Справа № 132/2081/17
Суддя: Берназюк Я.О.
Дата ухвалення: 2019-05-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

16 травня 2019 року

Київ

справа №132/2081/17

адміністративне провадження №К/9901/44260/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді -доповідача Берназюка Я.О., суддів: Коваленко Н.В., Гриціва М.І., розглянувши в письмовому провадженні у касаційному порядку адміністративну справу № 132/2081/17

за позовом ОСОБА_1

до Козятинського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області

про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії

за касаційною скаргою Козятинського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області

на постанову Калинівського районного суду Вінницької області (у складі судді Аліменко Ю.О.) від 07 вересня 2017 року та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду (у складі колегії суддів Гонтарука В.М., Білої Л.М., Граб Л.С.) від 24 жовтня 2017 року

ВСТАНОВИВ :

У липні 2017 року ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до Козятинського об`єднаного Управління Пенсійного Фонду України Вінницької області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії, в якому просив:

- визнати протиправними дії Козятинського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області щодо відмови в призначенні ОСОБА_1 пенсії на пільгових умовах;

- зобов`язати Козятинське об`єднане управління Пенсійного фонду України Вінницької області здійснити ОСОБА_1 призначення, нарахування та виплату пенсії на пільгових умовах відповідно до пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з 30 листопада 2016 року.

В обґрунтування вимог зазначив, що він в період часу з 08 квітня 1983 року по 17 березня 1987 року працював на посаді машиніста укладача асфальтобетону у ПАТ «Південьзахідшляхбуд», а з 17 серпня 2004 року по час звернення до суду працює на посаді водія навантажувача у ПАТ «Іванівський спецкар`єр», що підтверджується записами його трудової книжки. Його трудовий стаж, що дає право на пільгову пенсію, становить 13 років 6 місяців 28 днів, загальний стаж роботи складає понад 26 років. 30 листопада 2016 року він звернувся за призначенням пенсії до Козятинського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області, однак, відповідач всупереч вимогам пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» незаконно відмовив йому у призначенні пільгової пенсії, посилаючись на те, що посада машиніста укладача асфальтобетону не передбачена Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчислені стажу роботи, що дає право на пенсію на пільгових умовах, тому період роботи з 08 квітня 1983 року по 17 березня 1987 року неможливо зарахувати до періоду роботи, який дає право на пенсію на пільгових умовах.

Постановою Калинівського районного суду Вінницької області від 07 вересня 2017 року, яку залишено без змін ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 24 жовтня 2017 року, позов задоволено.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції, та, залишаючи таке в силі, суд апеляційної інстанції виходили з того, що відповідачем не доведено правомірності не призначення позивачу пенсії за віком на пільгових умовах, а натомість встановлено, що у період роботи ОСОБА_1 з 08 квітня 1983 року по 17 березня 1987 року був чинним Список № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників зі шкідливими та важкими умовами праці, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затверджений постановою Ради Міністрів СРСР від 22 серпня 1956 № 1173, та даним Списком визначено, що професія позивача дає право на пенсію за віком на пільгових умовах.

Не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, Козятинське об`єднане управління Пенсійного фонду України Вінницької області звернулося із касаційною скаргою, в якій просить про скасування постанови Калинівського районного суду Вінницької області від 07 вересня 2017 року і ухвали Вінницького апеляційного адміністративного суду від 24 жовтня 2017 року та ухвалення нового рішення про відмову у задоволення позову.

Судами попередніх інстанцій встановлено та підтверджується матеріалами справи, що згідно записів трудової книжки позивача він з 08 квітня 1983 року по 17 березня 1987 року працював на посаді машиніста укладача асфальтобетону у ПАТ «Південьзахідшляхбуд», з 17 серпня 2004 року по час розгляду справи працює на посаді водія навантажувача у ПАТ «Іванівський спецкар`єр».

Після досягнення 55-ти річного віку ОСОБА_1 звернувся до Козятинського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах. Для призначення пенсії ним були подані відповідні документи.

