Справа № 756/15460/17
Суддя: Ганечко Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2019-05-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 травня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Ганечко О.М.,

суддів Коротких А.Ю.,

Федотова І.В.,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 18.10.2018 у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулась до Оболонського районного суду м. Києва з позовом до Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві), у якому просила скасувати розпорядження № 912 від 19.10.2017, зобов`язати відповідача повернути їй безпідставно утриману пенсію.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 18.10.2018 адміністративний позов задоволено.

Скасовано розпорядження Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві № 912 від 19.10.2017.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві повернути ОСОБА_1 безпідставно утриману пенсію, на підставі розпорядження Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві № 912 від 19.10.2017.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права.

В апеляційній скарзі, Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві звертає увагу на те, що переплата пенсії виникла в результаті виконання ухвали Київського апеляційного адміністративного суду від 04.07.2017, з огляду на що, оскаржуване розпорядження прийнято відповідно до положень чинного законодавства та не підлягає скасуванню.

У судове засідання представники учасників справи не з`явивились, будучи належним чином повідомлені про дату та час розгляду справи.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Відповідно до ч. 2 ст. 313 Кодексу адміністративного судочинства України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Так, у відповідності до положень ч. 1 ст. 308 КАС України, справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, позивач перебуває на обліку у відповідача та отримує пенсію за вислугу років, відповідно до Закону України «Про прокуратуру».

З листа Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві № 59879/02 від 23.10.2017 вбачається, що у зв`язку з працевлаштуванням на роботу, у позивача виникла переплата пенсії (індексації) в сумі 22108,22 грн. за період 3 01.11.2012 по 15.03.2017. Крім того, запропоновано позивачу, відповідно до ст. 50 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», добровільно внести вказану суму грошей на рахунок Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві та роз`яснено, що у разі невнесення вказаної суми грошей з неї буде утримуватись по 20% від розміру пенсії до повного його погашення, на підставі рішення № 912 від 19.10.2017.

Позивач, вважаючи, що розпорядження Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві № 912 від 19.10.2017 є прийняте без наявних на те підстав, є протиправним та підлягає скасуванню, звернулась до суду за захистом своїх прав.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що, оскільки, з 01 листопада 2012 року діяльність позивача, як адвоката, припинена, іншу господарську діяльність вона не вела і не веде, з податкового обліку знято 20.09.2016, тому твердження відповідача про те, що з 01 листопада 2012 року через її працевлаштування виникла переплата пенсії являється безпідставним, з огляду на що, відповідач не надав належних та допустимих доказів з відповідним нормативним обґрунтуванням правомірності прийняття розпорядження від 19.10.2017 № 912.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про протиправність розпорядження від 19.10.2017 № 912, з огляду на наступне.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Варто зазначити, що особливістю адміністративного судочинства є те, що обов`язок доказування в спорі покладається на відповідача - орган публічної влади, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії. Отже, вирішення даної справи залежить саме від доведеності відповідачем правомірності прийняття спірних рішень.

Слід зазначити, що позивач припинила адвокатську діяльність з 01.11.2012, що було встановлено в судовому порядку за аналогічним її позовом до Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, а саме, в постанові Київського апеляційного адміністративного суду від 16.03.2017, в мотивувальній частині якої вказано, що: відповідний запис про припинення адвокатської діяльності Нечипоренко Н.М. було внесено до Єдиного реєстру адвокатів України 01.11.2012. Враховуючи наведені вище обставини справи та положення законодавства, на переконання колегії суддів, саме з 01.11.2012 позивач перестала бути самозайнятою особою, а тому, утримання з неї коштів, які їй сплачувались як надбавка непрацюючому пенсіонеру відповідачем за період з 01.11.2012 по 31.03.2016 є безпідставним.

В резолютивній частині цієї постанови визнано протиправним та скасовано рішення Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 12.04.2016 № 196 про утримання з ОСОБА_1 надміру виплачених сум пенсій за період з 01.11.2012 по 31.03.2016 у розмірі 5567,29 грн та визнано протиправними дії Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо утримання зазначених грошових сум. Відновлено ОСОБА_1 виплату пенсії у попередньому розмірі, за виключенням розміру військового збору.

Відповідно до ч. 4 ст. 78 КАС України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Крім того, слід зазначити, що згідно витягу з Єдиного реєстру адвокатів України серії АІ № 002511 за заявою позивача, її адвокатську діяльність припинено 01.11.2012, на підставі п. 1 ст. 32 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

Згідно Акту ДПІ у Оболонському районі м. Києва від 26.07.2016 № 163/26-54-13-06-, позивачем як самозайнятою особою в перевіреному періоду з 01.01.2013 по 26.07.2016 господарська діяльність не велась, не відкривались рахунки у банках та інших фінансових установах, доходу не отримувала. Єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування з 01.01.2011 по 26.07.2016 не сплачувала через відсутність доходу, на який нараховується такий внесок.

28.07.2016 позивач звернулась до управління Пенсійного фонду України в Оболонському районі із заявою про зняття з обліку зі сплати Єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Спеціалістом Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві ОСОБА_2 . проведена перевірка за період з 01.01.2004 по 15.08.2016 про додержання позивачем законодавства в сфері загальнообов`язкового державного пенсійного страхування та складений акт від 15.08.2016, в якому зазначено, що доходів позивач не отримувала, страхові внески не сплачувала, порушень законодавства не допускала.

