Справа № 320/6659/18
Суддя: Журавель В.О.
Дата ухвалення: 2019-05-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 травня 2019 року м. Київ справа № 320/6659/18

Суддя Київського окружного адміністративного суду Журавель В.О., розглянувши в порядку письмового провадження позовну заяву ОСОБА_1 до Державного підприємства обслуговування повітряного руху України про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач) з позовом до Державного підприємства обслуговування повітряного руху України (далі - відповідач), в якому просить суд з урахуванням уточненої позовної заяви:

- стягнути заборгованість на користь позивача компенсації за затримку розрахунку при звільненні у розмірі 1 151 243 грн. 30 коп.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідно до наказу Державного підприємства обслуговування повітряного руху України від 24 липня 2009 р. № 356/о позивач звільнений зі служби з вислугою років на військовій служби тривалістю 37 років 10 місяців. Проте, при здійсненні розрахунку йому не було сплачено одноразову грошову допомогу при звільненні, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду. Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 13 серпня 2018 р. адміністративний позов щодо стягнення одноразової грошової допомоги на користь позивача задоволено частково. Зобов`язано Державне підприємство обслуговування повітряного руху України виплатити на користь ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу при звільненні з військової служби в розмірі 191 225 грн. 25 коп. В решті позову відмовлено. На виконання зазначеного судового рішення відповідач 12 листопада 2018 р. здійснив виплату вказаної грошової допомоги в розмірі 191 225 грн. 25 коп., що підтверджується випискою про надходження коштів АТК Банк «Приватбанк» від 27 листопада 2018 р.

Проте, позивач вважає, що відповідач повинен сплатити компенсацію за затримку розрахунку при звільненні у розмірі 1 151 243 грн. 30 коп. відповідності до вимог статті 117 Кодексу законів про працю України, яка передбачає відповідальність власника за затримку розрахунку при звільненні, підставою для якої є факт порушення власником строків розрахунку при звільненні та вина власника.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 10 січня 2019 р. відкрито провадження в цій адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання.

12 лютого 2019 р. до суду надійшов відзив від відповідача, в якому він позову не визнав, у його задоволенні просив відмовити. Стверджує, що відповідно до ст. 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» (далі Закону) підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Статтею 2 вищезазначеного Закону передбачено, що компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Крім того, згідно з ч. 2 ст. 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, у тому числі пенсії та оплати праці (грошового забезпечення). Так, відповідно до рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 13 серпня 2018 р. у справі № 826/2649/18 з Державного підприємства з обслуговування повітряного руху України стягнуто на користь позивача заборгованість з виплати саме одноразової грошового забезпечення за 37 років служби в сумі 191 225 грн. 25 коп. Отже, стягнена сума має разовий характер та відповідно до зазначених норм закону, одноразова грошова допомога не підлягає індексації.

4 грудня 2018 р. на адресу суду надійшла відповідь на відзив від позивача. Вважає, що у відзиві відповідач підмінює поняття. Так, відповідач, посилаючись на Закон України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» зазначає, що вихідна допомога при звільненні має разовий характер, а тому не підлягає індексації. При цьому, відповідач зазначає, що аналогічна справа розглядалася в Окружному адміністративному суду м. Києва № 826/14321/17 і прикладає як доказ дане рішення. Представник позивача звертає увагу, що в даному випадку підміна понять полягає в тому, що позивач звернувся з позовом про стягнення компенсації на підставі ст.. 117 КЗпП України, а не на підставі Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», як це зробив ОСОБА_2 у справі №826/14321/17. У зв`язку з цим просить суд не приймати доводи відповідача до уваги та задовольнити адміністративний позов повністю.

11 березня 2019 р. до суду надійшли клопотання від представників сторін про подальший розгляд справи в порядку письмового провадження.

У зв`язку з поданими клопотаннями сторін про розгляд справи в порядку письмового провадження протокольною ухвалою суду від 11 березня 2019 р. на підставі ч. 3 ст. 194 КАС України вирішено здійснювати судовий розгляд справи у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

Як встановлено судом, позивач під час проходження військової служби в Збройних Силах України наказом Міністра оборони України від 8 грудня 1999 р. №704 відряджений зі Збройних Сил України до Державного підприємства обслуговування повітряного руху України.

