Справа № 640/515/19
Суддя: Бужак Наталія Петрівна
Дата ухвалення: 2019-05-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/515/19
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача: Бужак Н. П.

Суддів: Костюк Л.О., Горяйнова А.М.

За участю секретаря: Івченка М.В.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 березня 2019 року, суддя Клочкова Н.В., у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві про зобов`язання вчинити дії,-

У С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві, в якому просив:

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві перерахувати та виплачувати пенсію за віком ОСОБА_1 відповідно до статті 40 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" із застосуванням заробітної плати (доходу) для призначення пенсії яка визначається із середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2016 та 2017 роки, починаючи з моменту звернення, а саме з 21 вересня 2018 року;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві зняти з ОСОБА_1 статус переселенця.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 березня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати частково рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги про зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві перерахувати та виплачувати пенсію за віком ОСОБА_1 відповідно до статті 40 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" із застосуванням заробітної плати (доходу) для призначення пенсії яка визначається із середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2016 та 2017 роки, починаючи з моменту звернення, а саме з 21 вересня 2018 року.

В матеріалах справи достатньо письмових доказів для вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін у розгляді справи не обов`язкова.

З огляду на викладене, колегія суддів визнала можливим розглянути справу в порядку письмового провадження, оскільки відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено, що 22 вересня 2014 року ОСОБА_1 звернувся до Управління Пенсійного фонду України в місті Києві з заявою, відповідно до якої просив витребувати його пенсійну справу з Управління Пенсійного фонду України в Ясинуватському районі Донецької області.

Відповідно до розпорядження Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві №67069 від 06 жовтня 2014 року позивача взято на облік в Управлінні Пенсійного фонду України в Голосіївському районі міста Києва з 01 вересня 2014 року, як одержувача пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1 відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (Т.1, арк. 17-18).

23 вересня 2014 року позивач звернувся до Управління Пенсійного фонду України в Голосіївському районі міста Києва з письмовою заявою, в якій просив забезпечити виплату пенсії через особовий рахунок банківської установи Ощадбанку ( Т .1, арк. 28).

21 листопада 2014 року позивачу Управлінням праці та соціального захисту населення Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації видано довідку про взяття на облік особи, переміщеної з тимчасово окупованої території України та районі проведення антитерористичної операції №, в якій зазначено, що ОСОБА_1 перемістився з тимчасово окупованої території в місто Київ у червні 2014 року (Т.1, арк. 32).

30 листопада 2015 року позивач звернувся до Управління Пенсійного фонду України в Голосіївському районі міста Києва з заявою про проведення перерахунку його пенсії за стажем (Т.1, арк. 53).

Матеріалами пенсійної справи позивача підтверджується той факт, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в місті Києві та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" по електронній пенсійній справі та до 01 вересня 2018 року значився за даними Пенсійного фонду України, як внутрішньо переміщена особа, мав статус "переселенця".

Згідно з відміткою в паспорті позивача, останній був знятий з реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 з 26 березня 2015 року та того ж дня зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 (Т.1, арк. 37-38).

У подальшому, позивачу було зупинено виплату пенсії з 01 вересня 2018 року до з`ясування наявності підстав відмови у видачі довідки внутрішньо переміщеної особи.

21 вересня 2018 року Управління праці та соціального захисту населення Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації листом №100/06-10121 повідомило позивача про те, що підстави для взяття на облік та видачі довідки про облік внутрішньо переміщеної особи відсутні, оскільки відповідно до заяви ОСОБА_1 , останній перемістився до міста Києва з 10 серпня 2012 року, тобто, до визнання Донецької області районом проведення антитерористичної операції (Т.1, арк. 71).

21 вересня 2018 року позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві з заявою відповідно до якої просив поновити виплату пенсії з 01 вересня 2018 року та зняти статус переселенця (Т.1, арк. 69).

