Справа № 820/2640/17
Суддя: Данилевич Н.А.
Дата ухвалення: 2019-05-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

16 травня 2019 року

Київ

справа №820/2640/17

адміністративне провадження №Зн/9901/80/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого судді (судді-доповідача) - Данилевич Н.А.,

суддів - Бевзенка В.М.,

Шарапи В.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження

заяву ОСОБА_1 про перегляд за виключними обставинами постанови Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі

за позовом ОСОБА_1

до Територіального управління Державної судової адміністрації України у Харківській області,

третя особа: Головне управління Державної казначейської служби України у Харківській області

про визнання протиправними дій та стягнення суддівської винагороди, -

в с т а н о в и в :

І. ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

1. 26 червня 2017 року ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Харківській області (далі - скаржник), третя особа: Головне Управління Державної казначейської служби України в Харківській області, в якому просив:

1.1. визнати протиправними дії Територіального управління Державної судової адміністрації України в Харківській області щодо нарахування з 01 січня 2017 року голові Комінтернівського районного суду м. Харкова ОСОБА_1 . суддівської винагороди, виходячи з приписів п.3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України;

1.2. стягнути з Територіального управління Державної судової адміністрації України в Харківській області, , на користь ОСОБА_1 суддівську винагороду за січень-травень 2017 року в сумі 108030,62 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

2. Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 02 жовтня 2017 року адміністративний позов ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Харківській області, третя особа: Головне Управління Державної казначейської служби України в Харківській області - задоволено частково.

2.1. визнано протиправними дії Територіального управління Державної судової адміністрації України в Харківській області щодо нарахування з 01 січня 2017 року голові Комінтернівського районного суду м. Харкова ОСОБА_1 . суддівської винагороди, виходячи з приписів п.3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України".

2.2. зобов`язано Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Харківській області за період січень-травень 2017 року перерахувати судді Комінтернівського районного суду м. Харкова Буцькому Василю Валерійовичу суддівську винагороду, виходячи з розміру посадового окладу в сумі 32000 (тридцять дві тисячі) грн. 00 коп. та провести виплати суддівської винагороди з урахуванням вже виплачених сум.

2.3. В решті позовних вимог відмовлено.

3. Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 06.12.06 №1774-VIII щодо не застосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини при визначенні посадових окладів та заробітної плати працівників та встановлення для цих цілей нової розрахункової величини в розмірі 1600,00 грн, не конкретизують переліку працівників, до посадових окладів та заробітних плат яких вказані положення застосовуються, та вимоги ст.130 Конституції України чітко визначають встановлення розміру винагороди судді з посиланням на закон про судоустрій, а в останній законодавцем не було внесено змін, то слід дійти висновку, що розрахункова величина в розмірі 1600,00 грн може застосовуватися до будь-яких інших посадових окладів та заробітних плат працівників, окрім посадових окладів судді.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

4. Ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 05 грудня 2017 року апеляційну скаргу Територіального управління Державної судової адміністрації України в Харківській області залишено без задоволення. Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 02 жовтня 2017 року у справі №820/2640/17 залишено без змін.

5. Залишаючи без змін постанову суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції прийшов до висновку, що оскільки Прикінцевими та перехідними положеннями Закону №1774-VIII не вносилися зміни до Закону № 2453-VI, що є спеціальним законом про судоустрій, яким врегульовано питання виплати суддівської винагороди до проходження кваліфікаційного оцінювання позивача як судді, а тому відповідно до ст.130 Конституції України вони не можуть регулювати питання розміру суддівської винагороди.

Короткий зміст рішення суду касаційної інстанції

6. Постановою Верховного Суду від 25 квітня 2018 року касаційну скаргу Територіального управління Державної судової адміністрації України в Харківській області задоволено.

6.1. Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 02 жовтня 2017 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 05 грудня 2017 року скасовано.

7. Ухвалено нову постанову, якою в задоволенні позову ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Харківській області, третя особа: Головне Управління Державної казначейської служби України в Харківській області відмовлено повністю.

8. Приймаючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , Верховний Суд виходив з того, що норми Закону №1774-VIII, впливаючи на числове вираження розміру суддівської винагороди, безпосередньо не стосуються її визначення, позаяк ними врегульовано виключно порядок застосування мінімальної заробітної плати при обрахунку суддівської винагороди. Суд визнав, що нормами Закону №1774-VIII лише змінено підходи до визначення розміру мінімальної заробітної плати, зокрема, шляхом запровадження нової методології визначення мінімальної заробітної плати при обрахунку розмірів посадових окладів, як нижньої межі оплати праці, що гарантується державою. Також зазначив, що з прийняттям Закону №1774-VIII фактично не відбулося зменшення розміру суддівської винагороди, яку отримував позивач до його ухвалення.

Короткий зміст вимог заяви про перегляд судового рішення за виключними обставинами (заперечень)

9. 22 грудня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду із заявою про перегляд за виключними обставинами постанови Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у вказаній справі. Просив задовольнити подану ним заяву, скасувати постанову Верховного Суду від 25 квітня 2018 року та ухвалити нове рішення, яким постанову Харківського окружного адміністративного суду від 02 жовтня 2017 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 05 грудня 2017 року залишити без змін.

10. В обґрунтування поданої заяви позивач посилається на рішення Конституційного Суду України від 4 грудня 2018 року за №11-р/2018, яким визнані неконституційними положення частини 3 статті 133 Закону України від 7 липня 2010 року № 2453-VI "Про судоустрій і статус суддів" від 07 липня 2010 року №2453-VI у редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд" від 12 лютого 2015 року № 192-VIII. Зазначає, що це положення підлягає застосуванню у його первинній редакції, а саме: «Посадовий оклад судді місцевого суду встановлюється у розмірі 15 мінімальних заробітних плат, визначених законом, що запроваджується поетапно: з 1 січня 2011 року - 6 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2012 року - 8 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2013 року - 10 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2014 року - 14 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2015 року - 15 мінімальних заробітних плат».

11. Ухвалою Верховного Суду від 27 грудня 2018 року відкрито провадження за заявою ОСОБА_1 про перегляд за виключними обставинами постанови Верховного Суду від 25 квітня 2018 року та призначено її до розгляду в судовому засіданні на 23 січня 2019 року.

12. У зв`язку з неявкою всіх учасників справи в судове засідання, призначене на 23 січня 2019 року, Суд перейшов до розгляду справи в порядку письмового провадження.

ІІ. ДЖЕРЕЛА ПРАВОВОГО РЕГУЛЮВАННЯ (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин)

13. Стаття 133 частина 3 статті 133 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07 липня 2010 №2453-VI (далі - Закон №2453-VI): посадовий оклад судді місцевого суду встановлюється в розмірі 10 мінімальних заробітних плат.

14. Пункт 3 Розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 06 грудня 2016 року №1774-VIII (далі - Закон №1774-VII): мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі 1600 гривень.

15. Пункт 3 Розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №1774-VIII: до приведення законодавчих актів у відповідність із цим Законом вони застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

16. Пункт 1 частини 1 статті 7 Закону України «Про Конституційний Суд України» від 13 липня 2017 року №2136-VIII (далі - Закон №2136-VIII): до повноважень Суду належить вирішення питань про відповідність Конституції України (конституційність) законів України та інших правових актів Верховної Ради України, актів Президента України, актів Кабінету Міністрів України, правових актів Верховної Ради Автономної Республіки Крим.

17. Стаття 91 Закону №2136-VIII: закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

ІІІ. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

18. Вирішуючи питання про обґрунтованість поданої позивачем заяви про перегляд судового рішення за виключними обставинами, Верховний Суд виходить з наступного.

19. Згідно частини 1 статті 361 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) судове рішення, яким закінчено розгляд справи і яке набрало законної сили, може бути переглянуто за нововиявленими або виключними обставинами.

20. Відповідно до пункту 1 частини 5 статті 361 КАС України підставами для перегляду судових рішень у зв`язку з виключними обставинами є встановлена Конституційним Судом України неконституційність (конституційність) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи, якщо рішення суду ще не виконане.

21. Частиною 6 статті 361 КАС України передбачено, що при перегляді судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд не може виходити за межі тих вимог, які були предметом розгляду при ухваленні судового рішення, яке переглядається, розглядати інші вимоги або інші підстави позову.

