Справа № 824/407/19-а
Суддя: Григораш Віталій Олександрович
Дата ухвалення: 2019-05-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2019 р. м. Чернівці Справа № 824/407/19-а

Суддя Чернівецького окружного адміністративного суду Григораш В.О., розглянувши матеріали адміністративного позову ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) до Головного управління Державної фіскальної служби у Чернівецькій області (, вул. Героїв Майдану, 200-А, м. Чернівці, Чернівецька область, 58013) про скасування вимоги про сплату боргу, -

ВСТАНОВИВ:

11.04.2019 року до Чернівецького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (позивач) до Головного управління Державної фіскальної служби у Чернівецькій області (відповідач) з такими позовними вимогами:

скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 14.12.2018 року №Ф-113086-51 Головного управління ДФС у Чернівецькій області в сумі 15819,54 грн зі сплати єдиного соціального внеску.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 14.12.2018 року ГУ ДФС у Чернівецькій області виставило йому, як фізичній особі-підприємцю, вимогу №Ф-113086-51 про сплату боргу в сумі 15819,54 грн єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. В подальшому, з урахування пені та штрафу, станом на 15.03.2019 року сума боргу склала 18276,72 грн.

Дану вимогу позивач вважає незаконною і такою, що підлягає скасуванню з наступних підстав.

Позивач з 01.09.1990 року по даний час працює вчителем математики в середній загальноосвітній школі с. Бузовиця і ця робота є основною.

26.01.1995 року, у зв`язку з важким матеріальним становищем сім`ї, позивач був змушений зареєструватись, як приватний підприємець для отримання додаткового доходу та почав здійснювати підприємницьку діяльність у сфері торгівлі.

08.01.2019 року позивачем проведено державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності для зупинення нарахування єдиного соціального внеску.

Позивач вважає, що вимога відповідача про сплату боргу винесена з порушенням діючого законодавства України та законних інтересів і є подвійним оподаткуванням, оскільки з позивача як вчителя утримується з заробітної плати єдиний соціальний внесок.

Відповідач, не погоджуючись з позовними вимогами, подав до суду відзив проти позову в якому зазначив, що з 26.01.1995 року по 08.01.2019 рік позивач перебував на обліку у Кельменецькому управлінні Головного управління ДФС у Чернівецькій області на загальній системі оподаткування.

08.01.2019 року позивачем прийнято рішення про припинення підприємницької діяльності. На даний час ОСОБА_1 перебуває у стані платника податків - припинено, але не знятий з обліку.

Станом на 15.03.2019 року за ФОП ОСОБА_1 рахується недоїмка зі сплати ЄСВ на суму 18276,72 грн.

В 2017 році місячний мінімальний розмір страхового внеску становив 704,00 грн, а мінімальний річний розмір страхового внеску - 8448,00 грн. В 2018 році місячний мінімальний розмір страхового внеску становив 819,06 грн, а мінімальний річний розмір страхового внеску - 9828,72 грн. В 2019 році місячний мінімальний розмір страхового внеску становить 918,06 грн.

Отже, виходячи з вищевикладеного, фізична особа-підприємець ОСОБА_1 зобов`язаний сплатити єдиний соціальний внесок за 2017-2018 роки, та січень 2019 року, а також подати звітність згідно чинного законодавства.

Ухвалою суду від 11.04.2019 року відкрито провадження в даній адміністративній справі та призначено її до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження на 14.05.2019 року.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити їх у повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти позовних вимог та просив суд відмовити у їх задоволенні у повному обсязі.

14.05.2019 року, за клопотанням сторін, суд продовжив розгляд справи в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 3 ст. 194 КАС України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження на підставі наявних у суду матеріалів.

Заслухавши пояснення представників сторін, з`ясувавши обставини, на які учасники справи посилались, як на підставу своїх вимог і заперечень, дослідивши та оцінивши в сукупності докази, якими вони обґрунтовуються, проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Судом встановлено такі обставини у справі та відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_2 виданий 06.09.2000 року Кельменецьким РВ УМВС України.

Відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, позивач з 26.01.1995 року зареєстрований як фізична особа-підприємець, номер державної реєстрації НОМЕР_3 .

28.12.1998 року позивач взятий на облік в Головному управлінні ДФС у Чернівецькій області, номер взяття на облік 257.

Відповідно до реєстраційних даних, стан платника податків ОСОБА_1 : 11- припинено, але не знято з обліку (кор не пусті) (а.с. 40-41).

14.12.2018 року відповідачем виставлено позивачу вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-113086-51, яким повідомлено позивача про те, що станом на 31.10.2018 року заборгованість зі сплати єдиного внеску становила 15819,54 грн. Вказану вимогу позивач отримав 29.12.2018 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 38-39).

З заявою позивача 08.01.2019 року проведено державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , номер запису НОМЕР_4 .

08.01.2019 року позивач знятий з обліку платника податків, номер зняття з обліку 008 (а.с. 40-41).