Відповідно до протоколу призначення пенсії у графі вид перерахунку зазначено "зміна статусу переселенця", а у графі "особливості" зазначено, у тому числі, про відмову у реєстрації, як переселенця з 01 вересня 2018 року, також у вказаному протоколі вказано й про те, що пенсія призначена з 01 вересня 2018 року, місяць підвищення розміру пенсії - 01 серпня 2018 року (Т.1, арк. 68).

Крім того, як вбачається з наданої суду копії заяви ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві від 26 листопада 2018 року, позивач просив надати інформацію, на якій підставі була припинена виплата пенсії з вересня 2018 року, а також просив зняти з нього статус переселенця та при поновленні пенсії застосувати частину 2 статті 40 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", оскільки виплата пенсії була припинена, а при написанні заяви про її поновлення відбулось фактичне її нове призначення (Т.1, арк. 9).

Листом від 15 серпня 2018 року №61217/03 відповідач повідомив позивача про порядок виплати пенсії внутрішньо переміщеній особі та запропонував для продовження її виплати надати довідку про відмову у взятті на облік внутрішньо переміщеної особи або довідку про взяття на такий облік.

21 вересня 2018 року позивач звернувся до відповідача з заявою про поновлення виплати пенсії з 01 вересня 2018 року та зняття статусу переселенця, додавши до заяви довідку Управління праці та соціального захисту населення Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації про відмову у взятті на облік внутрішньо переміщеної особи.

На підставі чого, відповідачем з 01 вересня 2018 року поновлено виплату пенсії позивачу та змінено статус переселенця та "переселенець, відмовлено в реєстрації з 01 вересня 2018 року".

Листом від 12 грудня 2018 року відповідач повідомив позивача про поновлення виплати пенсії та нарахування боргу з вересня по листопад 2018 року по додатковій відомості.

26 листопада 2018 року позивач звернувся до пенсійного органу із заявою про поновлення виплати пенсії.

На підставі поданої заяви позивачу поновлено виплату пенсії з 01 вересня 2018 року. Кошти за період з вересня по листопад 2018 року нараховані на листопад поточного року на додаткову відомість (Т.1, арк. 11). Разом з тим, при поновленні виплати пенсії позивачу відповідачем застосовано показник середньої заробітної плати при обчисленні пенсії за 2014, 2015, 2016 року із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу у розмірі 1 %.

Вважаючи вищевказані дії відповідача протиправними, позивач звернувся до суду з відповідним позовом за захистом своїх прав та інтересів.

Надаючи правову оцінку обставинам справи суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно з ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Згідно зі ст. 1 Закону України "Про загальнобов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 року №1058-IV (Закон №1058) пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом; пенсіонер - особа, яка відповідно до цього Закону отримує пенсію, довічну пенсію, або члени її сім`ї, які отримують пенсію в разі смерті цієї особи у випадках, передбачених цим Законом.

Статтею 9 Закону №1058 визначено, що відповідно до цього Закону за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов`язаного з роботою, інвалідності з дитинства); 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Відповідно до вимог ст. 6 Закону України "Про пенсійне забезпечення" особам, які мають одночасно право на різні державні пенсії, призначається одна пенсія за їх вибором, за винятком пенсій інвалідам внаслідок поранення, контузії чи каліцтва, що їх вони дістали при захисті Батьківщини або при виконанні інших обов`язків військової служби, або внаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті чи з виконанням інтернаціонального обов`язку.

Згідно статті 10 Закону №1058 особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

У абзаці першому ч. 1 ст. 40 Закону №1058 зазначено, що для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами у період до 1 січня 2016 року або в разі, якщо страховий стаж починаючи з 1 липня 2000 року становить менше 60 місяців, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд до 1 липня 2000 року незалежно від перерв.

При цьому, ч. 1 ст. 40 Закону України "Про загальнобов`язкове державне пенсійне страхування", в редакції Закону України "Про заходи по законодавчому забезпеченню реформування пенсійної системи" від 08.07.2011 №3668-VІ, встановлено, що для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами у період до 1 січня 2016 року або в разі, якщо страховий стаж починаючи з 1 липня 2000 року становить менше 60 місяців, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд до 1 липня 2000 року незалежно від перерв.

