Справа № 127/163/17-а
Суддя: Вишар І. Ю.
Дата ухвалення: 2019-05-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 127/163/17-а
Провадження № 2-а/127/85/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" травня 2019 р.м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області

в складі:

головуючого судді Вишара І.Ю.,Дернової В.В.,
при секретарі Федоровій С.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Інспектора роти № 4 батальйону Управління патрульної поліції у місті Вінниці Кітніка Миколи Леонідовича про скасування постанови серії АР № 076684від 30 грудня 2016 року про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП,-

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Вінницького міського суду Вінницької області знаходиться адміністративна справа за позовом ОСОБА_1 до Інспектора роти № 4 батальйону Управління патрульної поліції у місті Вінниці Кітніка Миколи Леонідовича про скасування постанови серії АР № 076684від 30 грудня 2016 року про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Позов мотивований тим, що 30 грудня 2016 року у місті Вінниця інспектором Кітніком М.Л., винесено постанову про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за порушення пункту 15.9 Правил дорожнього рухуУкраїни. У вказаній постанові зазначено, що позивач не виконала вимоги дорожнього знаку 3.34 «Зупинку заборонено». Позивач вважає вказану постанову безпідставною та винесеною з порушенням порядку притягнення до адміністративної відповідальності, оскільки Правил дорожнього руху не порушувала. ОСОБА_1 зазначила, що не керувала автомобілем «CHEVROLET CRUZE», номерний знак « НОМЕР_1 ». За кермом вказаного транспортного засобу знаходився її батько, який, був змушений зупинитися через перешкоду створену вантажним автомобілем, що здійснював розвантаження вантажу. Таким чином, позивач в момент зупинки вказаного транспортного засобу за кермом не перебувала. Разом з тим, інспектор патрульної поліції не взяв до уваги зазначені обставини та запропонував позивачу пред`явити посвідчення на право керування транспортним засобом та реєстраційний документ на транспортний засіб. Скаржник стверджує, що на вимогу інспектора надала всі необхідні документи, однак останній пояснив, що вже почав заповнювати бланк постанови, а тому зобов`язаний продовжити її винесення. Після чого, інспектор звинуватив позивача у зупинці транспортного засобу в зоні дії дорожнього знаку 3.34 «Зупинку заборонено» та притягнув до адміністративної відповідальності за порушення правил зупинки.

Позивач в судове засідання не зявилась, про причини неявки суд не повідомила.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив.

Суд вважає можливим провести розгляд справи у відсутність учасників за наявних в матеріалах справи доказів.

Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали адміністративної справи, прийшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що 30 грудня 2016 року відповідачем, стосовно позивача, винесено постанову по справі про адміністративне правопорушення серії АР № 076684, якою її визнано винною за частиною першою статті 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 255,00 грн.

У постанові зазначено, що 30 грудня 2016 року о 12 год. 30 хв. у місті Вінниця, по вулиці М. Кошки, водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем «CHEVROLET CRUZE», номерний знак « НОМЕР_2 », не виконала вимоги дорожнього знаку 3.21 «В`їзд заборонено», чим порушила пункт 15.9 Правил дорожнього руху України.

Частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з статтею 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

Відповідно до статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Пунктом 11 частини першої статті 23 Закону України від 02 липня 2015 року № 580-VIII "Про Національну поліцію" (далі - Закон №580-VIII) визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України "Про дорожній рух" від 30 червня 1993 року № 3353, встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (із змінами та доповненнями, далі - ПДР України).

Пунктами 1.3 та 1.9. ПДР України встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Підпунктом 8.4. (в) ПДР України визначено, що заборонні знаки запроваджують або скасовують певні обмеження в русі.

Відповідно до підпункту 3.34 пункту 33.3 «Заборонні знаки» розділу 33 ПДР України - «Зупинка заборонено», дорожній знак 3.34 забороняє зупинку і стоянку транспортних засобів, крім таксі, що здійснює посадку або висадку пасажирів (розвантаження чи завантаження вантажу).

Згідно з частиною першою статті 122 КУпАП, перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Згідно з статтею 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.

За змістом статей 10, 11 КУпАП, адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків. Адміністративне правопорушення визнається вчиненим з необережності, коли особа, яка його вчинила, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своєї дії чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення або не передбачала можливості настання таких наслідків, хоч повинна була і могла їх передбачити.

Позивач заперечує вчинення нею адміністративного правопорушення та зазначає, що не керувала транспортним засобом і не здійснювала зупинку у забороненому для цього місці, наголошує на тому, що в матеріалах справи відсутні докази вчинення нею адміністративного правопорушення.

Суд звертає увагу, що склад правопорушення - це сукупність передбачених законом об`єктивних і суб`єктивних ознак діяння, які характеризують (визначають) його як правопорушення і є підставою залучення суб`єкта правопорушення до юридичної відповідальності. До структури складу адміністративного правопорушення відносяться: об`єкт; об`єктивна сторона; суб`єкт; та суб`єктивна сторона.