Наказом Міністра оборони України від 2 липня 2009 р. № 534 позивач звільнений з військової служби у відставку за пунктом «б» частини шостої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» (за станом здоров`я) з посади заступника начальника Служби аеронавігаційної інформації Державного підприємства обслуговування повітряного руху України.

Відповідно до наказу Державного підприємства обслуговування повітряного руху України від 24 липня 2009 р. № 356/о позивач звільнений з служби з вислугою років на військовій служби тривалістю 37 років 10 місяців.

У подальшому позивач звернувся із заявою від 29 січня 2018 р. на ім`я директора Державного підприємства обслуговування повітряного руху України про виплату одноразової грошової допомоги в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний календарний рік служби.

Листом від 5 лютого 2018 р. №1-26.2-471 Державне підприємство обслуговування повітряного руху України відмовило позивачу в задоволенні заяви про виплату одноразової грошової допомоги, зазначивши, що ОСОБА_3 не отримує кошти з Державного бюджету України і тому не може здійснити вказану виплату, позивачу запропоновано звернутись з відповідною заявою до Міністерства оборони України.

Позивач, вважаючи таку відмову протиправною, а своє право на отримання одноразової грошової допомоги порушеним, звернувся з позовом до суду.

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 13 серпня 2018 р. вказаний адміністративний позов задоволено частково. Зобов`язано Державне підприємство обслуговування повітряного руху України виплатити на користь ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу при звільненні з військової служби в розмірі 191 225 грн. 25 коп.. В решті позову відмовлено.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 31 жовтня 2018 р. апеляційну скаргу Державного підприємства з обслуговування повітряного руху України залишено без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 13 серпня 2018 р. без змін.

На виконання вказаного судового рішення відповідач 12 листопада 2018 р. здійснив виплату зазначеної грошової допомоги в розмірі 191 225 грн. 25 коп., що підтверджується випискою про надходження коштів АТК Банк «Приватбанк» від 27 листопада 2018 р.

Позивач вважає, що відповідно до вимог ч. 1 ст. 116 Кодексу законів про працю України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Крім того, ст. 117 Кодексу законів про працю України визначено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

На момент звільнення грошове забезпечення позивача становило 10 336 грн. 50 коп. Середньоденний заробіток за два місяці розділити становить 338 грн. 90 коп.

Позивач вважає, що оскільки він був звільнений з підприємства 24 липня 2009 р., а виплата була здійснена підприємством 12 листопада 2018 р., то підприємство затримало розрахунок позивачу на 3 397 днів, а тому повинно сплатити 1 151 243 грн. 30 коп. (338 грн. 90 коп. х 3397 днів = 1 151 243 грн. 30 коп.), виходячи з грошового забезпечення на момент звільнення у розмірі 10 336 грн. 50 коп.

У зв`язку з наявною заборгованістю позивач звернувся до суду.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, система їх соціального та правового захисту, гарантії військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах встановлені, зокрема, Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991р. №2011-ХII (з наступними змінами і доповненнями, надалі Закон № 2011-XII).

Відповідно до вимог ч. 7 ст. 9 Закону № 2011-XII за військовослужбовцями, відрядженими до державних органів, підприємств, установ, організацій, зберігаються всі види забезпечення, передбачені статтями 9 і 91 цього Закону, гарантії та пільги, що надаються за рахунок коштів, призначених у Державному бюджеті України на утримання Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів, Державної спеціальної служби транспорту.

Абзацом 1 ч. 2 ст. 15 Закону № 2011-XII встановлено, що військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення з військової служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.

Виплата допомоги при звільненні військовослужбовців з військової служби також гарантована частиною першою ст. 9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 9 квітня 1992 р. № 2262-XII (з наступними змінами і доповненнями, далі Закон № 2262-XII), якою встановлено, що особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом та звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення зі служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.

