Справа № 1340/5978/18
Суддя: Мричко Наталія Іванівна
Дата ухвалення: 2019-05-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа № 1340/5978/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2019 року м. Львів

Львівський окружний адміністративний суд в складі:

Головуючого-судді Мричко Н.І.,

за участю секретаря судового засідання Кулик С.В.,

представника позивача ОСОБА_1 .,

представника відповідача Павліша О.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області, за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Підберізцівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-

встановив:

ОСОБА_2 (далі - ОСОБА_2, Позивач) звернувся до Львівського окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління ДФС у Львівській області (ГУ ДФС у Львівській області, Відповідач), в якому просив визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ГУ ДФС у Львівській області від 23.07.2018 № 025.

Згідно з ухвалою суду від 14.12.2018 позов ОСОБА_2 залишено без руху.

Ухвалою від 21.12.2018 відкрито провадження у справі, призначена справа до розгляду в порядку загального позовного провадження.

16.01.2019 представником ГУ ДФС у Львівській області поданий відзив на позовну заяву (арк. справи 29-30), згідно з яким просить відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог.

11.02.2019 ОСОБА_2 подав відповідь на відзив (арк. справи 40-41).

20.02.2019 ОСОБА_2 подано доповнення до відповіді на відзив (арк. справи 54-56).

20.02.2019 у підготовчому засіданні, суд постановив ухвалу без виходу до нарадчої кімнати про залучення до участі у справі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Чорнушовицьку сільську раду Пустомитівського району Львівської області.

11.03.2019 у підготовчому засіданні, суд керуючись статтею 52 Кодексу адміністративного судочинства України, допустив заміну третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Чорнушовицьку сільську раду Пустомитівського району Львівської області її правонаступником - Підберізцівською сільською радою Пустомитівського району Львівської області.

11.03.2019 третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Підберізцівською сільською радою Пустомитівського району Львівської області подані пояснення щодо позову (арк. справи 81-84).

В обгрунтування позовних вимог Позивач посилається на те, що йому на праві власності належить приміщення тваринницького комплексу № 1 телятник літ: «Ж-1» площею 841,6 кв.м, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Вказує на те, що така будівля за своєю характеристикою та складовими ознаками, відповідно до підпункту «є» та «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України, не є об`єктом оподаткування.

Відповідач у відзиві на позовну заяву лише процитував норми законодавства, зокрема, положення статті 266 Податкового кодексу України, без будь-якої конкретизації обставин справи. Просив у задоволенні позовних вимог відмовити повністю (арк. справи 29-30).

Третя особа подала письмові пояснення згідно з якими вказала на те, що робочою групою Підберізцівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області здійснено виїзд за місцезнаходженням об`єкта, який належить Позивачу. На момент огляду таке приміщення було зачинене, ознак вирощування сільськогосподарської продукції чи розведення сільського господарських тварин не виявлено. Через вікна проглядалося, що в приміщенні складуються деревообробні та інші будівельні матеріали, машинне устаткування (арк. справи 81-84).

В судовому засіданні, яке відбулося 13.05.2019 представник позивача підтримав обгрунтування позовних вимог лише в тій частині, що об`єкт нерухомості, який належить Позивачу на праві власності не об`єктом оподаткування в розумінні підпунктів «є» та «ж» підпункту 266.2 2 пункту 266.2 статті 266 ПК України. Просив позовні вимоги задовольнити повністю.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечив з підстав, наведених у відзиві на позовну заяву. Просив у задоволенні позову відмовити повністю.

06.05.2019 на адресу суду надійшла заява за підписом представника третьої особи ОСОБА_3 про розгляд справи без участі Підберізцівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області. Вказано, що у вирішенні спору покладається на розсуд суду (арк. справи 105).

З`ясувавши зміст спірних правовідносин, дослідивши долучені до матеріалів справи докази, суд встановив такі обставини та відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_2 має приміщення тваринницького комплексу № 1 телятник літ: «Ж-1» площею 841,6 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 08.10.2008, копія з якого міститься в матеріалах справи (арк. справи 8).

23.07.2018 ГУ ДФС у Львівській області прийняте податкове повідомлення-рішення № 025, відповідно до якого Позивачу визначено суму податкового зобов`язання за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, за податковий період 2017 рік на суму 26931,20 грн.

При вирішенні спору, суд застосовує наступні норми права.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України, було запроваджено новий місцевий податок, а саме податок на майно, який складається з трьох різновидів: транспортного податку, податку на майно, відмінне від земельної ділянки та плати за землю.

Відповідно до підпункту 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 ПК України, об`єктом оподаткування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є житлова та нежитлова нерухомість, в тому числі її частка.

Платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості (підпункт 266.1.1 пункт 266.1 статті 261 ПК України ).

Відповідно до положень підпунктів 266.3.1 та 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 ПК України, базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.

База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Суд вказує на те, що основною обставиною, яка підлягає встановленню в межах даних правовідносин, є визначення: чи відноситься нерухоме майно, що належить Позивачу, до об`єктів оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Як видно з матеріалів справи, ОСОБА_2 є власником вказаного вище нежитлового приміщення, що підтверджується копією зі свідоцтва про право власності на нерухоме майно.