Адміністративне правопорушення може мати місце лише за наявності всіх перелічених складових, що у сукупності становлять склад адміністративного правопорушення.

Так, зокрема, об`єктивна сторона правопорушення - це сукупність ознак, що характеризують зовнішню сторону складу правопорушення, тобто об`єктивні ознаки зовнішнього прояву правопорушення й об`єктивних умов його здійснення.

Суб`єкт правопорушення - це деліктоздатна фізична, яка вчинила правопорушення та відповідає вимогам до суб`єкта правопорушення, встановленим КУпАП для конкретного адміністративного правопорушення (вік, перебування на певній посаді, керування транспортним засобом, тощо).

Отже, для застосування заходів впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням до особи, необхідно з`ясувати чи вона є (може бути) суб`єктом адміністративного правопорушення, та наявність причинного зв`язку між діянням цієї особи та наслідками.

Наявність такої складової як суб`єкт правопорушення можлива лише у випадку існування причинного зв`язку між об`єктивною стороною правопорушення та конкретною особою (вчинення саме конкретною особою дій, що мають ознаки правопорушення).

Суб`єктом адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена частиною першою статті 122 КУпАП є водій, який керував транспортним засобом безпосередньо під час вчинення правопорушення, у даному випадку під час здійснення зупинки у забороненому для цього місці.

Як вже зазначалося, в силу статті 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

В даному випадку, для того щоб притягнути позивача до адміністративної відповідальності необхідно встановити, що вона вчинила зазначені у постанові від 30 грудня 2016 року серії АР № 076684 дії, тобто, що саме ОСОБА_1 керувала транспортним засобом «CHEVROLET CRUZE», номерний знак « НОМЕР_2 », та не виконала вимоги дорожнього знаку 3.34 «Зупинку заборонено», що і стало підставою для винесення оскаржуваної постанови.

Суд звертає увагу, що статтею 77 КАС України (в редакції, чинній з 15 грудня 2017 року) у справах про оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Аналогічні положення були закріплені і в частині другій статті 71 КАС України, в редакції, чинній на момент розгляду цієї справи у судах першої та апеляційної інстанції.

Як вбачається з матеріалів справи, мотивувальні частини оскаржуваних рішень судів першої та апеляційної інстанції не містять посилань на наявність в матеріалах справи будь-яких доказів вчинення позивачем, зазначеного в оскаржуваній постанові, адміністративного правопорушення.

Суд вважає, що оскаржувана постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не може вважатися беззаперечним доказом вчинення нею правопорушення, оскільки саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.

Згідно з частиною першою статті 69 КАС України (в редакції чинній на час розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанції), доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Частиною першою статті 70 КАС України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.

Частинами третьою, четвертою зазначеної статті встановлено, що докази, одержані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до уваги. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Відповідно до частин третьої - шостої статті 71 КАС України, якщо особа, яка бере участь у справі, не може самостійно надати докази, то вона повинна зазначити причини, через які ці докази не можуть бути надані, та повідомити, де вони знаходяться чи можуть знаходитися. Суд сприяє в реалізації цього обов`язку і витребовує необхідні докази. Про витребування доказів або про відмову у витребуванні доказів суд постановляє ухвалу. Ухвала суду про відмову у витребуванні доказів окремо не оскаржується. Заперечення проти неї може бути включене до апеляційної чи касаційної скарги на рішення суду, прийняте за наслідками розгляду справи.

Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі. У разі невиконання цього обов`язку суд витребовує названі документи та матеріали.

Суд може збирати докази з власної ініціативи.

Якщо особа, яка бере участь у справі, без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів.

Відповідно до статті 86 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідачем не надано доказів, на підставі яких можна було б здійснити перевірку обставин, зазначених у постанові від 30 грудня 2016 року серії АР № 076684 та на підставі чого дійти відповідних висновків про наявність чи відсутність в діях позивача складу адміністративного правопорушення. Крім того, позивач заперечує факт керування нею транспортним засобом, зазначеним в оскаржуваній постанові.

Приймаючи до уваги, що всі сумніви щодо доведеності вини правопорушника слід тлумачити на його користь, за відсутності переконливих доказів вини ОСОБА_1 , суд приходить до висновку, що останню неправомірно було притягнуто до адміністративної відповідальності.

Тому, враховуючи вищевикладене, суд вважає за доцільне скасувати постанову серії АР № 076684від 30 грудня 2016 року у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 а провадження у справі закрити.

Керуючисьст.ст. 12, 241-246, 268-272, 286, 293 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Інспектора роти № 4 батальйону Управління патрульної поліції у місті Вінниці Кітніка Миколи Леонідовича про скасування постанови серії АР № 076684від 30 грудня 2016 року про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП - задовольнити.

Постанову Інспектора роти № 4 батальйону Управління патрульної поліції у місті Вінниці Кітніка Миколи Леонідовичасерії АР № 076684від 30 грудня 2016 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 122 КУпАП скасувати, а провадження у справі закрити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя: