Справа № 824/924/16-а
Суддя: Желтобрюх І.Л.
Дата ухвалення: 2019-05-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

15 травня 2019 року

м.Київ

справа №824/924/16-а

адміністративне провадження №К/9901/22746/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача: Желтобрюх І.Л.,

суддів: Білоуса О.В., Данилевич Н.А.,

розглянувши у попередньому судовому засіданнікасаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 20 грудня 2016 року (суддя: Остап?юк) та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 09 березня 2017 року (судді: Затолочний В.С., Каралюс В.М., Матковська З.М.) у справі №824/924/16-а за позовом ОСОБА_1 до Чернівецького окружного адміністративного суду, треті особи: Державна судова адміністрація України, Державна казначейська служба України, про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Чернівецького окружного адміністративного суду (далі - відповідач, ЧОАС), де треті особи: Державна судова адміністрація України (далі - ДСА України) та Державна казначейська служба України (далі - ДКСУ), в якому просив визнати протиправним рішення ЧОАС, оформлене листом 25 жовтня 2016 року №01-07/3806/2016, щодо відмови у нарахуванні та виплаті вихідної допомоги у розмірі десяти місячних заробітних плат, у відповідності до ч.1 ст. 136 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 2453-VI від 07.07.2010 (далі - Закон України № 2453-VI), в редакції, чинній до 01.04.2014, та стягнути відповідну допомогу з Державного бюджету України.

Постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 20 грудня 2016 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 09 березня 2017 року, в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

У касаційній скарзі, посилаючись на порушення судами норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, скаржник просить скасувати оскаржувані судові рішення та прийняти нове, яким позов задовольнити. Скаргу мотивує тим, що зміст та обсяг соціальних гарантій суддів не може бути звужено або скасовано шляхом внесення змін до законодавства.

Заперечуючи проти касаційної скарги ДСА України просить залишити її без задоволення, а судові рішення - без змін, оскільки вважає доводи позивача безпідставними, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій такими, що ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Переглянувши судові рішення в межах касаційної скарги, перевіривши повноту встановлення судовими інстанціями фактичних обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального та процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Судами попередніх інстанцій було встановлено, що Постановою Верховної Ради України від 22.09.2016 № 1600-VІІІ «Про звільнення суддів» позивача звільнено з посади судді ЧОАС у зв`язку з поданням заяви про відставку.

Наказом в.о. Голови ЧОАС від 03.10.2016 №90-ОС позивача відраховано зі штату Чернівецького окружного адміністративного суду.

В подальшому, позивач звернувся до відповідача із заявою про нарахування та виплату йому вихідної неоподатковуваної допомоги, передбаченої Законом України № 2453-VI, у редакції чинній до 01.04.2014, тобто під час перебування його на посаді судді ЧОАС.

Листом ЧОАС від 25.10.2016 №01-07/3806/2016 позивача повідомлено про те, що Законом України № 2453-VI, у редакції чинній на дату його відставки, виплата суддям вихідної допомоги у розмірі 10 місячних суддівських винагород за останньою посадою не передбачена.

Вважаючи так відмову протиправною, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з мотивами якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що на час звільнення позивача положення статті 136 Закону України №2453-VI, які регламентували виплату вихідної допомоги судді, втратили свою чинність на підставі Закону України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» № 1166-VII від 27.03.2014 (далі - Закон України № 1166-VII), а тому правові підстави до її нарахування та виплати відсутні.

Колегія суддів Верховного Суду погоджується з такими висновками судів першої та апеляційної інстанцій, з огляду на наступне.

Згідно зі статтею 109 Закону України № 2453-VI (у редакції, що діяла станом на час перебування позивача на посаді судді ЧОАС до 01.04.2014) суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається статтею 131 цього Закону, має право подати заяву про відставку.

Водночас, за правилами частин 2, 6 статті 111 Закону України № 2453-VI питання про звільнення з посади судді, обраного безстроково, розглядається на пленарному засіданні Верховної Ради України без висновку комітетів Верховної Ради України та будь-яких перевірок. Повноваження судді припиняються з дня набрання чинності постановою Верховної Ради України.

Також, статтею 136 Закону України № 2453-VI у наведеній редакції, передбачалась виплата судді, який вийшов у відставку, вихідної допомоги у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою.

Законом України № 1166-VII, який набрав чинності 01 квітня 2014 року, було внесено зміни до Закону України № 2453-VI, а саме: виключено статтю 136 даного Закону, якою було передбачено право судді, який вийшов у відставку, на виплату вихідної допомоги у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою.

У рішенні Конституційного Суду України від 09 лютого 1999 року №1-рп/99 зазначено, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Отже, в даному випадку, до спірних правовідносин слід застосовувати положення нормативно-правових актів, які діяли на час прийняття Верховною Радою України постанови про звільнення позивача з посади судді.

Згідно фактичних обставин, встановлених судами, ОСОБА_1 звільнено у відставку на підставі постанови Верховної Ради України від 22 вересня 2016 року, та 3 жовтня 2016 року виключено зі штату ЧОАС, тобто на час, коли положення про вихідну допомогу, передбачену статтею 136 Закону № 2453-VI, втратили чинність.

Зважаючи на те, що право на отримання відповідної вихідної допомоги нерозривно пов`язане з датою виходу судді у відставку, колегія суддів погоджується з висновком судів попередніх інстанцій про відсутність у позивача права на отримання вихідної допомоги у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою.

При цьому, колегія суддів зауважує, що відмова відповідача у виплаті такої допомоги не є звуженням змісту та обсягу прав позивача, оскільки законодавство, чинне на момент виходу позивача у відставку, виплату такої допомоги не передбачало.

Водночас, посилання скаржника на те, що вихідна допомога є гарантією правового статусу і особливою формою соціального забезпечення судді, а тому не може бути скасована шляхом внесення змін до законодавства, є помилковим, оскільки у рішенні від 19 листопада 2013 року №10-рп/2013 Конституційний Суд України зазначив, що за своєю правовою природою вихідна допомога є разовою формою матеріальної винагороди при виході судді у відставку. Вихідна допомога не належить до таких конституційних гарантій незалежності суддів, як суддівська винагорода чи довічне грошове утримання, оскільки не є основним джерелом матеріального забезпечення суддів та не має постійного характеру.

Рішення щодо неконституційності Закону України № 1166-VII в частині виключення статті 136 із Закону України № 2453-VI, Конституційним Судом України не ухвалювалося.

Таким чином, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову та виплати позивачу вихідної допомоги у зв`язку з виходом у відставку у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою.

Доводи касаційної скарги висновків судів попередніх інстанцій не спростовують.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що висновки судів попередніх інстанцій є обґрунтованими, відповідають нормам матеріального та процесуального права, внаслідок чого касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій без змін.

Керуючись статтями 343, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 20 грудня 2016 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 09 березня 2017 року залишити без змін, а касаційну скаргу ОСОБА_1 , - без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач: І.Л. Желтобрюх

Судді: О.В. Білоус

Н.А. Данилевич