14.03.2019 року позивач звернувся до Головного управління ДФС у Чернівецькій області із заявою №11141/ФОП/2413-51 щодо стягнення ЄСВ. Розглянувши заяву позивача, Головне управління ДФС у Чернівецькій області листом від 15.03.2019 року повідомило, що фізична особа-підприємець ОСОБА_1 зобов`язаний сплатити єдиний соціальний внесок за 2017-2018 роки та січень 2019 року, а також подати звітність згідно чинного законодавства (а.с. 8).

Листом від 21.03.2019 року№2453/ФОП/24-13-51-07 від 21.03.2019 року відмовлено у видачі довідки про відсутність заборгованості з платежів у зв`язку з тим, що на момент подання заяви за позивачем рахується заборгованість зі сплати єдиного соціального внеску з фізичних осіб в сумі - 18276,72 грн, яка виникла 09.02.2018 року в сумі - 8448,00 грн та збільшувалася у зв`язку з квартальними нарахуваннями (а.с. 9).

Відповідно до Довідки Бузовицького навчально-виховного комплексу "загальноосвітній навчальний заклад - дошкільний навчальний заклад" від 03.04.2019 року №27, позивач з 01.09.1990 року по даний час працює вчителем математики в Бузовицькому навчально-виховному комплексі "загальноосвітній навчальний заклад - дошкільний навчальний заклад" Кельменецького району Чернівецької області (а.с. 10).

Відповідно до Довідки про отримані доходи від 08.04.2019 року №137 загальна суму доходу позивача за 2017 рік на посаді вчителя 5-11 класів склала - 98909,41 грн, загальна сума ПДФО - 17803,72 грн, загальна сума ЄСВ - 0,00 грн (а.с. 11).

Відповідно до Довідки про отримані доходи від 08.04.2019 року №136 загальна суму доходу позивача за 2018 рік на посаді вчителя 5-11 класів склала - 132232,79 грн, загальна сума ПДФО - 23801,89 грн, загальна сума ЄСВ - 0,00 грн (а.с. 12).

Вважаючи протиправною вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 14.12.2018 року №Ф-113086-51 позивач звернувся до суду з позовом про її скасування.

До вказаних спірних правовідносин суд застосовує наступні положення законодавства та робить висновки по суті спору.

Згідно частини першої та другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Суд, у відповідності до вимог пункту 3 частини 1 статті 244 КАС України, визначаючи яку правову норму слід застосувати до спірних правовідносин, зазначає, що при вирішенні даної справи необхідно керуватись нормами Конституції України, Податкового кодексу України (ПК України), Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010 року №2464-VI (Закон 2464-VI).

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону №2464-VI єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування (п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону №2464-VI).

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 6 Закону №2464-VІ платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок

Законом України №1774-VIII від 06.12.2016 року внесено зміни, зокрема до п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону №2464-VІ .

Відповідно до внесених змін для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, єдиний внесок нараховується на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному році або окремому місяці звітного року (редакція закону з 01.01.2017 року), у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу (редакція Закону з 01.01.2018 року), такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої ним Законом. При ньому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімальною страхового внеску.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 1 Закону №2464-VІ мінімальний страховий внесок - сума єдиного внеску, що визначається розрахунково як добуток мінімального розміру заробітної плати на розмір внеску, встановлений законом на місяць, за який нараховується заробітна плата (дохід), та підлягає сплаті щомісяця.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону №2464-VІ максимальна величина бази нарахування єдиного внеску максимальна сума доходу застрахованої особина місяць, що дорівнює двадцяти п`яти розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом, на яку нараховується єдиний внесок.

Відповідно до п. 11 ст. 8 Закону №2464-VІ єдиний внесок для фізичних осіб - підприємців, в тому числі тих, які обрали спрощену систему оподаткування встановлюється у розмірі 22 відсотка визначеної пунктами 2 та 3 частини першої статті 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

Мінімальний страховий внесок у 2017 році становив 3200,00 грн х 22% = 704,00 грн/міс.;

Мінімальний страховий внесок у 2018 році становив 3723,00 грн х 22% = 819,06 грн/міс.

Таким чином, у позивача з 01.01.2017 року виник обов`язок сплачувати єдиний внесок у сумі не меншій ніж 704,00 грн місяць протягом 2017 року, та у сумі не меншій ніж 819,06 грн на місяць протягом 2018 року, в тому числі і при відсутності будь-яких доходів (прибутків) у вказаний період від здійснення підприємницької діяльності.

Відповідно до ч. 8 ст. 9 Закону №2464 (у редакції, що діяла до 01.01.2018 року) платники єдиного внеску, зазначені у п. 4 ч. 1 ст. 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний рік, до 10 лютого наступного року, крім фізичних осіб підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування, які сплачують єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

Згідно ч. 8 ст.9 Закону №2464 (у редакції, що діє з 01.01.2018 року) платники єдиного внеску, зазначені в пунктах 4, 5 та 5-1 ч. 1 ст. 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, то настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

Відповідно до ч. 12 ст. 9 Закону №2464-VІ єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника. За наявності у платника єдиного внеску одночасно із зобов`язаннями із сплати єдиного внеску зобов`язань із сплати податків, інших обов`язкових платежів, передбачених законом, або зобов`язань перед іншими кредиторами зобов`язання із сплати єдиного внеску виконуються в першу чергу і мають пріоритет перед усіма іншими зобов`язаннями, крім зобов`язань з виплати заробітної плати (доходу).

Відповідно до ч. 16 ст. 25 Закону №2464-VІ строк давності щодо нарахування, застосування та стягнення сум недоїмки, штрафів та нарахованої пені не застосовується.

Також суд зазначає, відповідно до ч. 8 ст. 4 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" фізична особа-підприємець позбавляється статусу підприємця з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності цією фізичною особою.

Отже, суд приходить до висновку, що саме з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізична особа-підприємець позбавляється статусу платника єдиного внеску. Останній період, за який підлягає сплаті єдиний внесок це період з дня закінчення попереднього звітного періоду до дня державної реєстрації припинення підприємницької діяльності такої фізичної особи.

З матеріалів справи встановлено, що позивач був зареєстрованим в якості фізичної особи-підприємця та перебував на обліку в період з 26.01.1995 року по 08.01.2019 року, як платник єдиного соціальний внеску.

Відповідно до інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань державна реєстрація припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 за його рішенням відбулась 08.01.2019 року. Позивача до вказаної вище дати не було позбавлено статусу підприємця та жодним чином не припиняється нарахування єдиного внеску відповідно до вимог закону.

Таким чином, у позивача, як фізичної особи-підприємця, з 01.01.2017 року виник обов`язок сплачувати єдиний внесок у сумі не меншій, ніж 704,00 грн на місяць протягом 2017 року, та у сумі не меншій ніж 819,06 грн на місяць протягом 2018 року, в тому числі і при відсутності будь-яких доходів (прибутків) у вказаний період від здійснення підприємницької діяльності.

Відповідно до ч. 4 ст. 25 Закону №2464-VI орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

У разі несплати частини суми страхових внесків, що сплачується за рахунок коштів державного бюджету відповідно до Закону України "Про державну підтримку сільського господарства України", орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної податкової і митної політики, інформує про це платників єдиного внеску.

Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом.

Платник єдиного внеску зобов`язаний протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги про сплату недоїмки сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею.

У разі незгоди з розрахунком суми недоїмки платник єдиного внеску узгоджує її з органом доходів і зборів шляхом оскарження вимоги про сплату єдиного внеску в адміністративному або судовому порядку.

З матеріалів справи встановлено, у зв`язку з несплатою єдиного соціального внеску, 14.12.2018 року відповідачем виставлено позивачу вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-113086-51, яким повідомлено позивача про те, що станом на 31.10.2018 року заборгованість зі сплати єдиного внеску становила 15819,54 грн.

Відповідно до ч. 10 ст. 25 Закону №2464-VI на суму недоїмки нараховується пеня з розрахунку 0,1 відсотка суми недоплати за кожний день прострочення платежу.

Орган доходів і зборів застосовує до платника єдиного внеску такі штрафні санкції за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску накладається штраф у розмірі 20 відсотків своєчасно не сплачених сум (п. 2 ч. 11 ст. 25 Закону №2464-VI).

Таким чином, суд вважає, що у спірних правовідносинах Головне управління ДФС в Чернівецькій області діяло на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України, а тому позивачу правомірно виставлено вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 14.12.2018 року №Ф-113086-51.

Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Представником відповідача під час розгляду справи було надано належні та допустимі докази на підтвердження позиції щодо правомірності вимоги від 14.12.2018 року №Ф-113086-51 про стягнення недоїмки з єдиного соціального внеску.

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п. 29).

Таким чином, враховуючи вищевикладене, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про правомірність дій та рішення відповідача, а отже і про відсутність підстав для скасування вимоги про сплату боргу.

Згідно ч. 1 ст. 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Враховуючи те, що в задоволенні позовних вимогах відмовлено повністю, в силу приписів статті 139 КАС України судові витрати не підлягають відшкодуванню позивачу.

Керуючись статтями 241 - 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України,

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у Чернівецькій області про скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 14.12.2018 року №Ф-113086-51, - відмовити повністю.

Згідно статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У відповідності до статей 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку повністю або частково. Апеляційна скарга на рішення до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи подається до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Чернівецький окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення (складання).

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне найменування учасників процесу:

Позивач - ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ).

Відповідач - Головне управління Державної фіскальної служби у Чернівецькій області (, вул. Героїв Майдану, 200-А, м. Чернівці, Чернівецька область, 58013).

Суддя Григораш В.О.