Листом Козятинського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області № 86/03-27 від 21 червня 2017 року позивачу було відмовлено у призначенні пенсії на пільгових умовах, у зв`язку з тим, що відсутні умови пункту "б" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення", а саме підтверджений пільговий стаж 09 років 06 місяців 07 днів, при необхідному стажі 12 років 6 місяців.

Вважаючи такі дії відповідача щодо не призначення йому пільгової пенсії за Списком № 2 протиправними, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.

Касаційна скарга Козятинського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області обґрунтована тим, що необхідними умовами для виникнення у особи права на пенсійне забезпечення на пільгових умовах відповідно до пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» є встановлення факту перебування особи на посаді або виконання нею робіт, що передбачені у списку № 2, а також документальне підтвердження зайнятості працівника за відповідною професією за результатами атестації умов праці, яка полягає у наявності результатів атестації відповідного робочого місця за умовами праці. Відносно позивача відсутнє підтвердження вказаних обставин, що не породжує виникнення права на зарахування пільгового стажу. Крім цього, відповідач зазначає, що позивач у позові просив здійснити призначення, нарахування та виплату пенсії з 30 листопада 2017 року, тоді як суд поза межами позовних вимог зобов`язав Козятинське об`єднане управління Пенсійного фонду України Вінницької області здійснити призначення, нарахування та виплату пенсії з 30 листопада 2016 року.

Від позивача відзиву або заперечень на касаційну скаргу відповідача не надходило, що відповідно до статті 338 КАС України не перешкоджає касаційному перегляду рішень судів першої та апеляційної інстанцій.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам касаційної скарги, а також виходячи з меж касаційного перегляду справи, визначених статтею 341 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з положенням частини третьої статті 211 КАС України (в редакції, чинній до 15 грудня 2017 року) та частини четвертої статті 328 КАС України (в редакції, чинній після 15 грудня 2017 року) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 159 КАС України (в редакції, чинній до 15 грудня 2017 року) та частин першої, другої та третьої статті 242 КАС України (в редакції, чинній після 15 грудня 2017 року) судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Крім того, стаття 2 та частина четверта статті 242 КАС України (в редакції, чинній після 15 грудня 2017 року) встановлюють, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Зазначеним вимогам процесуального закону рішення судів першої та апеляційної інстанцій відповідають, а викладені у касаційній скарзі мотиви скаржника є неприйнятними з огляду на наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Призначення, виплата та перерахунок призначеної пенсії регулюється Законами України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року №1788-XII (далі - Закон №1788-XII), «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року№1058-IV (далі - Закон 1058-IV).

Відповідно до пункту 2 Прикінцевих положень Закону № 1058-IV особам, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Cписком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбачених Законом України «Про пенсійне забезпечення».

Згідно з пунктом «б» частини 1 статті 13 Закону № 1788-XII на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Працівникам, які не мають стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого загального стажу роботи пенсії за віком на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»: чоловікам - на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи.

За приписами статті 62 Закону № 1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

У пунктах 1 та 2 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 (далі - Порядок №637) зазначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Відповідно до п. 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Тобто, надання уточнюючої довідки підприємства, установи або організації необхідне лише у двох випадках: за відсутності трудової книжки як такої або необхідних записів у ній, які визначають право на пільгове пенсійне забезпечення.

Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постановах від 20 лютого 2018 року у справі №234/13910/17 та від 07 березня 2018 року у справі № 233/2084/17.

Пунктом 3 Порядку застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18 листопада 2005 року № 383 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 01.12.2005 № 1451/11731, встановлено, що при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21 серпня 1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21 серпня 1992 року.

Згідно п. 4.1 та 4.5 Порядку, при призначенні пенсії за віком на пільгових умовах для зарахування до стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, певного 5-річного періоду роботи зі шкідливими і важкими умовами праці після 21 серпня 1992 року (дата набрання чинності Порядку проведення атестації робочих місць за умовами праці, який затверджений постановою КМУ від 01 серпня 1992 року №442), відповідне право впродовж цього періоду повинне бути підтверджене результатами атестації.