За вибором особи, яка звернулася за призначенням пенсії, з періоду, за який враховується заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії, виключаються періоди до 60 календарних місяців страхового стажу, з урахуванням будь-яких періодів незалежно від перерв, що включаються до страхового стажу згідно з частиною третьою статті 24 цього Закону, та будь-якого періоду страхового стажу підряд за умови, що зазначені періоди в сумі складають не більш як 10 відсотків тривалості страхового стажу, врахованого в одинарному розмірі. Додатково за бажанням особи можуть бути виключені періоди строкової військової служби, навчання, догляду за інвалідом I групи або дитиною-інвалідом віком до 16 років, за пенсіонером, який за висновком медичного закладу потребує постійного стороннього догляду, догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, за період з 1 липня 2000 року до 1 січня 2005 року, а також періоди, коли особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню відповідно до пунктів 8, 13 і 14 статті 11 цього Закону. У всіх випадках, крім випадку, передбаченого абзацом другим цієї частини, період, за який враховується заробітна плата, не може бути меншим, ніж 60 календарних місяців".

За приписами частини другої статті 40 Закону №1058, заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії визначається за формулою: Зп = Зс х (Ск : К), де: Зп - заробітна плата (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, у гривнях; Зс - середня заробітна плата (дохід) у середньому на одну застраховану особу в цілому в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії. Порядок визначення показників зазначеної заробітної плати затверджується Пенсійним фондом України за погодженням з центральними органами виконавчої влади у галузі статистики, економіки, соціальної політики і фінансів.

Згідно ч.3 ст. 45 Закону №1058 переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.

Якщо особа після призначення пенсії по інвалідності продовжувала працювати та набула не менш як 24 місяці страхового стажу після призначення (попереднього перерахунку) пенсії незалежно від перерв у роботі, при переведенні вперше з пенсії по інвалідності на пенсію за віком застосовується середня заробітна плата (дохід), визначена частиною другою статті 40 цього Закону для призначення пенсії.

Відповідно до ч. 3 ст. 45 Закону №1058 переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду України.

При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.

Отже, оскільки позивачу при призначенні пенсії, остання була обчислена з урахуванням умов її розрахунку, визначених чинним законодавством України, зокрема Законом № 1058-ІV, а відтак у разі переведення на песію за віком відповідно до Закону №1058-ІV буде враховуватись зарплата із застосуванням показника середньої заробітної плати, який враховувався під час призначення пенсії позивачу.

11.10.2017 року набрав чинності Закон України від 03.10.2017 року № 2148-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій", підпунктом 27 п.19 якого внесено зміни до розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування"

З урахуванням таких змін, п.4-3 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону №1058-IV передбачено, що пенсії, призначені відповідно до цього Закону до набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій", з 01 жовтня 2017 року перераховуються із застосуванням середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчисленої як середній показник за 2014, 2015 та 2016 роки із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1 %.

У пункті 4-4 цього розділу закріплено правило, за яким з 01 жовтня 2017 по 31 грудня 2017 при призначенні пенсії застосовується середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчислена як середній показник за 2014, 2015 та 2016 роки із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1,35 %.

Відповідно до положень пункту 43 Прикінцевих положень Закону №1058-ІV пенсії, призначені відповідно до цього Закону до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій», з 1 жовтня 2017 року перераховуються із застосуванням середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчисленої як середній показник за 2014, 2015 та 2016 роки із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1%.

При здійсненні перерахунку пенсій відповідно до абзацу першого цього пункту використовується розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, установлений на 01 грудня 2017 року Законом України «Про Державний бюджет України на 2017 рік», збільшений на 79 гривень.

Як убачається із матеріалів справи, пенсія ОСОБА_1 була призначена відповідно до Закону України від 09 липня 2003 року №1058-ІV до набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій".

