Справа № 120/4362/18-а
Суддя: Біла Л.М.
Дата ухвалення: 2019-05-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 120/4362/18-а

Головуючий у 1-й інстанції: Чернюк А.Ю.

Суддя-доповідач: Біла Л.М.

15 травня 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Білої Л.М.

суддів: Граб Л.С. Гонтарука В. М.

за участю:

секретаря судового засідання: Білої Л.М.,

представника позивача: Гончара О.І.

представника відповідача: Загороднюка Д.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 04 січня 2019 року (повний текст якого складено 10 січня 2019 року у м. Вінниці) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И В :

у листопаді 2018 року позивач - ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення від 25.04.2018 року № 31418-5502-0214.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що на виконання умов договору оренди землі №1-378 від 05.11.2015 сільськогосподарського призначення для ведення фермерського господарства на території Скитківської сільської ради (за межами населеного пункту) Липовецького району Вінницької області, реалізовуючи право на ведення фермерського господарства, ним створено Фермерське господарство "Іллінецьке". Тобто, земельна ділянка була фактично передана у користування Фермерському господарству "Іллінецьке", а тому, на переконання позивача, він не є платником плати за землю, оскільки саме фактичний користувач землі має сплачувати податкове зобов`язання. Крім того, позивач зазначив, що протягом 2015, 2016, 2017 років та 10 місяців 2018 року орендну плату за вказану земельну ділянку сплачувало саме Фермерське господарство "Іллінецьке" і зауважень щодо помилкового декларування та сплати податкових зобов`язань від відповідача не надходило, у зв`язку з чим вважає, що податкове повідомлення рішення є протиправним та підлягає скасуванню.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 04 січня 2019 року адміністративний позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Вінницькій області форми "Ф" від 25.04.2018 № 31418-5502-0214. Стягнуто на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 1762,00 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Вінницькій області.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати, прийняти постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело, на його переконання, до невірного вирішення справи. Так, апелянт вказав на те, що відповідно до п.п. 288.1-288.4 ст. 288 ПК України підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки. Платником орендної плати є орендар земельної ділянки, об`єктом оподаткування - земельна ділянка, що надана в оренду. Розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем та орендарем. ФГ "Іллінецьке" не є стороною договору оренди землі, а тому, на переконання апелянта, не є платником орендної плати. Більше того, жодних доказів на підтвердження юридично оформленої передачі майнових прав на вказану земельну ділянку позивачем до суду першої інстанції не було надано, а відтак жодного обов`язку в зазначеної юридичної особи щодо сплати орендної плати не виникло. На підтвердження правомірності винесення оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, відповідач в апеляційній скарзі посилався на правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 28.08.2018 по справі №808/3798/16.

Позивач не скористався правом подання відзиву на апеляційну скаргу відповідно до ст. 304 КАС України.

В судовому засіданні представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги, просив скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Представник позивача в судовому засіданні заперечив проти доводів апеляційної скарги та просив залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, колегія суддів апеляційної інстанції, переглядаючи судове рішення у даній справі в межах доводів та вимог апеляційної скарги у відповідності до ч. 1 ст. 308 КАС України, дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, а рішення суду першої інстанції - скасувати, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено під час апеляційного розгляду справи, 05.11.2015 між Головним управлінням Держгеокадастру у Вінницькій області (орендодавець) і ОСОБА_1 (орендар) було укладено договір оренди землі № 1-378, відповідно до умов яких орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення на території Скитківської сільської ради (за межами населеного пункту) Липовецького району Вінницької області кадастровий номер ділянки НОМЕР_1 : НОМЕР_2 :000:1160, загальною площею 51,6000 га.

Нормативна грошова оцінка земельної ділянки відповідно до договору оренди землі № 1-378 становить 1728639,17 грн., орендна плата вноситься орендарем в розмірі 4 % від нормативно грошової оцінки земельної ділянки, що становить 69145,57 за 1 рік.

Договір укладено строком на 25 років з моменту укладення (а.с. 20-22).

Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень від 16.11.2015, договір оренди землі № 1-378 від 05.11.2015, зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень (а.с. 23).

Відповідно до Витягу з Єдиного Державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, 31.05.2017 ОСОБА_1 зареєстровано юридичну особу - Фермерське господарство "Іллінецьке" (а.с. 36-39).

25.04.2018 Головним управлінням ДФС у Вінницькій області позивачу нараховано податкове зобов`язання по орендній платі з фізичних осіб за 2018 рік на загальну суму 82974,68 грн. та прийнято податкове повідомлення-рішення № 31418-5502-0214.