Проте, як стверджує сторона відповідача у відзиві на позовну заяву та в апеляційній скарзі, що позивачу згідно розпорядження № 186593 від 15.06.2017 здійснено перерахунок пенсії, згідно постанови Оболонського районного суду м. Києва від 01.12.2016 та постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 16.03.2017 по справі № 756/13554/16-а щодо відновлення виплати пенсії у попередньому розмірі з 01.11.2012 по 31.03.2016, за виключенням військового збору.

З 05.07.2016, згідно з постановою Оболонського районного суду м. Києва від 01.12.2016 та постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 16.03.2017 по справі № 756/13554/16-а, здійснено перерахунок пенсії позивача у розмірі 90% від середнього заробітку, на підставі довідки прокуратури Київської області № 18ф-497 від 02.12.2016.

01.08.2017 на адресу пенсійного органу надійшла ухвала Київського апеляційного адміністративного суду від 04.07.2017 про роз`яснення постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 16.03.2017 по справі № 756/13554/16-а, згідно якої, суд роз`яснив, що відновити ОСОБА_1 виплату пенсії у попередньому розмірі, за виключенням розміру військового збору, необхідно з дати набрання постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 16.03.2017 по справі № 756/13554/16-а законної сили, тобто з 16.03.2017. (а. с. 16-17)

На підставі зазначеного, відповідач, розпорядженням № 186593 від 10.08.2017 здійснив перерахунок пенсії позивача з 16.03.2017.

Листом № 6189 від 21.09.2017 Управління з координації та контролю за виплатою пенсій ГУ ПФУ повідомило про переплату пенсії по особовому рахунку № НОМЕР_1, що належить ОСОБА_1 за період з 01.11.2012 по 15.03.2017 в розмірі 22108,22 грн. і зазначило Центральному об`єднаному управлінню Пенсійного фонду України в м. Києві про необхідність вирішення питання щодо утримання переплати пенсії за період з 01.11.2012 по 15.03.2017 в розмірі 22108,22 грн.

Таким чином, на переконання пенсійного органу, природа прийняття оскаржуваного розпорядження та виникнення переплати пенсії позивача пов`язані з тим, що пенсійним органом на підставі судових рішень у справі № 756/13554/16-а було відновлено позивачу виплату пенсії у попередньому розмірі з 01.11.2012 по 31.03.2016 (за виключенням військового збору), а отримавши ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 04.07.2017 про роз`яснення постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 16.03.2017 по справі № 756/13554/16-а, відповідач здійснив перерахунок пенсії позивача з 16.03.2017, що і стало причиною виникнення переплати пенсії та прийняття розпорядження № 912 від 19.10.2017 про утримання переплати пенсії в розмірі 20%, відповідно до ст. 50 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Колегія суддів наголошує на тому, що ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 04.07.2017 про роз`яснення постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 16.03.2017 по справі № 756/13554/16-а, суд роз`яснив, що відновити ОСОБА_1 виплату пенсії у попередньому розмірі, за виключенням розміру військового збору, необхідно з дати набрання постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 16.03.2017 по справі № 756/13554/16-а законної сили, тобто з 16.03.2017, що дає підстави стверджувати про зазначення судом у роз`ясненні 16.03.2017, як дати, з якої необхідно в обов`язковому порядку виконати постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 16.03.2017, а не дату, з якої позивачу необхідно поновити виплату пенсії у попередньому розмірі, ігноруючи встановлений у судовому рішенні період з 01.11.2012 по 31.03.2016, адже в резолютивній частині постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 16.03.2017 скасовано рішення № 196 від 12.04.2016 про утримання з ОСОБА_1 надміру виплачених сум пенсій за період з 01.11.2012 по 31.03.2016 та визнано протиправними дії Центрального об`єднаного Управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо утримання зазначених грошових сум з ОСОБА_1 .

Тобто, судовими рішеннями у справі № 756/13554/16-а було встановлено, що пенсійний орган неправомірно утримував з позивача надміру виплачені суми пенсій саме за період з 01.11.2012 по 31.03.2016, а інакше, тлумачення відповідачем судового рішення, у частині того, що поновити виплату пенсії у попередньому розмірі необхідно не за вказаний вище період, а лише з 16.03.2017, зводить нанівець суть самої постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 16.03.2017 по справі № 756/13554/16-а та не відновлює прав позивача, що були захищені судом.

Враховуючи вищевикладене, а також те, що, оскільки під час розгляду даної справи, встановлено, що з 01.11.2012 діяльність позивача, як адвоката, припинена, іншу господарську діяльність вона не вела і не веде, з податкового обліку знято 20.09.2016, посилання відповідача про те, що з 01.11.2012 через її працевлаштування виникла переплата пенсії являється безпідставним, а тому, відповідач не надав суду належних та допустимих доказів правомірності прийняття розпорядження від 19.10.2017 № 912, у зв`язку з чим, суд першої інстанції обгрунтовано дійшов висновку про наявність підстав для його скасування та повернення позивачу безпідставно утриманої пенсії.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 77 КАС України, передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та прийнято судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, з огляду на що, рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 315, 316, 321, 322, 325, 328 - 331 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві - залишити без задоволення.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 18.10.2018 - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів, з урахуванням положень ст. 329 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя О.М. Ганечко

Судді А.Ю. Коротких

І.В. Федотов