Справа № 1.380.2019.000251
Суддя: Гулик Андрій Григорович
Дата ухвалення: 2019-05-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа № 1.380.2019.000251
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 травня 2019 року зал судових засідань № 11

Львівський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Гулика А.Г.,

за участю:

секретаря судового засідання Тронки О.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

представника відповідача Павліша ОСОБА_3 .Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові в порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Львівській області про визнання протиправними і скасування податкових повідомлень-рішень, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом до Головного управління ДФС у Львівській області (далі відповідач, ГУ ДФС у Львівській області), в якому просить суд визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 12.09.2019 № 1-1305, від 12.09.2018 № 1-1305, від 12.09.2018 №1 -1305.

Ухвалою від 21.01.2019 суддя відкрив провадження у справі та призначив справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач протиправно розрахував суму податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки відповідно до підпункту 266.7.2 пункту 266.7. статті 266 Податкового кодексу України (як для власника об`єкта (об`єктів) житлової нерухомості, загальна площа якого перевищує 500 квадратних метрів (для будинку), оскільки його ідеальна частка у житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 511.7 кв. м становить 255,85 кв. м. Також вважає, незрозумілою формулу та методику розрахунку відповідачем податку на житловий будинок по АДРЕСА_1 за період з 26.12.2017 по 31.12.2017, оскільки, з вказаного розрахунку чітко не вбачається принцип формування суми податку відповідачем за шестиденний період 26-31.12.2017 перебування об`єкта нерухомості у власності позивача, віднесення у графі «Тип об`єкта» житлового будинку до категорії «Інше», застосування пільг з податку для фізичних осіб, визначення питомої ваги площі об`єкта нерухомого майна.

Представник відповідача подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просить суд відмовити в задоволенні позову повністю. Відзив обґрунтований тим, що співвласники житлової нерухомості, яка перебуває у їх спільній сумісній власності, але не поділена в натурі, можуть повідомити контролюючий орган про визначення за їх згодою платника податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, звернувшись з письмовою заявою за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника житлової нерухомості. Відповідно до даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно ОСОБА_1 . є співвласником житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 249,40 кв.м (розмір частки - 119,71 кв.м). Також ОСОБА_1 є власником будинку за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 511,70 кв.м. На підставі вказаної інформації ГУ ДФС у Львівській області винесено до ОСОБА_1 податкові повідомлення-рішення від 12.09.2018 № 1-1305 у сумі 464,27 грн, від 12.09.2018 № 1-1305 у сумі 3409,55 грн, від 12.09.2018 № 1-1305 у сумі 36562,00 грн про визначення суми податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2017 рік.

Позивач 02.04.2019 подав пояснення, в яких зазначив, що відповідач вказав у розрахунку податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2017 рік, що позивач володів податковою пільгою у вигляді зменшення бази оподаткування лише у грудні 2017 року, та не володів такою протягом січня-листопада 2017 року. Ця змінна у формулі розрахунку відповідач застосував щодо обох об`єктів нерухомого майна позивача - будинків АДРЕСА_1 АДРЕСА_1 . Проте, майновий стан ОСОБА_1 протягом всього 2017 року суттєво не змінювався, позивач не набував нових об`єктів нерухомого майна тощо, що дало б підстави отримати у грудні 2017 року податкову пільгу у вигляді зменшення бази датування за цей місяць. А отже, пільга зі сплати податку у вигляді зменшення бази оподаткування повинна застосовуватись відповідачем не лише щодо одного позивача ОСОБА_1 , а рівною мірою і до іншого співвласника об`єкту нерухомості - ОСОБА_4

Також звертає увагу на те, що відповідач у своєму розрахунку додав змінну 25000 до формули розрахунку податку на будинок АДРЕСА_1 до кожного місяця 2017року, окрім грудня. Відповідно до пп. ґ) п. 266.7.1. п. 266.7. ст. 266 Податкового кодексу України такий розрахунок відповідач здійснив неправильно, оскільки суму податку у розмірі 25 000 грн останній повинен застосовувати одноразово, а не відображати у формулі розрахунку податку за кожен місяць.

Окрім того, на думку позивача, відповідач взагалі не мав права нараховувати суму податку у розмірі 25 000 грн, оскільки позивач є лише співвласником нерухомого майна. Львівський апеляційний адміністративний суд у постанові від 05.07.2018 у справі №813/239/18 вже розглядав подібний спір, між тими самими сторонами про нарахування податку за 2016 рік на цей же житловий будинок. Тому, частка позивача у цьому об`єкті нерухомого майна складає не 511,7 кв.м, а 255,85 кв.м, оскільки половина частки цього будинку належить дружині позивача.

Також, позивач вважає, що незрозумілою є формула обрахунку питомої ваги площі об`єкту нерухомості, та її значення в загальній формулі обрахунку податку.