Відповідно до наявної в матеріалах справи копії Відомостей з Єдиного Державного реєстру підприємств та організацій України від 12.11.2018 року № 24071111, Позивач є фізичною особою-підприємцем із видами діяльності: 31.01. Виробництво меблів для офісів і підприємств торгівлі, 31.02. Виробництво кухонних меблів, 31.09. Виробництво інших меблів, 01.49 розведення інших тварин, 43.32 Установлення столярних виробів, 82.99 Надання інших допоміжних комерційний послуг, н.в.і.у., 95.24 Ремонт меблів і домашнього начиння, 47.59 Роздрібна торгівля меблями, освітлювальним приладдям та іншими товарами для дому в спеціалізованих магазинах, 47.62 Роздрібна торгівля газетами та канцелярськими товарами в спеціалізованих магазинах, 63.99 Надання інших інформаційних послуг, н.в.і.у, 68.20 Надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна, 73.11 Рекламні агентства, 74.10 Спеціалізована діяльність із дизайну (арк. справи 11-13).

Пунктами «є», «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України встановлено, що не є об`єктом оподаткування будівлі промисловості, зокрема виробничі корпуси, цехи, складські приміщення промислових підприємств; будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників, призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності.

Державним комітетом України по стандартизації, метрології та сертифікації наказом від 17 серпня 2000 року №507 затверджено і введено в дію Державний класифікатор будівель та споруд ДК 018-2000 (далі по тексту - ДК 018-2000), призначений для використання органами центральної та місцевої виконавчої та законодавчої влади, фінансовими службами, органами статистики та всіма суб`єктами господарювання (юридичними та фізичними особами) в Україні; об`єктами класифікації в ДК 018-2000 є будівлі виробничого та невиробничого призначення, інженерні споруди різного функціонального призначення.

Державний класифікатор будівель та споруд (ДК БС) є складовою частиною Державної системи класифікації та кодування техніко-економічної та соціальної інформації.

Згідно з ДК 018-2000 до групи «Будівлі промислові та склади» (код 125) належать наступні класи: Будівлі промислові (код 1251) та Резервуари, силоси та склади (код 1252).

До класу «Будівлі промислові» (код 1251) належать криті будівлі промислового призначення, наприклад, фабрики, майстерні, бойні, пивоварні заводи, складальні підприємства тощо за їх функціональним призначенням.

До класу «Резервуари, силоси та склади» (код 1252) належать резервуари та ємності, резервуари для нафти та газу, силоси для зерна, цементу та інших сипких мас, холодильники та спеціальні склади, а також складські майданчики.

До групи «Будівлі нежитлові інші» (код 127) належить клас «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісництва та рибного господарства» (код 1271) та підкласи «Будівлі для зберігання зерна» (код 1271.3) і «Будівлі силосні та сінажні» (код 1271.4).

Отже, згідно з ДК 018-2000, будівлі класифікуються за їх функціональним призначенням; будівлі, що використовуються або запроектовані для декількох призначень, повинні бути ідентифіковані за однією класифікаційною ознакою відповідно до головного призначення.

При цьому, нормами Податкового кодексу України з метою застосування положень підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України, обмежень щодо використання або невикористання таких об`єктів нерухомості за цільовим призначенням не передбачено.

Відповідачем не подано суду доказів щодо приналежності оподаткованих приміщень позивача до переліку об`єктів, які є об`єктом оподаткування.

Щодо посилання Відповідача у відзиві на позовну заяву положення підпункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України, а саме, що положення зазначеного пункту поширюються виключно на промислові підприємства, суд зазначає наступне.

Дослідивши зміст підпункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України, суд встановив, що названий підпункт визначає виключно питання щодо переліку об`єктів нерухомого майна, які не підлягають оподаткуванню податком на нерухоме майно. При цьому, зазначений пункт не визначає переліку осіб на яких він поширюється або не поширюється.

Крім того, звільненню від оподаткування підлягають саме об`єкти нерухомості (будівлі), а не підприємства (з урахуванням видів діяльності) від обов`язку сплати податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Відповідно до підпункту 4.1.4 пункту 4.1 статті 4 ПК України, якщо норма закону припускає неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу, то діє презумпція правомірності рішень платника податку.

З урахуванням наведеного вище, суд погоджується із твердженням Позивача про те, що належна йому будівля відноситься до категорії об`єктів нежитлової нерухомості, визначеної підпунктами «є», «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України та не є об`єктом оподаткування.

У відповідності до частини 1 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 КАС України.

Згідно з частини 2 статті 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до частини 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Підсумовуючи наведене, суд дійшов висновку, що податкове повідомлення-рішення ГУ ДФС у Львівській області від 23.07.2018 № 025 не відповідає критеріям, визначеним частиною 2 статті 2 КАС України, оскільки таке прийнято необґрунтовано, без урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії) та непропорційно.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що винесене ГУ ДФС у Львівській області податкове повідомлення-рішення від 23.07.2018 № 025 є протиправним та підлягає скасуванню. За таких обставин, позовні вимоги Позивача є обґрунтованими, підставними та такими, що підлягають до задоволення в повному обсязі.

Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі.

Керуючись статтями 2, 6, 8-10, 13, 14, 72-77, 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення Головного управління ДФС у Львівській області № 025 від 23.07.2018.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Львівській області (місцезнаходження: 79003, м. Львів, вул. Стрийська, 35; ) на користь ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_2 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) сплачений судовий збір, в сумі 704 (сімсот чотири) гривні 80 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення складений 17.05.2019.

Суддя Мричко Н.І.