За результатами адміністративного оскарження зазначене податкове повідомлення-рішення залишено без змін, скарга позивача - без задоволення.

Вважаючи податкове повідомлення-рішення протиправним, позивач звернувся до суду для його скасування.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що орендовані земельні ділянки сільськогосподарського призначення для ведення фермерського господарства використовує саме юридична особа - ФГ "Іллінецьке", а позивач як його засновник здійснює діяльність на таких земельних ділянках тільки через створену ним юридичну особу - фермерське господарство, а не особисто, а тому податкове повідомлення рішення є протиправним та підлягає скасуванню.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до пп. 14.1.72 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України (далі - ПК України) земельний податок - обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів.

За змістом пп.14.1.73 п.14.1 ст.14 даного Кодексу землекористувачі - юридичні та фізичні особи (резиденти і нерезиденти), яким відповідно до закону надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності, у тому числі на умовах оренди.

Положеннями ст. 54 ПК України визначено обов`язок нарахування суми податку фізичній особі контролюючим органом шляхом направлення податкового повідомлення - рішення, яке підлягає сплаті протягом 60 днів з дня вручення.

За приписами ст. 269 ПК України платниками земельного податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі.

Згідно з пп. 270.1.1 п. 270.1 ст. 270 ПК України об`єктами оподаткування є: земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні.

Положеннями п. 288.1 ст. 288 ПК України визначено, що підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки. Пунктами 288.2 та 288.3 ст. 288 ПК визначено, що платником орендної плати є орендар земельної ділянки, а об`єктом оподаткування - земельна ділянка, надана в оренду.

Відповідно до п. 288.4 ст. 288 ПК України розмір та умови внесення її плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем. Пунктом 288.5 ст. 288 ПК передбачено, що розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу: не може бути меншою 3 відсотків нормативної грошової оцінки (пп. 288.5.1); не може перевищувати 12 відсотків нормативної грошової оцінки (пп. 288.5.2); може перевищувати граничний розмір орендної плати, встановлений у пп. 288.5.2, у разі визначення орендаря на конкурентних засадах (пп.288.5.3).

Згідно з п. 288.7 ст. 288 ПК України податковий період, порядок обчислення орендної плати, строк сплати та порядок її зарахування до бюджетів застосовується відповідно до вимог статей 285 - 287 цього розділу.

У відповідності до п. 287.2 ст. 287 ПК України облік фізичних осіб-платників податку і нарахування відповідних сум проводяться щороку до 1 травня. Згідно з п. 286.5 ст. 286 даного Кодексу нарахування фізичним особам сум податку проводиться контролюючими органами, які видають платникові до 1 липня поточного року податкове повідомлення-рішення про внесення податку за формою, встановленою у порядку визначеному статтею 58 цього Кодексу.

Положеннями п. 286.1 ст. 286 ПК України закріплено, що підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру.

Відповідно до п. 287.1 ст.287 ПК України власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою.

Таким чином, зі змісту вищевказаних вимог слідує, що підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є Договір оренди земельної ділянки, а платником орендної плати є орендар такої земельної ділянки, в разі несплати орендарем обов`язкових платежів з орендної плати за землю, контролюючий орган зобов`язаний здійснити нарахування сум податку.

Статтею 125 Земельного кодексу України від 25.10.2001 передбачено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Згідно зі ст. 126 Земельного кодексу України право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме та їх обтяжень".

Згідно зі ст. 18 Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації.

Відповідно до ст. 20 Закону України "Про оренду землі" право оренди земельної ділянки виникає з дня державної реєстрації цього права відповідно до закону, що регулює державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Аналіз вищевказаних вимог дає підстави для висновку, що орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності сплачується орендарем з дня виникнення права користування земельною ділянкою, а саме, з дня реєстрації договору оренди земельної ділянки в порядку, передбаченому чинним законодавством.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України "Про фермерське господарство" фермерське господарство є формою підприємницької діяльності громадян із створенням юридичної особи, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, займатися її переробкою та реалізацією з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих їм для ведення фермерського господарства, відповідно до закону.

В силу вимог ст. 8 Закону України "Про фермерське господарство" після одержання засновником державного акта на право власності на земельну ділянку або укладення договору оренди земельної ділянки та його державної реєстрації фермерське господарство підлягає державній реєстрації у порядку, встановленому законом для державної реєстрації юридичних осіб.

