Справа № 240/5503/19
Суддя: Капинос Оксана Валентинівна
Дата ухвалення: 2019-05-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2019 року м.Житомир справа № 240/5503/19

категорія 106030000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Капинос О.В.,

секретар судового засідання Недашківська Н.В. ,

за участю: представника позивача Шахрая М.І.,

представника відповідача Гуртового Є.О. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить:

-Визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо нездійснення перерахунку одноразової грошової допомоги при звільненні ОСОБА_1 з урахуванням щомісячної грошової винагороди (передбаченої постановою КМУ №161 від 13.03.2013) та індексації, які він отримував під час служби.

-Зобов"язати Житомирський обласний військовий комісаріат здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні з урахуванням щомісячної грошової винагороди (передбаченої постановою КМУ №161 від 13.03.2013) та індексації, які він отримував під час служби, з урахуванням проведених виплат.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що відповідач протиправно при звільненні у травні 2015 нарахував та виплатив йому одноразову грошову допомогу при звільненні без урахування щомісячної додаткової грошової винагороди, індексації, які він отримував під час проходження служби.

Ухвалою від 16.04.2019 відкрито спрощене позовне провадження у справі та призначено судове засідання на 15.05.2019.

03.05.2019 представником відповідача подано відзив на позовну заяву. В обґрунтування відзиву зазначено, що при здійсненні розрахунку розміру одноразової грошової допомоги при звільненні позивача, відповідач діяв в межах та спосіб, передбачені норм чинним законодавством України, оскільки вказані виплати не входять в структуру і до складу грошового забезпечення військовослужбовців, а мають особливий і разовий характер.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав, просив його задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні просив у задоволенні позову відмовити, з підстав, викладених у письмовому відзиві.

Заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив наступні обставини.

Позивач проходив військову службу у Збройних Силах України, перебував на фінансовому забезпеченні ІНФОРМАЦІЯ_1 та наказом Командувача сухопутних військ Збройних Сил України №381-рс від 14.05.2015 його було звільнено у відставку відповідно до п. "б" ч. 8 ст. 26 Закону України "Про військовий обов"язок і військову службу" (за станом здоров"я).

Наказом командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 №120 від 02.06.2015 виключено зі списків особового складу частини та всіх видів грошового забезпечення. (а.с.12)

Під час проходження військової служби позивач отримував у складі грошового забезпечення щомісячну грошову винагороду в розмірі 60% місячного грошового забезпечення, що підтверджується копією довідки ЖОВК від 19.07.2018 №4956.

З матеріалів справи вбачається та відповідачем не заперечується, що позивачу при звільненні виплачено одноразову грошову допомогу та нараховано і виплачено індексацію грошового забезпечення до 31.05.2015. Вказані обставини також підтверджуються дослідженим судом грошовим атестатом позивача Серії ЗУ №025239.(а.с.14).

Оскільки при звільненні позивачу виплачено одноразову грошову допомогу без врахування щомісячної додаткової грошової винагороди та індексації, він звернувся до відповідача із заявою від 07.02.2019 про перерахунок такої одноразової допомоги при звільненні з врахуванням вказаних виплат. (а.с.11)

Враховуючи те, що на заяву відповіді не надано та перерахунок не проведено, позивач звернувся до суду для захисту порушеного права.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд виходить з наступного.

У відповідності до ч. 1 ст. 9 Закону України від 20.12.1991 №2011-XII "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (далі - Закон України №2011-XII) держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців.

Частиною 2 ст. 9 Закону України №2011-XII визначено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Згідно постанови КМУ від 13.03.2013 р. №161 "Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2010 року № 889", для військовослужбовців, зокрема, Збройних Сил України (крім тих, що зазначені у підпункті 1 пункту 1 цієї постанови, та військовослужбовців строкової військової служби) запроваджений новий вид забезпечення - щомісячна додаткова грошова винагорода у таких розмірах: з 1 квітня 2013 року - у розмірі, що не перевищує 20 відсотків місячного грошового забезпечення; з 1 вересня 2013 року - у розмірі, що не перевищує 40 відсотків місячного грошового забезпечення; з 1 січня 2014 року - у розмірі, що не перевищує 60 відсотків місячного грошового забезпечення; з 1 квітня 2014 року - у розмірі, що не перевищує 80 відсотків місячного грошового забезпечення; з 1 липня 2014 року - у розмірі, що не перевищує місячне грошове забезпечення.

