Справа № 357/9973/16-а
Суддя: Мороз Л.Л.
Дата ухвалення: 2019-05-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

16 травня 2019 року

м. Київ

справа №357/9973/16-а

адміністративне провадження №К/9901/18208/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Мороз Л.Л.,

суддів: Гімона М.М., Бучик А.Ю.,

розглянувши у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами у касаційній інстанції адміністративну справу № 357/9973/16-а

за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України у Білоцерківському районі Київської області про визнання протиправними та нечинними рішення та покладення обов`язку вчинити певні дії (далі - управління ПФУ, ПФУ відповідно), провадження по якій відкрито

за касаційною скаргою Білоцерківського об`єднаного управління ПФУ Київської області (правонаступник управління ПФУ, Білоцерківське ОУ ПФУ, відповідно)

на постанову Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 11 липня 2017 року, ухвалену у складі головуючого судді Протасова О.М. та

ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 01 листопада 2017 року у складі колегії суддів: головуючого судді Глущенко Я.Б., суддів Пилипенко О.Є., Шелест С.Б.,

ВСТАНОВИВ:

05 вересня 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому поросила визнати протиправним та скасувати рішення відповідача від 25 червня 2015 року №5/155 про відмову у призначенні їй, як потерпілій від Чорнобильської катастрофи, 4 категорії, пенсії із зниженням пенсійного віку на 5 років відповідно до статті 55 Закону України від 28 лютого 1991 року № 796-XII «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі - Закон № 796-XII) та статті 25 Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-IV) та зобов`язати відповідача призначити їй таку пенсію.

Позов ОСОБА_1 обґрунтувала тим, що оспорюваним рішенням відповідача їй було відмовлено в призначенні пільгової пенсії з мотивів ненадання відповідних доказів в підтвердження тієї обставини, що за станом на 01 січня 1993 року вона прожила або відпрацювала чи постійно навчалась у зоні посиленого радіоекологічного контролю не менше чотирьох років. Проте, позивач вказала на те, що до управління ПФУ вона подала разом з іншими документами вона подала посвідчення громадянина , який постійно проживає або працює на території зони посиленого радіоекологічного контролю категорія 4. Зазначене посвідчення видається особам, що постійно проживали чи постійно відпрацювали у зоні посиленого радіоекологічного контролю не менше чотирьох років за станом на 01 січня 1993 рік. Посилаючись на те, що станом на 01 січня 1993 рік вона проживала у зоні посиленого радіоекологічного контролю (АДРЕСА_1) більше чотирьох років, ОСОБА_1 просила задовольнити позовні вимоги.

Білоцерківський міськрайонний суд Київської області від 11 липня 2017 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 01 листопада 2017 року, задовольнив позовні вимоги.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, керувався тим, що позивач підтвердив належними доказами необхідний період проживання на території посиленого радіологічного контролю, тому оспорюване рішення начальника управління щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком із зниженням пенсійного віку, відповідно до статті 55 Закону № 796-XII винесено з формальних підстав, лише тому що у позивача відсутня необхідна довідка, а не тому, що вона дійсно не проживала на території посиленого радіологічного контролю.

21 листопада 2017 року Білоцерківське ОУ ПФУ звернулось до Вищого адміністративного суду України із касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 11 липня 2017 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 01 листопада 2017 року, ухвалити нове - про відмову у задоволенні позовних вимог.

Касаційна скарга мотивована, зокрема, тим, що позивачем пропущено строк звернення до суду та не надано доказів щодо поважності причин пропуску цього строку. При цьому пенсійний орган вказав, що позивачем не подано довідки про період проживання та територіях радіоактивного забруднення, як це передбачено Підпунктом 5 пункту 2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1 (далі - Порядок № 22-1), а з поданих документів вбачається лише те, що позивач станом на 01 січня 1993 року відпрацювала на вказаній території 0 років 6 місяців 21 день.

Вищий адміністративний суд України ухвалою від 28 листопада 2017 року відкрив касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою та витребував матеріали справи.

15 грудня 2017 року розпочав роботу Верховний Суд і набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», яким Кодекс адміністративного судочинства України (далі - КАС України) викладено в новій редакції.

Пунктом 4 частини першої розділу VII «Перехідні положення» КАС України касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи (частини третя статті 3 КАС України).

Верховний Суд переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, дійшов висновку про задоволення касаційної скарги з наступних мотивів та передбачених законом підстав.

Суди встановили, що у червні 2015 року позивач звернулася до управління ПФУ із заявою про призначення їй пенсії за віком, як особі, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, 4 категорії, із зниженням пенсійного віку на 5 років відповідно до статті 55 Закону № 796-XII та статті 25 Закону № 1058-IV.

