Справа № 480/1051/19
Суддя: О.А. Прилипчук
Дата ухвалення: 2019-05-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 травня 2019 р. Справа №480/1051/19

Сумський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Прилипчука О.А.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні суду в м.Суми адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Держгеокадастру у Сумській області

про зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Держгеокадастру у Сумській області, в якій з урахуванням уточнення позовних вимог просить:

- зобов`язати відповідача затвердити проект землеустрою щодо відведення позивачу у власність земельної ділянки площею 1,6 га сільськогосподарського призначення державної власності для ведення особистого селянського господарства, розташованої за межами населених пунктів на території Низівської селищної ради Сумського району Сумської області.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачу наказом Головного управління Держгеокадастру у Сумській області №18-10854/16-18-СГ від 28.12.2018 р. на підставі постанови Харківського апеляційного адміністративного суду від 06.12.2018 р. №1840/2788/18 надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність загальною (орієнтовною) площею 2,0 га для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення, яка розташована за межами населеного пункту на території Низівської селищної ради Сумського району Сумської області. На підставі зазначеного наказу було розроблено відповідний проект.

Після звернення до відповідача із заявою про затвердження проекту землеустрою позивач отримала лист №О--2870-1657/21-19 від 06.03.2019 р., в якому повідомлено про неможливість задоволення зазначеної заяви, виходячи з наступного.

При розгляді поданих матеріалів та інформації наданої Міськрайонним управлінням у м.Сумах та Сумському районі земельна ділянка, що відводиться у власність згідно матеріалів проекту роздержавлення та приватизації земель перебувала у колективній власності.

Відповідно до п.21 Перехідних положень Земельного кодексу установлено, що з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вирішення питання колективної власності на землю, удосконалення правил землекористування у масивах земель сільськогосподарського призначення, запобігання рейдерству та стимулювання зрошення в Україні" землі колективних сільськогосподарських підприємств, що припинені (крім земельних ділянок, які на день набрання чинності зазначеним Законом перебували у приватній власності), вважаються власністю територіальних громад, на території яких вони розташовані.

Зазначений Закон є підставою для державної реєстрації права комунальної власності на земельні ділянки, сформовані за рахунок земель, які в силу зазначеного Закону переходять до комунальної власності.

Головне управління здійснює повноваження щодо передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності у власність або у користування для всіх потреб в межах області відповідно до частини четвертої статті 122 Земельного кодексу України та Положення про Головне управління.

Головне управління не має правових підстав для вирішення питання, порушеного у клопотанні.

Позивач вважає такі дії відповідача протиправними та такими, що не відповідають нормам чинного законодавства.

Відповідач у відзиві на позовну заяву зазначив, що розглянувши заяву ОСОБА_1 про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність від 20.02.19 (вх. №0-2870/0/94-19 від 20.02.19), листом від 06.03.2019 №О--2870-1657/21-19 повідомив, про неможливість її задоволення у зв`язку з наступним.

При розгляді наданих матеріалів та інформації отриманої від Міськрайонного управління у м. Сумах та Сумському районі, земельна ділянка, що відводиться у власність, згідно матеріалів проекту роздержавлення та приватизації земель, перебувала у колективній власності.

З 1 січня 2019 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вирішення питання колективної власності на землю, удосконалення правил землекористування у масивах земель сільськогосподарського призначення, запобігання рейдерству та стимулювання зрошення в України» від 10 липня 2018 року№ 2498-VIII, яким внесено зміни до розділу X "Перехідні положення" Земельного кодексу України, а саме доповнено пунктом 21 такого змісту: «Установити, що з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вирішення питання колективної власності на землю, удосконалення правил землекористування у масивах земель сільськогосподарського призначення, запобігання рейдерству та стимулювання зрошення в Україні" землі колективних сільськогосподарських підприємств, що припинені (крім земельних ділянок, які на день набрання чинності зазначеним Законом перебували у приватній власності), вважаються власністю територіальних громад, на території яких вони розташовані.