Згідно з п. 2 постанови № 889 граничні розміри, порядок та умови виплати цієї винагороди визначаються Міністерством оборони. Міністерством внутрішніх справ та адміністрацією Державної прикордонної служби за погодженням з Міністерством соціальної політики і Міністерством фінансів у межах затвердженого фонду грошового забезпечення.

Матеріалами справи підтверджено, що позивач під час проходження служби отримував щомісячну додаткову грошову винагороду.

На виконання постанови № 889 Міністр оборони України наказом від 15.11.2010 року №595 затвердив Інструкцію про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 29.11.2010 року за № 1194/18489; з наступними змінами; далі - Інструкція), положення якої стали застосовуватися з 1 жовтня 2010 року.

У цьому акті визначені умови та порядок виплати особам офіцерського складу винагороди, окреслено перелік військовослужбовців, яким вона виплачується, регламентовано повноваження командира (начальника) військової частини (організації, установи) щодо підстав та розміру її виплати.

Зокрема, в п. 3 (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) наводиться перелік складових грошового забезпечення, з якого має обраховуватися й виплачуватися винагорода і який за обсягом є меншим за перелік, встановлений у п. 2 ст. 9 Закону №2011-ХІІ.

За п. 5 Інструкції винагорода виплачується військовослужбовцям за місцем штатної служби за минулий місяць одночасно з виплатою грошового забезпечення за поточний місяць на підставі наказу командира (начальника) військової частини (установи, організації); командирам (начальникам) військових частин (установ, організацій) - на підставі наказів вищих командирів (начальників).

Пунктом 8 Інструкції встановлено, що грошова винагорода не включається до складу грошового забезпечення, з якого здійснюється обчислення одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

У п. 9 Інструкції передбачено, що розміри винагороди встановлюються наказами Міністра оборони України (начальника Головного управління розвідки Міністерства оборони) з урахуванням конкретної військової частини, займаної посади та особливостей умов проходження служби в межах видатків на грошове забезпечення, передбачених для Міністерства оборони (Головного управління розвідки Міністерства оборони) в Державному бюджеті України на відповідний рік.

Відповідно до положень п. 10 Інструкції, командир військової частини за наявності обставин, передбачених у цьому пункті, має право зменшувати розмір винагороди.

У первинній редакції Інструкція передбачала, що підставою для видання наказу командира (начальника) військової частини (установи, організації) про виплату винагороди є витяги з вахтових журналів, засвідчені командиром або старшим помічником командира корабля (судна) і скріплені гербовою печаткою корабля (судна). У витягах зазначаються номер і дата наказу про зарахування корабля (судна) в кампанію, а також дні плавання на кораблі (судні) за межами зовнішнього рейду (абзаци другий, третій пункту 5 Інструкції в редакції від 15.11.2010 року).

Наказом Міністра оборони України від 11 червня 2008 року № 260 затверджено Інструкцію про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам (далі - Інструкція № 260), яка визначає порядок та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, ліцеїстам та вихованцям військових оркестрів, а також порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил України одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби.

Вказаною Інструкцією № 260 передбачено, що військовослужбовцям, які звільняються з підстав, зазначених у пунктах 38.1 та 38.6 цієї Інструкції, до їх місячного грошового забезпечення, з якого нараховується одноразова грошова допомога, включаються: звільненим з посад, на які вони були призначені - оклад за штатною посадою, оклад за військовим званням і щомісячні додаткові види грошового забезпечення (крім винагород та морського грошового забезпечення).

Таким чином, положення постанови №889 в системному зв`язку із нормами ст. 9 і ст. 15 Закону №2011-ХІІ та правилами Інструкції дають підстави стверджувати, що винагорода, встановлена постановою №889, не входить до структури і складу грошового забезпечення військовослужбовців, з якого нараховується й виплачується одноразова грошова допомога на підставі п. 2 ст. 15 Закону № 2011-ХІІ. Ця винагорода має окремий, особливий і разовий вираз виплати, оскільки виплачується тільки тим категоріям військовослужбовцям, перелік яких наведений у цій постанові, і тоді, коли у фонді грошового забезпечення наявні (передбачені) кошти для її виплати; вона (винагорода) виплачується як доповнення до суми грошового забезпечення. Виплата цієї винагороди ставиться в залежність від порядку й умов, що нормативно встановлені розпорядником коштів, відповідно до яких, зокрема, щомісячна її виплата можлива, коли військовослужбовець перебуває на військовій службі, і водночас вона не включається до складу одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби.

