Справа № 500/2854/18
Суддя: Нос Степан Петрович
Дата ухвалення: 2019-05-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2019 рокуЛьвів№ 857/2860/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Носа С. П.,

суддів Сеника Р. П., Хобор Р. Б.;

за участю секретаря судового засідання Джули В. М.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Тернопільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 24 січня 2019 року в справі № 500/2854/18 (головуючий суддя Баб`юк П.М., м. Тернопіль, повний текст судового рішення складено 30 січня 2019 року) за позовом ОСОБА_1 до Тернопільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася з позовом до Тернопільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області, в якому просила визнати протиправним дії відповідача щодо відмови у зарахуванні ОСОБА_1 до страхового стажу періоду роботи з 01.04.1993 по 19.09.1997 у приватному малому підприємстві Рома на посаді комерційний агент та зобов`язати відповідача зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу період роботи з 01.04.1993 по 19.09.1997 у приватному малому підприємстві Рома на посаді комерційний агент, у зв`язку з цим провести перерахунок пенсії з 05.12.2018 та виплатити заборгованість з врахуванням проведених виплат.

В обґрунтування вимог позовної заяви зазначає, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка, а записами у трудовій книжці НОМЕР_1 та НОМЕР_2 підтверджується стаж роботи позивача з 01.04.1993 по 19.09.1997 у приватному малому підприємстві Рома. Дані записи відповідають вимогам Інструкції про ведення трудових книжок, яка затверджена спільним наказом Міністерства праці, Міністерства юстиції України та Міністерства соціального захисту населення України №58 від 29.07.1993, тому вважає відмову відповідача безпідставною та невмотивованою.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 24 січня 2019 року позов задоволено частково. Визнано протиправною і скасовано відмову Тернопільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області у зарахуванні ОСОБА_1 до трудового стажу періоду роботи з 01.04.1993 по 19.09.1997 у Приватному малому підприємстві "Рома" на посаді "комерційний агент", викладену у листі від 19.12.2018 №442/С-11. Зобов`язано Тернопільське об`єднане управління Пенсійного фонду України Тернопільської області зарахувати ОСОБА_1 до трудового стажу період роботи з 01.04.1993 по 19.09.1997 у Приватному малому підприємстві "Рома" на посаді "комерційний агент" та провести перерахунок пенсії з 05.12.2018. В задоволенні позовних вимог про зобов`язання виплатити заборгованість відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Тернопільське ОУПФ України Тернопільської області подало апеляційну скаргу, в якій висловлено прохання скасувати оскаржуване рішення та прийняти постанову, якою відмовити у задоволенні адміністративного позову. В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказано, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення було порушено норми матеріального та процесуального права. Також зазначає, що згідно запису № 20 трудової книжки позивача в графі дата та на підставі чого внесено запис зроблено різними чорнилами, а також відбиток печатки на записі про звільнення не містить коду ЄДРПОУ. Згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань з 20.12.2012 приватне мале підприємство Рома перебуває у стані припинення за судовим рішенням, підтверджуючих документів за період роботи позивача з 01.04.1993 по 19.09.1997 на їхній запит приватним малим підприємством Рома не надано. Відтак, немає підстав для зарахування стажу періоду роботи позивача з 01.04.1993 по 19.09.1997 у приватному малому підприємстві Рома на посаді комерційний агент.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи відповідно до ч. 2 ст. 313 КАС України, тому відповідно до ч.4 ст. 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, проаналізувавши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів не знаходить підстав для її задоволення.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Встановлено, що ОСОБА_1 з 26.08.2018 перебуває на обліку в Тернопільському ОУПФ України та отримує пенсію за віком, відповідно до статті 24 Закону України Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Однак, при призначенні пенсії апелянтом не було зараховано до страхового стажу періоду роботи позивача з 01.04.1993 по 19.09.1997 у приватному малому підприємстві Рома на посаді комерційний агент, що призвело до зменшення щомісячної пенсійної виплати.

05.12.2018 позивач звернулась з письмовою заявою до апелянта з проханням зарахувати стаж роботи з 01.04.1993 по 19.09.1997 у приватному малому підприємстві Рома до страхового стажу.