З 01 вересня 2014 року позивач перебуває на обліку у відповідача на підставі поданої ним особистої заяви про запит його пенсійної справи з Управління Пенсійного фонду України в Ясинуватському районі Донецької області у зв`язку з вимушеним переїздом на нове місце проживання до міста Києва.

З 01 вересня 2018 року виплату пенсії зупинено до з`ясування наявності підстав відмови у видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи. При цьому, статтею 49 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" визначені підстави для припинення виплати пенсії. Крім того, рішення про припинення виплати позивачу пенсії із зазначенням обґрунтованих причин з посиланням на нормативні акти, відповідачем не приймалось.

У подальшому, на підставі заяви позивача, виплата пенсії за віком позивачу поновлена з 01 вересня 2018 року, а заборгованість за вересень - листопад 2018 року нарахована на додаткову відомість.

Отже, як вірно зазначено судщом першої інстанції, доводи позивача про те, що пенсію йому було припинено за його власним бажанням, а пенсійну справу закрито, не приймаються до уваги, оскільки такі твердження спростовуються наявними в матеріалах справи доказами.

Таким чином, виплата пенсії позивачу не була припинена у розумінні положень статті 49 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", відповідачем лише було зупинено її виплату до з`ясування певних обставин та виплачено заборгованість, що дозволяє суду дійти висновку про те, що позивач помилково вважає, що при поновленні виплати пенсії фактично відбулось її нове призначення.

Разом з тим, згідно з відміткою в паспорті позивача щодо місця проживання, 26 березня 2015 року його знято з реєстраційного обліку в місті Ясинувата Донецької області, і в цей же день зареєстровано за новим місцем проживання в місті Києві, а з наявної в матеріалах справи копії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 21 листопада 2014 року № , що позивач перемістився з тимчасово окупованої території до міста Києва у червні 2014 року, тобто, після визначення деяких районів Донецької області районами проведення антитерористичної операції (07 квітня 2014 року), тобто, позивач підпадає під ознаки, наведенні у статті 1 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб", яка визначає поняття внутрішньо переміщеної особи. Втім, отримання цього статусу не є обов`язком, а є правом особи, яка вважає себе переміщеною особою і бажає скористатися відповідними гарантіями.

Крім того, після звернення позивача до відповідача з заявою про зняття з нього статусу переселенця у вересні 2018 року, відповідачем внесено відповідні записи до електронної пенсійної справи позивача, що зміни статусу останнього, зокрема, в частині відмови в реєстрації статусу переселенця з 01 вересня 2018 року, тобто з дати поновлення виплати пенсії.

Також матеріали справи свідчать, що позивач станом на вересень 2018 року вже отримував пенсію за віком, яка була призначена йому раніше, а з 01 жовтня 2017 року йому було лише перераховано пенсію даного виду із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1 %, що узгоджується із вимогами пунктів 4-3, 4-7 Прикінцевих положень Закону України від 09 липня 2003 року №1058-ІV.

Отже, оскільки пенсія ОСОБА_1 була призначена відповідно до Закону № 1058-IV, а у вересні 2018 року йому було поновлено виплату пенсії, яку у жовтні 2017 року перераховано у межах цього ж Закону, відповідач, з огляду на наведені правові норми, обгрунтовано застосував при перерахунку пенсії величину оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1%.

Рішення суду першої інстанції в частині відмови у зобов`язанні Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві зняти з ОСОБА_1 статус переселенця позивачем не оскаржується, а тому перегляду в цій частині не підлягає.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

При цьому судовою колегією враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним, підстави для його скасування відсутні, оскільки суд всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального та процесуального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.

Відповідно до ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому не можуть бути підставою для скасування рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 березня 2019 року.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що постанова суду є законною і обґрунтованою, ухвалена з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для її скасування не має.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 березня 2019 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у строк визначений ст. 329 КАС України.

Судя-доповідач: Бужак Н.П.

Судді: Костюк Л.О.

Горяйнов А.М.