Справа № 240/3335/19
Суддя: Смілянець Е. С.
Дата ухвалення: 2019-05-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/3335/19

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Лавренчук О.В.

Суддя-доповідач - Смілянець Е. С.

17 травня 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Смілянця Е. С.

суддів: Сушка О.О. Залімського І. Г. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Житомирського окружного адміністративного суду від 22 березня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до начальника відділу розгляду запитів на публічну інформацію Генеральної прокуратури України Тєлічко Н., Генеральної прокуратури України про визнання протиправним та скасування листа, визнання протиправною відмови у наданні інформації на запит, зобов`язання вчинити дії-,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 , звернувся в Житомирський окружний адміністративний суд з позовом до начальника відділу розгляду запитів на публічну інформацію Генеральної прокуратури України Тєлічко Н., Генеральної прокуратури України, про:

- поновлення терміну звернення до суду;

- визнання протиправним та скасування листа від 16.02.2018 за №19/4-239 вих-18, підписаний начальником відділу розгляду запитів на публічну інформацію Генеральної прокуратури України Тєлічко Н.;

- визнання протиправною відмову Генеральної прокуратури України у наданні інформації на запит ОСОБА_1 від 12.02.2018;

- зобов`язання Генеральної прокуратури України здійснити заходи щодо надання ОСОБА_1 інформації на його запит від 12.02.2018.

Житомирський окружний адміністративний суд ухвалою від 22 березня 2019 року позовну заяву поверну позивачу. Судове рішення мотивоване тим, що про оскаржувані рішення, дії та бездіяльність відповідача позивачу стало відомо у лютому 2018 року, а з цим позовом він звернувся до суду лише у березні 2019 року, тому позовну заяву повернуто позивачеві у зв`язку із пропуском строку, а підстави для поновлення строку звернення до суду з даним позовом визнано неповажними.

Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції як таку, що постановлена з порушенням норм процесуального права, та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Аргументами на підтвердження вимог скарги зазначає, що в обґрунтування клопотання про поновлення строку звернення до суду позивач звернувся у травні 2018 року до Житомирського окружного адміністративною суду із позовом до начальника відділу розгляду запитів на публічну інформацію Генеральної прокуратури України Тєлічко Н.В. про визнання протиправною відмови у наданні інформації на запит від 12.02.2018 та зобов`язання відповідача здійснити заходи щодо надання інформації на його запит від 12.02.2018, однак рішенням суду від 29.12.2018 у справі №806/2234/18 йому відмовлено у задоволенні позовних вимог з тих підстав, що їх пред`явлено до неналежного відповідача. Рішення суду він отримав 08.02.2019, а тому просив поновити термін подання позовної заяви з дати першого звернення до суду.

У відзиві на апеляційну скаргу представник Генеральної прокуратури України зазначає, що правомірність дій начальника відділу розгляду запитів на публічну інформацію Генеральної прокуратури України Тєлічко Н.В. при наданні відповіді від 16.02.2018 №19/4-239 вих-18 на запит ОСОБА_1 від 12.02.2018 уже була предметом дослідження у справі № 806/2234/18, за результатом чого судом постановлено рішення про відмову в задоволенні позову, яке набрало законної сили.

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства (далі-КАС України), суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 14.05.2019, з урахуванням вимог ст. 312 КАС України, суд вирішив розглядати дану справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Зі змісту ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно та всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ст. 8 Конституції України звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Також, право звернення до суду є невід`ємним особистим правом, яке реалізовується особою в порядку, встановленому КАС України. Способом реалізації цього права є звернення зацікавленої особи з позовом до суду.

У свою чергу, звернення до суду з позовом є підставою для виникнення процесуальних відносин, пов`язаних з вирішенням спору по суті.

Разом з тим, законодавець встановлює певні обмеження такого права, зокрема, шляхом встановлення строку звернення до адміністративного суду за захистом порушених прав.

Так, відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративною суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Частиною 1 ст.17 Закону України „Про виконання рішення та застосування практики Європейського Суду з прав людини" визначено, що суди України застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основних свобод та протоколи до неї і практику Європейського суду, як джерела права.

Практика Європейського суду з прав людини також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа «Стаббігс на інші проти Великобританії», справа «Девеер проти Бельгії»).

Отже, встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС України певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Таким чином наведеними вище правовими нормами встановлено, що суд зобов`язаний з`ясувати в кожному випадку чи адміністративний позов подано у строк, установлений законом, а якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними.

Як зазначає суд першої інстанції та позивачем у позовній заяві не заперечується, що про оскаржене рішення, дії та бездіяльність відповідача було відомо позивачу в лютому-травні 2018 року.

З позовної заяви та доданих до неї матеріалів встановлено, що даний адміністративний позов подано до суду у березні 2019 року.

Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду.

У рішенні у справі "Рябих проти Росії" ( 980_172) (Ryabykh v. Russia), заява N 52854/99, п. 52, ECHR 2003-X) Європейський Суд з прав людини визначився, що якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності. Хоча саме національним судам, перш за все, належить виносити рішення про поновлення строку оскарження, їх свобода розсуду не є необмеженою.

Суди повинні обґрунтовувати відповідне рішення. У кожному випадку національні суди повинні встановити, чи виправдовують причини поновлення строку оскарження втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів стосовно часу або підстав для поновлення строків (див. рішення у справі Пономарьов проти України (Ponomaryov v. Ukraine), заява № 3236/03, п. 41, від 3 квітня 2008 року) (п. 47 рішення).

Зі змісту пункту 52 рішення Устименко проти України випливає, що якщо національний суд просто обмежився вказівкою на наявність у відповідача поважних причин для поновлення пропущеного строку оскарження, то, відтак, він (суд) не вказав чітких причин такого рішення.

За цих підстав Європейський Суд з прав людини одноголосно постановив, що було порушення пункту 1 статті 6 Конвенції та дійшов висновку, що національні суди, вирішивши поновити пропущений строк оскарження остаточної постанови у справі заявника без наведення відповідних причин та скасувавши в подальшому постанову суду, порушили принцип правової визначеності та право заявника на справедливий судовий розгляд за пунктом 1 статті 6 Конвенції (п. 53 рішення).

Отже, обставини, з якими сторона пов`язує поважність причин пропуску строків звернення до суду, доводяться стороною і встановлюються судом.

Як вірно зазначено судом першої інстанції, невірно обраний спосіб захисту порушеного права, шляхом невірно визначеного відповідача у справі №806/2234/18, не є підставою для поновлення строку на звернення до суду з новим позовом.

Також, згідно додатків поданих до позову, а саме: запиту від 12.02.2018 встановлено, що розпорядником запитуваної інформації є Генеральна прокуратура України.

Тобто, суд першої інстанції правомірно вказав, що у позивача була відсутня об`єктивна неможливість вірно визначити відповідача у справі №806/2234/18, а тому підстави для поновлення строку звернення до суду з даним позовом є неповажними.

Частиною 6 статті 161 КАС України передбачено, що у разі пропуску строку звернення до адміністративною суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

Пунктом 9 частини 4 статті 169 КАС України визначено, що позовна заява повертається позивачеві, зокрема, у випадках, передбачених ч. 2 ст. 123 цього Кодексу.

Також, повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом (частини 6, 8 статті 169 КАС України).

На підставі викладеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права і прийшов до обґрунтованого висновку про повернення позовної заяви позивачу, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Житомирського окружного адміністративного суду від 22 березня 2019 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий Смілянець Е. С.

Судді Сушко О.О. Залімський І. Г.