Згідно з вимогами абз. 4 ч. 2 ст. 15 Закону № 2011-XII виплата військовослужбовцям зазначеної в цьому пункті одноразової грошової допомоги при звільненні їх з військової служби здійснюється Міністерством оборони України, іншими утвореними відповідно до законів України військовими формуваннями та правоохоронними органами за рахунок коштів Державного бюджету України, передбачених на їх утримання.

Водночас, відповідно до вимог абз. 5 ч. 2 ст. 15 Закону № 2011-XII військовослужбовцям, звільненим зі служби безпосередньо з посад, займаних в органах державної влади, органах місцевого самоврядування або сформованих ними органах, на підприємствах, в установах, організаціях і у вищих навчальних закладах із залишенням на військовій службі, виплата одноразової грошової допомоги з підстав, передбачених цим пунктом, здійснюється за рахунок коштів органів, у яких вони працювали.

Крім того, ст. 9 Закону № 2262-XII встановлено, що виплата зазначеної в частинах першій та другій цієї статті одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом, здійснюється Міністерством оборони України, Міністерством внутрішніх справ України, Державною службою спеціального зв`язку та захисту інформації України, центральними органами виконавчої влади, що реалізують державну політику у сферах цивільного захисту, транспорту, виконання кримінальних покарань, пожежної і техногенної безпеки, єдину державну податкову політику, іншими утвореними відповідно до законів України військовими формуваннями та правоохоронними органами, за рахунок коштів Державного бюджету України, передбачених на їх утримання (частина четверта). Особам офіцерського складу, особам середнього, старшого та вищого начальницького складу органів внутрішніх справ, державної пожежної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби України, звільненим зі служби безпосередньо з посад, займаних в органах державної влади, органах місцевого самоврядування або у сформованих ними органах, на підприємствах, в установах, організаціях і у вищих навчальних закладах із залишенням на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, виплата одноразової грошової допомоги з підстав, передбачених частинами першою та другою цієї статті, здійснюється за рахунок коштів органів, у яких вони працювали (частина п`ята).

Отже, зміст наведених положень Закону № 2011-XII та Закону № 2262-XII дає підстави дійти висновку, що виплата одноразової грошової допомоги військовослужбовцям за рахунок коштів органів, у яких вони працювали, здійснюється лише у разі їх звільнення зі служби безпосередньо з посад, займаних в цих органах, із залишенням на військовій службі.

Судом встановлено, що позивач під час проходження військової служби в Збройних Силах України наказом Міністра оборони України від 8 грудня 1999 р. №704 відряджений зі Збройних Сил України до Державного підприємства обслуговування повітряного руху України.

Наказом Міністра оборони України від 2 липня 2009 р. № 534 позивач звільнений з військової служби у відставку за пунктом «б» частини шостої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» (за станом здоров`я) з посади заступника начальника Служби аеронавігаційної інформації Державного підприємства обслуговування повітряного руху України. Відповідно до наказу Державного підприємства обслуговування повітряного руху України від 24 липня 2009 р. № 356/о позивач звільнений з служби з вислугою років на військовій служби тривалістю 37 років 10 місяців.

При звільненні позивачу не було виплачено одноразову грошову допомогу, у зв`язку з цим він звернувся до суду. Вказаним вище рішенням суду від 13 серпня 2018 р. адміністративний позов задоволено і зобов`язано Державне підприємство обслуговування повітряного руху України виплатити на користь ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу при звільненні з військової служби в розмірі 191 225 грн. 25 коп.

На виконання цього судового рішення відповідач 12 листопада 2018р. здійснив виплату зазначеної грошової допомоги в розмірі 191 225 грн. 25 коп., що підтверджується випискою про надходження коштів АТК Банк «Приватбанк» від 27 листопада 2018 р.

Позивач вважає, що оскільки він був звільнений з підприємства 24 липня 2009 р., а виплата була здійснена підприємством 12 листопада 2018 р., то підприємство затримало розрахунок позивачу на 3 397 днів, а тому повинно сплатити 1 151 243 грн. 30 коп. (338 грн. 90 коп. х 3397 днів = 1 151 243 грн. 30 коп.), виходячи з грошового забезпечення на момент звільнення у розмірі 10 336 грн. 50 коп.