Подібний підхід регулювання встановлений і щодо розміру винагороди, відповідно до якого до складу грошового забезпечення, з якого обраховується і виплачується винагорода, не введені всі його складові.

Аналогічна позиція щодо спірних правовідносин висловлена Верховним Судом у постанові від 03.10.2018 у справі №817/1207/17.

Оскільки спірний додатковий вид грошового забезпечення відповідно до постанови №889 має статус винагороди (щомісячна додаткова грошова винагорода), керуючись положеннями п. 38.6 Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, відповідач обґрунтовано не включив цей додатковий вид грошового забезпечення в розрахунок суми одноразової грошової допомоги при звільненні позивача.

Разом з тим, щодо включення до одноразової грошової допомоги при звільненні індексації.

Грошовим атестатом позивача підтверджується, що йому виплачено індексацію грошового забезпечення до 31.05.2015 у сумі 401,94 грн. (а.с.14)

Складові грошового забезпечення для цілей обчислення розміру одноразової грошової допомоги при звільненні визначаються ст. 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Статтею 9 Закону № 2011-XII передбачено, що грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначає Закон України від 3 липня 1991 року № 1282-XII "Про індексацію грошових доходів населення", згідно зі ст.1 якого індексація грошових доходів населення - це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Статтею 2 цього Закону передбачено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру: пенсії; стипендії; оплата праці (грошове забезпечення); суми виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування; суми відшкодування шкоди, заподіяної працівникові каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також суми, що виплачуються особам, які мають право на відшкодування шкоди в разі втрати годувальника.

Тобто, індексація є частиною державної системи соціального захисту громадян, спрямованою на підтримання їх купівельної спроможності.

Пунктом 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою КМУ від 17 липня 2003 р. № 1078, передбачено, що у разі підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків. Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення.

Слід зазначити, що правове регулювання виплати індексації визначає умови (коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації), з настанням яких виникає право на щомісячне отримання суми індексації у структурі заробітної плати (грошового забезпечення) до настання обставин (підвищення тарифних ставок, окладів), за яких виплата розрахованої суми індексації припиняється до повторного настання обставин, які обумовлюють повторне виникнення права на отримання індексації.

Отже, індексація грошового забезпечення має систематичний (щомісячний) характер, а її правова природа полягає у підтриманні купівельної спроможності рівня заробітної плати (грошового забезпечення) внаслідок її знецінення через подорожчання споживчих товарів і послуг, а тому вона має бути врахована у складі грошового забезпечення військовослужбовців для розрахунку одноразової грошової допомоги при звільненні, що забезпечує дотримання прав осіб, звільнених з військової служби, як складової конституційного права на соціальний захист (Закон України від 3 липня 1991 року № 1282-ХІІ "Про індексацію грошових доходів населення").

Таким чином, в силу положень ст. 9 Закону "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" індексація є складовими грошового забезпечення військовослужбовця і повинні включатися до розрахунку грошової допомоги при звільненні.

З огляду на викладене, відповідачем протиправно не враховано при розрахунку одноразової грошової допомоги при звільненні позивачу отриманої ним за час проходження служби індексації грошового забезпечення, тому позовні вимоги у цій частині підлягають задоволенню.

Суд не бере до уваги посилання представника позивача на постанову Верховного Суду від 10.05.2019 у справі №820/5285/17 у якій суд підтвердив наявність у особи права на врахування у складі одноразової грошової допомоги при звільненні щомісячної додаткової грошової винагороди та індексації, оскільки у даній справі право на врахування таких складових до складу грошового забезпечення було встановлено рішенням районного суду, тобто прийняте з урахуванням інших фактичних обставин.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову.

Керуючись статтями 9,77,90,242-246,371 Кодексу адміністративного судочинства України,

вирішив:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Житомирського обласного військового комісаріату ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) щодо нездійснення перерахунку одноразової грошової допомоги при звільненні ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) з урахуванням індексації, яку він отримував під час служби.

Зобов"язати Житомирський обласний військовий комісаріат ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) одноразової грошової допомоги при звільненні, включивши в розрахунок грошового забезпечення індексацію, яку він отримував під час служби, з урахуванням проведених виплат.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України, з урахуванням приписів пп. 15.5 п. 15 Розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.В. Капинос

Повне судове рішення складене 20 травня 2019 року