2083; 2083*10=20833 грн)

Пункт 267.8.1. статті 267 ПК України встановлює строки сплати податку: транспортний податок сплачується: а) фізичними особами - протягом 60 днів з дня вручення податкового повідомлення-рішення.

Виходячи з вищенаведеного колегія суддів прийшла до висновку, що місцеві податки, визначені Податковим Кодексом України, навіть у випадку невстановлення місцевими радам повинні справляються виходячи з норм Податкового Кодексу із застосуванням їх мінімальних ставок. Тобто транспортний податок у розмірі 25 000 гривень за кожен легковий автомобіль, що є об`єктом оподаткування відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 267 статті ПК. За період починаючи з місяця реєстрації транспортного засобу до кінця звітного року.

Вивчивши матеріали справи, колегія суддів прийшла до висновку, що позовні вимоги є безпідставними та необгрунтованими, а тому у їх задоволенні необхідно відмовити.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. Частиною 2 ст. 77 КАСУ України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що рішення суду першої інстанції прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи по суті а доводи апелянта спростовують висновки суду.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «РуїзТорія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх. У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими. Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Інші зазначені відповідачем в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

З огляду на вищевикладене, є підстави для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального права та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, через що рішення суду слід скасувати та прийняти нову постанову.

Керуючись ст. 229, 308, 310, 311, 313, 315, 317, 321, 322, 325,328, 329 КАС України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби України в Закарпатській області - задовольнити.

Рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 10 січня 2019 року у справі № 260/1218/18 - скасувати та прийняти постанову, якою у задоволенні позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Р. П. Сеник
судді Я. С. Попко
Р. Б. Хобор
Повне судове рішення складено 20.05.2019 року