22. Рішенням Конституційного Суду України від 4 грудня 2018 року за №11-р/2018 встановлено, що положення частини третьої статті 133 Закону №2453 в редакції Закону №192 звужують зміст та обсяг гарантій незалежності суддів у частині зменшення гарантованого розміру винагороди судді, адже відповідно до частини третьої статті 129 Закону №2453 зі змінами, внесеними Законом України "Про внесення зміни до Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 19 грудня 2013 року №716-VII (далі - Закон №716), посадовий оклад судді місцевого суду встановлювався у розмірі 15 мінімальних заробітних плат.

23. Натомість, Верховний Суд, ухвалюючи постанову від 25 квітня 2018 року виходив із того, що положеннями Закону України від 6 грудня 2016 року №1774-VII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» запроваджено нову методологію визначення мінімальної заробітної плати при обрахунку розмірів посадових окладів, тобто з прийняттям Закону №1774-VIII фактично не відбулося зменшення розміру суддівської винагороди, яку отримував позивач до його ухвалення.

24. Вказані правові норми, якими керувався Верховний Суд при ухваленні спірної постанови, Рішенням Конституційного Суду України від 4 грудня 2018 року №11-рп/2018 неконституційними не визнавались.

25. Таким чином, судове рішення, про перегляд якого за виключними обставинами просить позивач, приймалось на підставі Закону України від 6 грудня 2016 року №1774-VII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України», який Конституційним Судом України не переглядався на предмет його неконституційності.

26. Крім того, частиною другою статті 152 Конституції України передбачено, що закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

27. Конституційний Суд України у Рішенні від 24 грудня 1997 року № 8-зп у справі за конституційним поданням народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) розпоряджень Президента України про призначення перших заступників, заступників голів обласних, Київської міської державних адміністрацій, виданих протягом липня - грудня 1996 року, січня 1997 року (справа щодо призначення заступників голів місцевих державних адміністрацій) зазначив, що частина друга статті 152 Конституції України закріплює принцип, за яким закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність. За цим принципом закони, інші правові акти мають юридичну силу до визнання їх неконституційними окремим рішенням органу конституційного контролю.

28. У Рішенні від 30 вересня 2010 року № 20-рп/2010 у справі за конституційним поданням 252 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) Закону України "Про внесення змін до Конституції України" від 8 грудня 2004 року №2222-IV (справа про додержання процедури внесення змін до Конституції України) Конституційний Суд України вказав, що незалежно від того, наявні чи відсутні в рішеннях, висновках Конституційного Суду України приписи щодо порядку їх виконання, відповідні закони, інші правові акти або їх окремі положення, визнані за цими рішеннями неконституційними, не підлягають застосуванню як такі, що втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

29. Таким чином, за змістом статті 152 Конституції України, рішення Конституційного Суду України не має ретроактивності та змінює законодавче регулювання лише для правовідносин, що матимуть місце з дати ухвалення рішення.

30. У відповідності до вимог пункту 1 частини першої статті 7 Закону України «Про Конституційний Суд України» до повноважень Суду належить вирішення питань про відповідність Конституції України (конституційність) законів України та інших правових актів Верховної Ради України, актів Президента України, актів Кабінету Міністрів України, правових актів Верховної Ради Автономної Республіки Крим.

31. Відповідно до частини першої статті 91 Закону України «Про Конституційний Суд України» закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

32. Таким чином, дія частини 3 статті 133 Закону України від 7 липня 2010 року №2453-VІ «Про судоустрій і статус суддів» у редакції Закону України від 12 лютого 2015 року №192-VІII «Про забезпечення права на справедливий суд» втратила чинність з 4 грудня 2018 року.

33. За таких обставин, Рішення Конституційного Суду України від 4 грудня 2018 року №11-рп/2018 на спірні правовідносини не може вплинути, оскільки правовідносини у даній справі виникли до прийняття такого рішення.

34. За таких обставин, підстави для скасування постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 25 квітня 2018 року відсутні.

35. Керуючись статтями 361-369 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду,-

ухвалив :

36. Відмовити в задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд за виключними обставинами постанови Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі №820/2640/17.

37. Ухвала набирає законної сили з дати її прийняття та не оскаржується.

Суддя-доповідач Н.А. Данилевич

Судді В.М. Бевзенко

В.М. Шарапа