Рішенням начальника управління ПФУ від 25 червня 2015 року №5/155 ОСОБА_1 відмовлено в призначенні пенсії за віком із зниженням пенсійного віку, відповідно до статті 55 Закону 796-XII. Вказана відмова мотивована тим, не надано достатньо доказів про те, що станом на 01 січня 1993 року вона проживала або відпрацювала чи постійно навчалась у зоні посиленого радіоекологічного контролю не менше чотирьох років, у тому числі довідку у тому числі довідку про період (періоди) проживання на територіях радіоактивного забруднення.

Також суди встановили, що позивач має статус громадянки, яка постійно проживає або постійно працює на території зони посиленого радіоекологічного контролю, 4 категорії.

У 1988 років у зв`язку з переводом її чоловіка ОСОБА_2 на інше місце служби до м. Узин Білоцерківського району Київської області сім`я позивача в складі 3-х чоловік перебралась на постійне місце проживання до м. Узин Білоцерківського району Київської області.

ІНФОРМАЦІЯ_1 позивач народила дитину, що підтверджується свідоцтвом про народження видане у грудні 1989 року за місцем реєстрації АДРЕСА_1 .

Згідно з свідоцтвом про смерть сина - ОСОБА_3 від 24 жовтня 1991 року НОМЕР_1 , реєстрація смерті м. Узин Білоцерківського району Київської області.

Згідно копії довідки від 24 листопада 2015 року, виданої Узинською районною лікарнею Білоцерківської районної державної адміністрації, позивач починаючи з 04 по 22 вересня 1989 року знаходилась на стаціонарному лікуванні в пологовому відділенні Узинської районної лікарні. Листопад - грудень 1989 року знову знаходилась в на лікуванні на спостереженні в пологовому відділенні. ОСОБА_4 чоловік позивача наблюдався в дільничого педіатора Узинської районної лікарні в 1989 році хворів готрим ринітом, в 1990 році - гостре респіраторне захворювання, з 1991 р. по 1992 рік - гостре респіраторне захворювання, лікувався в дільничного педіатра.

Згідно із показань свідків родина позивачки переїхали до м. Узин на постійне місце проживання на початку грудня 1988 року.

Частиною другою статті 19 Конституції Україні передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Дослідивши спірні правовідносини, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів Української РСР від 23 липня 1991 року N 106 «Про організацію виконання постанов Верховної Ради Української РСР про порядок введення в дію законів Української РСР «Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи» та «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок чорнобильської катастрофи»» місто Узин Білоцерківського району Київської області віднесено до зони посиленого радіоекологічного контролю.

Частиною першою статті 55 Закону № 796-XII визначено, що особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону № 1058-IV.

Згідно частини першої статті 26 Закону № 1058-IV, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років.

Відповідно до абзацу першого статті 55 Закону № 796-XII передбачено, що особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій.

Пунктом 5 частини другої статті 55 зазначеного Закону встановлено, що особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні посиленого радіологічного контролю за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 4 років, мають право на зниження пенсійного віку на 2 роки* та додатково 1 рік за 3 роки проживання, роботи, але не більше 5 років.

* Початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначеній зоні з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Аналогічний правовий підхід щодо застосування зазначених норм матеріального права міститися у постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 06 лютого 2018 року (справа № 556/1153/17).

У справі, яка розглядається суди встановили, що позивач з грудня 1988 року проживала в зоні посиленого радіологічного контролю. Таким чином, станом на 01 липня 1986 року в зоні посиленого радіологічного контролю не проживала, а тому не має права на початкову величину зниження пенсійного віку на 2 роки.

За таких обставин у спірних правовідносинах зниження пенсійного віку має відбуватись у загальному порядку - на 1 рік за 3 роки проживання. Тобто, позивач набуде право на призначення пенсії із зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону № 796-XII у 59 років.

Як свідчать матеріали справи, позивач народилась ІНФОРМАЦІЯ_2 , отже на дату звернення (ІНФОРМАЦІЯ_3) до управління ПФУ із відповідною заявою їй виповнилось 52 роки, що було недостатньої для призначення пенсії за віком відповідно до статті 55 Закону № 796-XII із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону № 1058-IV, так само як і на час розгляду справи в судах.

З урахуванням наведеного, управління ПФУ, відмовляючи у задоволенні заяви про призначення пенсії, відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частин першої та третьої статті 351 КАС України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення або зміни рішення у відповідній частині є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Керуючись статтями 345, 349, 351, 354, 355, 356 Кодексу адміністративного судочинства України, суд.

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу Білоцерківського об`єднаного управління ПФУ Київської області задовольнити.

Постанову Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 11 липня 2017 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 01 листопада 2017 року у справі № 357/9973/16-а - скасувати.

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України у Білоцерківському районі Київської області про визнання протиправними та нечинними рішення та покладення обов`язку вчинити певні дії.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена.

...........................

...........................

...........................

Л.Л. Мороз

М . М. Гімон

А.Ю. Бучик ,

Судді Верховного Суду