Зазначений Закон є підставою для державної реєстрації права комунальної власності на земельні ділянки, сформовані за рахунок земель, які в силу зазначеного Закону переходять до комунальної власності".

Таким чином, Головне управління у відповідь на вищезазначену подану заяву про затвердження проекту землеустрою, листом від 06.03.2019 повідомило про чинні зміни в законодавстві, що відповідно до вказаного пункту 21 Перехідних положень Земельного кодексу, яким установлено, що землі колективних сільськогосподарських підприємств, що припинені, вважаються власністю територіальних громад, на території яких вони розташовані.

Підтвердженням того факту, що земельна ділянка, яку бажає отримати у власність позивач є надані матеріали з викопіюванням земельної ділянки, а саме державний акт на право колективної власності на землю з планом земель, переданих у колективну власність, проект роздержавлення та приватизації земель, що передаються у колективну власність ВАТ «Бурякорадгосп «Низівський» з планом земель та додатком Технічного звіту по корегуванню планово - картографічних матеріалів зйомок минулих років земель в межах Низівської селищної ради Сумського району.

Таким чином, на стадії затвердження поданого позивачем проекту землеустрою вже набрали чинності зміни до Земельного кодексу України, відповідно до яких землі колективних сільськогосподарських підприємств, що припинені, вважаються власністю територіальних громад, на території яких вони розташовані, оскільки земельна ділянка, яку бажає отримати у власність позивач, розміщена за межами населених пунктів на території Низівської сільської ради Сумського району Сумської області, знаходиться в масиві, який відповідно державного акту на право колективної власності на землю було передано у колективну власність ВАТ «Бурякорадгосп «Низівський». Відповідно до вказаного закону, територіальна громада, на території якої розташовані земельні ділянки колишнього ВАТ «Бурякорадгосп «Низівський», серед яких і бажана до відведення у власність земельна ділянка позивачу, може здійснити державну реєстрацію права комунальної власності на вказані земельні ділянки, а даний закон є підставою для цього.

Головне управління здійснює повноваження щодо передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності у власність або у користування для всіх потреб в межах області відповідно до частини четвертої ст.122 ЗК України та Положення про Головне управління.

З урахуванням вищевикладеного, Головне управління не мало правових підстав для вирішення питання, порушеного у вищезазначеній заяві позивача.

Щодо вимоги зобов`язати відповідача затвердити проект землеустрою зазначив, що у разі задоволення такої вимоги позивача, це буде фактичним втручанням в дискреційні повноваження Головного управління Держгеокадастру у Сумській області, а тому, враховуючи вищезазначене, просить відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі (а.с. 22-24).

Ухвалою суду від 26.03.2019 відкрито провадження по справі та ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного провадження без повідомлення сторін, про що сторони повідомлені належним чином.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд частково задовольняє позовні вимоги, виходячи із наступного.

Судом встановлено, що наказом Головного управління Держгеокадастру у Сумській області №18-10854/16-18-СГ від 28.12.2018 р. на підставі постанови Харківського апеляційного адміністративного суду від 06.12.2018 р. №1840/2788/18 надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність загальною (орієнтовною) площею 2,0 га для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення, яка розташована за межами населеного пункту на території Низівської селищної ради Сумського району Сумської області (а.с. 6-7, 9).

На підставі зазначеного наказу було розроблено відповідний проект (а.с. ).

Після звернення до відповідача із заявою 20.02.2019 р. про затвердження проекту землеустрою (а.с. 26) позивач отримала лист №О--2870-1657/21-19 від 06.03.2019 р. (а.с. 27), в якому повідомлено про неможливість задоволення зазначеної заяви.

В обгрунтування відмови, відповідачем було зазначено, що при розгляді поданих матеріалів та інформації наданої Міськрайонним управлінням у м.Сумах та Сумському районі земельна ділянка, що відводиться у власність згідно матеріалів проекту роздержавлення та приватизації земель перебувала у колективній власності.