Позивач, представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали з підстав, наведених у позовній заяві та поясненнях. Просили суд позов задовольнити повністю.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечив з підстав, наведених у відзиві на позовну заяву. Просив суд у задоволенні позову відмовити повністю.

Заслухавши пояснення позивача, представника позивача, представника відповідача, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позов необхідно задовольнити повністю, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до свідоцтва про право власності від 14.02.2012 та витягу про державну реєстрацію прав від 06.07.2012 № 34732559 за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 511,7 кв.м (частка 1/1).

Згідно з договором купівлі-продажу від 09.06.2005 ОСОБА_5 передав у власність ОСОБА_1 48/100 ідеальних часток житлового будинку з приналежними до нього будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

26.12.2017 між ОСОБА_1 та його дружиною ОСОБА_4 укладено договір виділу з майна подружжя № 1077, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_6 , згідно з яким здійснено виділ ідеальних часток кожному з подружжя з вказаного вище житлового будинку.

12.09.2019 ГУ ДФС у Львівській області винесло податкові повідомлення-рішення:

- №1-1305, яким відповідно до підпункту 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 та підпункту 266.7.2 пункту 266.7 статті 266 Податкового кодексу України позивачу визначено суму податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки в розмірі 464,27 грн;

- №1-1305, яким відповідно до підпункту 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 та підпункту 266.7.2 пункту 266.7 статті 266 Податкового кодексу України позивачу визначено суму податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки в розмірі 3409,55 грн;

- №1-1305, яким відповідно до підпункту 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 та підпункту 266.7.2 пункту 266.7 статті 266 Податкового кодексу України позивачу визначено суму податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки в розмірі 36562,00 грн.

Не погоджуючись з вказаними податковими повідомленнями-рішеннями, позивач звернувся до суду з відповідним позовом.

При вирішенні спору по суті суд виходив з такого.

01.01.2015 набрав чинності Закон України від 28.12.2014 № 71-VIII Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів щодо податкової реформи (далі - Закон № 71-VIII), яким внесені зміни до Податкового кодексу України та введено податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Відповідно до підпункту 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 Податкового кодексу України платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Підпунктом 266.1.2 пункту 266.1 статті 266 Податкового кодексу України визначено платників вказаного вище податку в разі перебування об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості у спільній частковій або спільній сумісній власності кількох осіб: а) якщо об`єкт житлової та/або нежитлової нерухомості перебуває у спільній частковій власності кількох осіб, платником податку є кожна з цих осіб за належну їй частку; б) якщо об`єкт житлової та/або нежитлової нерухомості перебуває у спільній сумісній власності кількох осіб, але не поділений в натурі, платником податку є одна з таких осіб-власників, визначена за їх згодою, якщо інше не встановлено судом; в) якщо об`єкт житлової та/або нежитлової нерухомості перебуває у спільній сумісній власності кількох осіб і поділений між ними в натурі, платником податку є кожна з цих осіб за належну їй частку.

Згідно з підпунктом 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Відповідно до підпунктів 266.3.1, 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 Податкового кодексу України базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.

База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Згідно з підпунктом 266.4.1. пункту 266.4 статті 266 Податкового кодексу України база оподаткування об`єкта/об`єктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності фізичної особи - платника податку, зменшується: а) для квартири/квартир незалежно від їх кількості - на 60 кв. метрів; б) для житлового будинку/будинків незалежно від їх кількості - на 120 кв. метрів; в) для різних типів об`єктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток (у разі одночасного перебування у власності платника податку квартири/квартир та житлового будинку/будинків, у тому числі їх часток), - на 180 кв. метрів.

Таке зменшення надається один раз за кожний базовий податковий (звітний) період (рік).

Відповідно до підпункту 266.5.1 пункту 266.5 статті 266 Податкового кодексу України ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної або міської ради в залежності від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 2 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 кв. метр бази оподаткування.

Згідно з підпунктом 266.6.1 пункту 266.6 статті 266 Податкового кодексу України базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

Відповідно до підпункту 266.7.1. пункту 266.7 статті 266 Податкового кодексу України обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів нежитлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості виходячи із загальної площі кожного з об`єктів нежитлової нерухомості та відповідної ставки податку.

Згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 статті 266 Податкового кодексу України обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів житлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості у такому порядку: а) за наявності у власності платника податку одного об`єкта житлової нерухомості, в тому числі його частки, податок обчислюється, виходячи з бази оподаткування, зменшеної відповідно до підпунктів а або б підпункту 266.4.1 пункту 266.4 вказаної статті, та відповідної ставки податку; б) за наявності у власності платника податку більше одного об`єкта житлової нерухомості одного типу, в тому числі їх часток, податок обчислюється виходячи із сумарної загальної площі таких об`єктів, зменшеної відповідно до підпунктів а або б підпункту 266.4.1 пункту 266.4 вказаної статті, та відповідної ставки податку; в) за наявності у власності платника податку об`єктів житлової нерухомості різних видів, у тому числі їх часток, податок обчислюється виходячи із сумарної загальної площі таких об`єктів, зменшеної відповідно до підпункту в підпункту 266.4.1 пункту 266.4 вказаної статті, та відповідної ставки податку; г) сума податку, обчислена з урахуванням підпунктів б і в зазначеного підпункту, розподіляється контролюючим органом пропорційно до питомої ваги загальної площі кожного з об`єктів житлової нерухомості; ґ) за наявності у власності платника податку об`єкта (об`єктів) житлової нерухомості, у тому числі його частки, що перебуває у власності фізичної чи юридичної особи - платника податку, загальна площа якого перевищує 300 квадратних метрів (для квартири) та/або 500 квадратних метрів (для будинку), сума податку, розрахована відповідно до підпунктів а - г цього підпункту, збільшується на 25000 гривень на рік за кожен такий об`єкт житлової нерухомості (його частку).

Тобто, із набранням чинності вказаними положеннями Податкового кодексу України, фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості (за винятком тих, які не є об`єктами оподаткування відповідно до підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України) є платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки. При цьому чинним законодавством встановлений спеціальний порядок обчислення суми податку з об`єкта житлової нерухомості в залежності від кількості таких об`єктів та їх загальної площі.

Разом з тим Сімейним кодексом України встановлено презумпцію спільності майна подружжя.

Відповідно до статті 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно з статтею 61 Сімейного кодексу України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Відповідно до статті 63 Сімейного кодексу України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Отже, набуття майна за час шлюбу створює презумпцію права спільної сумісної власності майна подружжя, яка не потребує доказування та не потребує встановлення інших обставин, крім набуття майна за час шлюбу, та існує поки не спростована.

У разі коли презумпцію права спільної сумісної власності майна подружжя не спростовано за відсутності належних доказів того, що майно придбане за особисті кошти одного з подружжя, таке майно вважається спільною сумісною власністю подружжя.

Згідно з свідоцтвом про одруження НОМЕР_1 між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 14.02.1998 укладений шлюб.

Оскільки житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 511,7 кв. м набутий у власність 14.02.2014, тому такий будинок є майном спільно набутим у шлюбі.

Суд зазначає, що уклавши договір виділу з майна подружжя позивач та його дружина додатково задекларували право кожного на рівну частку у спільно набутому майні подружжя шляхом виділу ідеальної частки кожному, не змінюючи при цьому правовий статус такого майна.

Тобто, ОСОБА_1 на праві спільної часткової власності об`єкта нерухомості, за адресою: АДРЕСА_1 належить 255,85 кв.м, а не 511,7 кв. м, як зазначено податковим органом у розрахунку податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2017 рік за об`єктами оподаткування, які належать ОСОБА_1 , що істотно вплинуло на розмір податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Крім того, відповідач у розрахунку додав змінну 25000 до формули розрахунку податку на будинок АДРЕСА_1 до кожного місяця 2017 року, окрім грудня.

Однак, суд звертає увагу, що вказаний розрахунок в порушення пп. «ґ» пп. 266.7.1 пункту 266.7 статті 266 Податкового кодексу України здійснено відповідачем неправильно, оскільки сума податку у розмірі 25 000 грн повинна застосовуватись відповідачем одноразово, а не відображатись у формулі розрахунку податку за кожен місяць.

Щодо об`єкта нерухомого майна, розташованого за адресою: вул. Червона, 33, м АДРЕСА_2 Львів податковим органом у розрахунку податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2017 рік за об`єктами оподаткування, які належать ОСОБА_1 вказано, що загальна площа об`єкта становить 249,40 кв.м, у графі розмір частки у праві власності зазначено 119,71 кв.м.

Разом з тим, суд встановив, що згідно з договором купівлі -продажу від 09.06.2005 ОСОБА_1 у власність передано 48/100 ідеальних часток житлового будинку, що становить 119,52 кв. м.

Оскільки житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 119,71 кв. м набутий у власність 09.06.2005, тому такий будинок є майном спільно набутим у шлюбі.

Тобто, ОСОБА_1 на праві спільної часткової власності об`єкта нерухомості, за адресою: АДРЕСА_1 належить 59,855 кв.м, а не 119,71 кв. м, як зазначено податковим органом у розрахунку, що істотно вплинуло на розмір податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Крім того, згідно з долученим до матеріалів справи розрахунком податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2017 рік за об`єктами оподаткування, які належать ОСОБА_1 податковим органом в графі "питома вага площі об`єкта в залежності від періоду володіння" об`єкта нерухомості за адресою: АДРЕСА_1 розраховувалась з 511,7 кв.м, а не з належної позивачу на праві спільної часткової власності об`єкта нерухомості 255,85 кв.м та за адресою: АДРЕСА_1 з 119,71 кв. м, а не з належної позивачу на праві спільної часткової власності об`єкта нерухомості 59,855 кв.м.