Листом від 19.12.2018 вих.№422/С-11 Тернопільським ОУПФ України Тернопільської області позивачу відмовлено у зарахуванні вищезазначеного стажу роботи до страхового стажу у зв`язку з тим, що запис про звільнення з приватного малого підприємства Рома у трудовій книжці зроблено різними чорнилами, а відбиток печатки на записі про звільнення не містить коду ЄДРПОУ.

Згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань з 20.12.2012 приватне мале підприємство Рома перебуває у стані припинення за судовим рішенням.

Позивач та апелянт зверталася до приватного малого підприємства Рома із заявою про надання підтверджуючих документів за період роботи з 01.04.1993 по 19.09.1997, а саме: наказу про прийняття на роботу, наказу про звільнення з роботи, довідки про заробітну плату та підтвердження роботи, а також витягу з книги особових рахунків по нарахуванні заробітної плати, однак відповіді та вказаних документів підприємством не надано.

Не погоджуючись з відмовою Тернопільського ОУПФ України Тернопільської області у зарахуванні вищезазначеного стажу роботи до страхового стажу позивач звернувся з позовом до суду.

Задовольняючи частково даний позов, суд першої інстанції мотивував це тим, що вищезазначений період роботи позивача слід зарахувати до її стажу роботи для призначення пенсії, оскільки він підтверджений належними та достатніми доказами.

Судом апеляційної інстанції здійснено перевірку висновків суду першої інстанції щодо відповідності дій апелянта вимогам ч. 2 ст. 2 КАС України, внаслідок чого суд апеляційної інстанції погоджується з такими та вважає за необхідне зазначити наступне.

Статтею 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 № 1788-XII (далі - Закону № 1788-XII) передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Аналогічна норма викладена у пункті 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок № 637).

За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи (п.3 Порядку).

Пунктом 20 Порядку 637 передбачено, що у тих випадках, коли у трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

В довідці має бути вказано: період роботи, що зараховується до спеціального стажу; професія або посада, характер роботи; розділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включаються цій період роботи, первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Отже, положення Порядку №637 щодо підтвердження стажу роботи, який є спеціальнім по відношенню до Закону № 1788-XII, мають бути застосовані лише у чітко визначених та вичерпних випадках, а саме за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

У трудовій книжці, яка є основним документом, що підтверджує стаж роботи позивача міститься запис №19, що 01.04.1993 ОСОБА_1 була прийнятий на роботу в приватне мале підприємство Рома на посаду комерційний агент. Згідно запису №20 трудової книжки 19.09.1997 була звільнена з підприємства по власному бажанню із підприємства.

Наказом Міністерства праці України, Міністерства Юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників №58 від 29.07.1993.

Відповідно до пункту 1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерством соціального захисту України № 58 від 29.07.1993 (далі - Інструкція) трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації (далі - підприємство) усіх форм власності або у фізичної особи понад п`ять днів, у тому числі осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Пунктом 2.4 розділу II Інструкції передбачено, що усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження)

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилами чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Встановлено, що записи про спірний період роботи у приватному малому підприємстві Рома з 01.04.1993 по 19.09.1997 не містять перекреслень, виправлень чи дописок, а записи розміщені послідовно по хронології, написані акуратно, та завірені підписом керівника підприємства та печаткою підприємства, що не потребує обов`язкового підтвердження трудового стажу додатковими документами.

Поряд з цим, колегія суддів вважає, що працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, а неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки чи іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії по віку на загальних підставах.

Аналогічна позиція висловлена у постанові Верховного Суду у справі №687/975/17 від 21.02.2018.

Враховуючи зазначене, оспорюваний період роботи позивача слід зарахувати до її стажу роботи для призначення пенсії, оскільки він підтверджений належними та достатніми доказами та зобов`язати апелянта провести перерахунок пенсії.

Відносно вимоги про зобов`язання апелянта виплатити заборгованість, слід зазначити, що відповідно до ч.1 ст. 308 КАС України така позовна вимога не підлягає перегляду, оскільки не оскаржується апелянтом.

Згідно з ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про часткове задоволення позовних вимог, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, тому підстав для скасування рішення суду першої інстанції немає.

Керуючись статтями 241, 243, 308, 310, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Тернопільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області залишити без задоволення, а рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 24 січня 2019 року в справі № 500/2854/18 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя С. П. Нос
судді Р. П. Сеник
Р. Б. Хобор
Повне судове рішення складено 17 травня 2019 року.