Відповідно до п.21 Перехідних положень Земельного кодексу установлено, що з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вирішення питання колективної власності на землю, удосконалення правил землекористування у масивах земель сільськогосподарського призначення, запобігання рейдерству та стимулювання зрошення в Україні" землі колективних сільськогосподарських підприємств, що припинені (крім земельних ділянок, які на день набрання чинності зазначеним Законом перебували у приватній власності), вважаються власністю територіальних громад, на території яких вони розташовані.

Зазначений Закон є підставою для державної реєстрації права комунальної власності на земельні ділянки, сформовані за рахунок земель, які в силу зазначеного Закону переходять до комунальної власності.

Головне управління здійснює повноваження щодо передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності у власність або у користування для всіх потреб в межах області відповідно до частини четвертої статті 122 Земельного кодексу України та Положення про Головне управління. Головне управління не має правових підстав для вирішення питання, порушеного у клопотанні.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами визначений ст.118 ЗК України.

Відповідно до ч.ч.8,9 ст.118 ЗК України проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому ст.186-1 цього Кодексу. Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст.122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Із наведених норм вбачається, що на стадії отримання погодженого у встановленому порядку проекту землеустрою не передбачено повноважень щодо відмови у затвердженні проекту землеустрою.

Як вбачається з матеріалів справи, ГУ Держгеокадастру у Сумській області складено висновок про розгляд проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки №1550/82-19 від 15.02.2019 р., в якому зазначена підсумкова оцінка проекту землеустрою - "погоджується", а зауваження та пропозиції до проекту землеустрою відсутні (а.с. 14).

Згідно з вимогами ч.ч.10,13 ст.123 ЗК України рішенням про надання земельної ділянки у користування за проектом землеустрою щодо її відведення здійснюються, зокрема, затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Підставою відмови у затвердженні проекту землеустрою може бути лише його невідповідність вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів.

Відповідно до ч.18 ст.186 ЗК України Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади, органам місцевого самоврядування, іншим суб`єктам, визначеним цією статтею, при погодженні та затвердженні документації із землеустрою забороняється вимагати: додаткові матеріали та документи, не включені до складу документації із землеустрою, встановленого Законом України "Про землеустрій"; надання погодження документації із землеустрою будь-якими іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами та організаціями, погодження яких не передбачено цією статтею; проведення будь-яких обстежень, експертиз та робіт.

Кожен орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, інший суб`єкт, визначений цією статтею, розглядає та погоджує документацію із землеустрою самостійно та незалежно від погодження документації із землеустрою іншими органами.

Відповідно до ч.10 ст.118 ЗК України відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду.

Як зазначив у своєму відзиві відповідач, на стадії затвердження поданого позивачем проекту землеустрою набрали чинності зміни до Земельного кодексу України, відповідно до яких землі колективних сільськогосподарських підприємств, що припинені, вважаються власністю територіальних громад, на території яких вони розташовані, оскільки земельна ділянка, яку бажає отримати у власність позивач, розміщена за межами населених пунктів на території Низівської сільської ради Сумського району Сумської області, знаходиться в масиві, який відповідно державного акту на право колективної власності на землю було передано у колективну власність ВАТ «Бурякорадгосп «Низівський».

Відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вирішення питання колективної власності на землю, удосконалення правил землекористування у масивах земель сільськогосподарського призначення, запобігання рейдерству та стимулювання зрошення в України» від 10 липня 2018 року№ 2498-VIII, яким внесено зміни до розділу X "Перехідні положення" Земельного кодексу України, територіальна громада, на території якої розташовані земельні ділянки колишнього ВАТ «Бурякорадгосп «Низівський», серед яких і бажана до відведення у власність земельна ділянка позивачу, може здійснити державну реєстрацію права комунальної власності на вказані земельні ділянки.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд зазначає, що відповідач не обґрунтував правомірність прийняття рішення щодо відмови позивачу в затвердженні проекту землеустрою та як суб`єкт владних повноважень не довів правомірності свого рішення, а лише зазначив, що територіальна громада, на території якої розташовані земельні ділянки колишнього ВАТ «Бурякорадгосп «Низівський», серед яких і бажана до відведення у власність земельна ділянка позивачу, може здійснити державну реєстрацію права комунальної власності на вказані земельні ділянки, однак доказів державної реєстрації права комунальної власності на спірну земельну ділянку не надав.