Враховуючи наведені положення законодавства, судами попередніх інстанцій досліджено та вірно встановлено, що позивач має право на зарахування до пільгового стажу за Списком № 2 періоду роботи з 08 квітня 1983 року по 17 березня 1987 року на посаді машиніста укладача асфальтобетону у ПАТ «Південьзахідшляхбуд», оскільки цей стаж підтверджується записами у трудовій книжці, а названа професія позивача передбачена чинним у вказаний період роботи Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників зі шкідливими та важкими умовами праці, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженим постановою Ради Міністрів СРСР від 22 серпня 1956 № 1173.

Верховний Суд також приймає до уваги, що обставини, які підлягали встановленню судами у даній справі і доказуванню, значно віддалені у часі, при цьому враховує ступінь вини позивача у відсутності повного об`єму необхідних для реалізації його прав документів та повноті записів у наявних підтверджуючих пільговий стаж документах, з огляду на те, що обов`язок належного оформлення таких документів покладається не на працівника, а на роботодавця чи інших уповноважених осіб. Крім цього, згідно вимог частини 2 статі 71 КАС України (в редакції чинній до 15 грудня 2017 року) адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Щодо доводів касаційної скарги про необхідність документального підтвердження зайнятості працівника за відповідною професією за результатами атестації робочих місць, то колегія суддів, враховуючи встановлені судами обставини справи, вважає такі неприйнятними, оскільки до пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21 серпня 1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21 серпня 1992 року, тоді як спірний період роботи позивача з 08 квітня 1983 року по 17 березня 1987 року, у який підтвердження пільгового стажу результатами проведення атестації робочих місць законодавством не передбачено.

Отже, суди попередніх інстанції дійшли вірно висновку, що до пільгового стажу позивача зараховується весь період роботи на посаді машиніста укладача асфальтобетону з 08 квітня 1983 року по 17 березня 1987 року та загальний стаж роботи позивача складає 26 років, з яких пільговий стаж по Списку №2 становить 13 років 6 місяців 28 днів, що є достатнім для призначення пенсії на пільгових умовах згідно пункту "б" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Колегія суддів критично оцінює та відхиляє доводи відповідача, що суд зобов`язав здійснити призначення, нарахування та виплату пенсії з 30 листопада 2016 року, хоча позивач у позові зазначає дату 30 листопада 2017 року, з огляду на те, що така дата вказана позивачем очевидно помилково, оскільки він лише 07 липня 2017 року звернувся з позовом до суду.

Крім цього, 30 листопада 2016 року є днем звернення ОСОБА_1 із заявою до відповідача про призначення пенсії за віком на пільгових умовах згідно пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Відповідно до положень статті 45 Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку, зокрема, пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку, а тому суди попередніх інстанцій дійшли вірного висновку про призначення пенсії позивачеві з 30 листопада 2016 року, тобто з дати його звернення за її призначенням.

Доводи касаційної скарги не містять належних та об`єктивно обумовлених міркувань, які б спростовували наведені висновки судів першої та апеляційної інстанції.

У ній також не наведено інших аргументів, які б не були предметом перевірки судами та щодо яких не наведено мотивів відхилення наведеного аргументу.

Крім того, як убачається з касаційної скарги, наведені в ній доводи щодо помилковості висновків судів першої та апеляційної інстанцій у цій справі фактично зводяться до необхідності нової правової оцінки обставин у справі та дослідження наявних у матеріалах справи доказів.

Суд визнає, що суди попередніх інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень, внаслідок чого касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін.

Керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України,

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу Козятинського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області залишити без задоволення, а постанову Калинівського районного суду Вінницької області від 07 вересня 2017 року та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 24 жовтня 2017 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Я.О. Берназюк

Судді: М.І. Гриців

Н.В. Коваленко