Аналізуючи доводи апеляційної скарги відповідача щодо правомірності винесення оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, суд апеляційної інстанції враховує наступне.

З матеріалів справи слідує, що 31.05.2017 ОСОБА_1 зареєстровано юридичну особу - Фермерське господарство "Іллінецьке".

Так, відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень від 16.11.2015 беззаперечно підтверджується та обставина, що відповідно до договору оренди землі № 1-378 від 05.11.2015 орендарем та землекористувачем земельної ділянки сільськогосподарського призначення на території Скитківської сільської ради (за межами населеного пункту) Липовецького району Вінницької області кадастровий номер ділянки НОМЕР_1 : НОМЕР_2 :000: НОМЕР_3 , загальною площею 51,6000 га є фізична особа - ОСОБА_1 .

Як встановлено судом апеляційної інстанції, відповідно до наказу від 31.05.2018 №2 Гребенюк приступив до виконання обов`язків голови ФГ "Іллінецьке" по сумістництву.

Колегія суддів також зауважує, що як вбачається зі змісту розділу 10 статуту ФГ "Іллінецьке", копію якого витребувано для огляду, землі фермерського господарства можуть складатись, зокрема, із земельних ділянок, що належать громадянам - членам фермерського господарства на праві приватної власності, орендовані у фізичних осіб та юридичних осіб земельні ділянки, земельні частки (паї) будь-яких форм власності. Однак, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що в матеріалах справи відсутні належні докази того, що вказана земельна ділянка єдиним масивом в повному обсязі передана в користування від фізичної особи засновника - ОСОБА_1 до статутного або складеного капіталу Фермерського господарства "Іллінецьке".

Більше того, застосовуючи правові висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 04.09.2018 в справі №814/1005/16 при вирішенні даної справи, судом першої інстанції не враховано, що суд касаційної інстанції у вказаній справі акцентував увагу на наявності в матеріалах справи доказів передачі земельної ділянки єдиним масивом в повному обсязі в користування від фізичної особи засновника до складеного капіталу Фермерського господарства і факт використання земельної ділянки саме фермерським господарством підтверджувався довідкою Відділу Держземагенства у Снігурівському районі Миколаївської області.

В даному випадку, в матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що вказана земельна ділянка від фізичної особи засновника - ОСОБА_1 була передана ФГ "Іллінецьке" у користування, а тому обставини у справі №814/1005/16 і висновок Верховного Суду щодо того, що саме землекористувач - Фермерське господарство має вносити плату за землю не може бути застосований до спірних правовідносин.

Більше того, колегія суддів приймає до уваги доводи апеляційної скарги відповідача про те, що відповідно до умов договору оренди землі № 1-378 від 05.11.2015 передача у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки не допускається.

З огляду на те, що орендарем земельних ділянок є саме фізична особа ОСОБА_1 , що підтверджується договором оренди землі та відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень, а не ФГ "Іллінецьке" і протилежних доказів представником позивача не надано, а тому суд апеляційної інстанції погоджується з позицією апелянта - відповідача по справі, що саме позивач має сплачувати плату за землю у відповідності до вимог ПК України.

Той факт, що використання земельної ділянки відбувається через створене позивачем ФГ "Іллінецьке" не змінює статусу позивача як орендаря земельної ділянки та не звільняє його від визначеного чинним законодавством обов`язку сплачувати податок.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду № 808/3798/16 від 28 серпня 2018 року.

Також колегія суддів критично ставиться до висновку суду першої інстанції, що протягом 2015, 2016, 2017 років та 10 місяців 2018 року орендну плату за вказану земельну ділянку сплачувало ФГ "Іллінецьке", зважаючи на те, що останнє зареєстроване як юридична особа 31.05.2017 і об`єктивно не могло сплачувати орендну плату до моменту створення такого фермерського господарства.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що податкове повідомлення-рішення від 25.04.2018 № 31418-5502-0214, яким ОСОБА_1 нараховано податкове зобов`язання по орендній платі з фізичних осіб за 2018 рік на загальну суму 82974,68 грн. винесено правомірно, а відтак помилково скасовано судом першої інстанції.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно з ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги підтверджують порушення судом першої інстанції норм матеріального права та недотримання норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області задовольнити повністю.

Рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 04 січня 2019 року скасувати.

Прийняти нову постанову, якою у задоволенні за адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 17 травня 2019 року.

Головуючий Біла Л.М.

Судді Граб Л.С. Гонтарук В. М.