Із урахуванням наведеного, суд зазначає наступне.

Законом №2011-XII та Законом №2262-XII не врегульовано порядок відшкодування за час затримки розрахунку при звільненні військовослужбовця з військової служби.

Так, за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовані спірні правовідносини.

Відповідно до ст. 116 Кодексу законів про працю України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Суд звертає увагу, що законодавець у цій статті вжив словосполучення «всіх сум, що належать йому від підприємства». У контексті цієї адміністративної справи це означає, що при звільненні повинна бути одночасно виплачена і одноразова грошова допомога.

Частиною 1 ст. 117 Кодексу законів про працю України визначено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Суд бере до уваги, що спір у справі стосується не розміру належних позивачу сум, оскільки відповідач оспорює саме відсутність підстав для їх виплати, а не розмір таких виплат.

Судом встановлено, що наказом Міністра оборони України від 2 липня 2009 р. №534 позивач звільнений з військової служби у відставку за станом здоров`я з посади заступника начальника Служби аеронавігаційної інформації Державного підприємства обслуговування повітряного руху України. Відповідно до наказу Державного підприємства обслуговування повітряного руху України від 24 липня 2009 р. № 356/о позивач звільнений з військової служби з вислугою років на військовій служби тривалістю 37 років 10 місяців, тоді як, фактичний розрахунок (виплату одноразової грошової допомоги) проведено 12 листопада 2018 р.

Суд зауважує, що непоширення норм Кодексу законів про працю України на військовослужбовців Збройних Сил України стосується саме порядку та умов визначення норм оплати праці (грошового забезпечення) та порядку вирішення спорів щодо оплати праці.

Питання ж відповідальності за затримку розрахунку при звільненні осіб рядового і начальницького складу (зокрема, затримку виплати як грошового забезпечення, так і затримку виплати коштів за період вимушеного прогулу на виконання рішення суду, одноразової грошової допомоги при звільненні, компенсації за невикористану відпустку, які не є складовими заробітної плати (грошового забезпечення) не врегульовані положеннями спеціального законодавства, що регулює порядок, умови, склад, розміри виплати грошового забезпечення.

У той же час такі питання врегульовані Кодексом законів про працю України.

З огляду на викладене, враховуючи зміст статті 117 Кодексу законів про працю України, яка передбачає відповідальність власника за затримку розрахунку при звільненні, підставою для якої є факт порушення власником строків розрахунку при звільненні та вина власника.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в постанові від 21 березня 2018 в справі № 806/533/16 (К/9901/6911/18).

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

На підставі наведеного, суд вбачає наявність, передбачених чинним законодавством, обставин для стягнення заборгованості на користь позивача компенсації за затримку розрахунку при звільненні у розмірі 1 151 243 грн. 30 коп.

Позивачем під час розгляду справи було надано належні та допустимі докази на підтвердження обґрунтованості позовних вимог, а наведені ним доводи не було спростовано відповідачем. Отже, позовні вимоги є обґрунтованими, а тому позов підлягає задоволенню.

Оскільки позивач є звільненим від сплати судового збору, то підстави для вирішення питання щодо судових витрат відсутні.

Керуючись ст.ст. 243-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Стягнути з Державного підприємства обслуговування повітряного руху України () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) компенсацію за затримку розрахунку при звільненні у розмірі 1 151 243 (один мільйон сто п`ятдесят одну тисячу двісті сорок три) грн. 30 коп.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Повне найменування сторін:

Позивач Якунін ОСОБА_4 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , адреса фактичного місця проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 .

Відповідач Державне підприємство обслуговування повітряного руху України, адреса: а/с 115, аеропорт, м. Бориспіль, Київська область, 08301, код ЄДРПОУ - 19477064.

Суддя Журавель В.О.

Дата складення рішення суду 17 травня 2019 року