Таким чином, відповідач при здійсненні розрахунку порушено вимоги п. «г» пп. 266.7 ст. 266 ПК України, яким чітко визначено, що сума податку розподіляється контролюючим органом пропорційно до питомої ваги загальної площі кожного з об`єктів житлової нерухомості.

Отже, суд встановив, що відповідач при проведенні розрахунку порушив порядок врахування загальної площі, що суттєво вплинуло на загальну суму податку.

Щодо права позивача на податкову пільгу при сплаті податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, суд зазначає наступне.

Підпунктом 266.4.3 пункту 266.4 статті 266 Податкового кодексу України пільги з податку, передбачені підпунктами 266.4.1 та 266.4.2 вказаного пункту, для фізичних осіб не застосовуються до:

об`єкта/об`єктів оподаткування, якщо площа такого/таких об`єкта/об`єктів перевищує п`ятикратний розмір неоподатковуваної площі, встановленої підпунктом 266.4.1 зазначеного пункту;

об`єкта/об`єктів оподаткування, що використовуються їх власниками з метою одержання доходів (здаються в оренду, лізинг, позичку, використовуються у підприємницькій діяльності).

Згідно з підпункту 266.4.1 пункту 266.4. статті 266 Податкового кодексу України база оподаткування об`єкта/об`єктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності фізичної особи - платника податку, зменшується: а) для квартири/квартир незалежно від їх кількості - на 60 кв. метрів; б) для житлового будинку/будинків незалежно від їх кількості - на 120 кв. метрів; в) для різних типів об`єктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток (у разі одночасного перебування у власності платника податку квартири/квартир та житлового будинку/будинків, у тому числі їх часток), - на 180 кв. метрів. Таке зменшення надається один раз за кожний базовий податковий (звітний) період (рік).

Відповідно до підпункту 266.4.2 пункту 266.4 статті 266 ПК України сільські, селищні, міські ради та ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, встановлюють пільги з податку, що сплачується на відповідній території, з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних або юридичних осіб, громадських об`єднань, благодійних організацій, релігійних організацій України, статути (положення) яких зареєстровані у встановленому законом порядку, та використовуються для забезпечення діяльності, передбаченої такими статутами (положеннями).

Пільги з податку, що сплачується на відповідній території з об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, для фізичних осіб визначаються виходячи з їх майнового стану та рівня доходів.

Пільги з податку, що сплачується на відповідній території з об`єктів нежитлової нерухомості, встановлюються залежно від майна, яке є об`єктом оподаткування.

Згідно з Податковим кодексом України податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки є місцевим податком.

Суд звертає увагу на те, що у разі прийняття органом місцевого самоврядування рішення про встановлення місцевих податків і зборів на 2017 рік, таке має братись до уваги контролюючим органом при здійсненні розрахунку податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2017 рік.

Проте, відповідно до розрахунку податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2017 рік за об`єктами оподаткування, які належать ОСОБА_1 податковим органом в графі "пільги у вигляді зменшення бази оподаткування" до об`єкта нерухомості за адресою: АДРЕСА_1 та за адресою: АДРЕСА_1 з 119,71 кв. м, застосовано пільгу лише у грудні 2017 у розмірі 120,00.

Таким чином, суд дійшов висновку, що податкове податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Львівській області 12.09.2019 №1-1305, від 12.09.2018№1-1305, від 12.09.2018№1-1305 є протиправними, а тому підлягають скасуванню.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України та ч. 3 ст. 2 КАС України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з вимогами ст.78 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що адміністративний позов необхідно задовольнити повністю.

Відповідно до ст.139 КАС України на користь позивача необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судовий збір у сумі 768,40 грн, сплачений відповідно до платіжного доручення від 16.01.2019 № 19115373.

Керуючись ст.ст. 6, 9, 73-76, 242, 244, 245 КАС України суд, -

в и р і ш и в:

позов задовольнити повністю.

Визнати протиправними і скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Львівській області 12.09.2019 №1-1305, від 12.09.2018 №1-1305, від 12.09.2018 №1-1305.

Стягнути з Головного управління ДФС у Львівській області , місцезнаходження: 79003, м. Львів, вул. Стрийська, 35, за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_3 судовий збір в сумі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн 40 коп.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кодексом адміністративного судочинства України, якщо таку скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення суду складене і підписане 20.05.2019.

Суддя А.Г.Гулик