Крім того, в матеріалах справи наявна довідка Міськрайонного управління у м.Сумах та Сумському районі в якому зазначено, що наведена земельна ділянка відноситься до земель державної форми власності.

З огляду на викладені вище обставини, суд дійшов висновку, що відмова ГУ Держгеокадастру у Сумській області у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, викладена у листі від 06.03.2019 №О--2870-1657/21-19, є необґрунтованою та протиправною.

У той же час суд відмовляє у задоволенні вимоги позивача про зобов`язання відповідача затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки позивачу у власність для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності, розташованої за межами населених пунктів на території Низівської сільської ради Сумського району Сумської області, виходячи з наступного.

За своєю правовою природою, відповідно до норм чинного законодавства, повноваження відповідача щодо затвердження проектів землеустрою земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства є дискреційним повноваженням та виключною компетенцією уповноваженого органу.

Дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених проектом нормативно-правового акта.

Отже, дискреційне право органу виконавчої влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування обумовлене певною свободою (тобто вільним, або адміністративним, розсудом) в оцінюванні та діях, у виборі одного з варіантів рішень та правових наслідків.

Наділивши державні органи та осіб, уповноважених на виконання функцій держави дискреційними повноваженнями, законодавець надав відповідному органу держави та особам уповноважених на виконання функцій держави певну свободу розсуду при прийнятті управлінського рішення.

Згідно Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Аналіз норм Кодексу адміністративного судочинства України свідчить про те, що завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень, оскільки ключовим його завданням є здійснення правосуддя.

Отже, враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги щодо зобов`язання Головного управління Держгеокадастру у Сумській області затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність загальною (орієнтовною) площею 1,6 га для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення, яка розташована на території Низівської сільської ради Сумського району Сумської області за межами населених пунктів, з огляду на втручання в дискреційні повноваження відповідача, виходять за межі завдань адміністративного судочинства, а тому задоволенню не підлягають.

Разом з тим, відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Як уже зазначено, суд не може перебирати на себе повноваження іншого державного органу (у даному випадку ГУ Держгеокадастру у Сумській області), оскільки, відповідно до статей 186, 186-1 Земельного кодексу України, виключно до компетенції відповідача віднесено право затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність або відмова у такому затвердженні, а тому позовні вимоги у частині зобов`язання Головне управління Держгеокадастру у Сумській області затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність загальною (орієнтовною) площею 1,6 га для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення, яка розташована на території Низівської сільської ради Сумського району Сумської області за межами населених пунктів, не підлягають задоволенню.

Згідно з частиною 2 статті 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Зі змісту вказаної норми, можна зробити висновок, що при розгляді справи суд обмежений предметом та обсягом заявлених позовних вимог та не може застосовувати інший спосіб захисту ніж той, що зазначив позивач у позовній заяві. Водночас, суд може вийти за межі правового обґрунтування, зазначеного у позовній заяві, якщо вбачає порушення інших приписів ніж ті, про які йдеться у позовній заяві.

Вихід за межі позовних вимог можливий у справах за позовами до суб`єктів владних повноважень, при цьому вихід за межі позовних вимог повинен бути пов`язаний із захистом саме тих прав, щодо яких подана позовна вимога.

Отже, для повного захисту прав позивача, суд вважає за необхідне зобов`язати ГУ Держгеокадастру у Сумській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність.

Вказане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, який у постанові від 16 вересня 2015 року у справі № 21-1465а15 зазначив, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Відповідно до ч.1 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем при подачі даної позовної заяви було сплачено судовий збір у сумі 768,40 грн., що підтверджується квитанцією №0.0..1 від 15.03.2019 (а.с.3).

Таким чином, позивачу підлягають відшкодуванню витрати зі сплати судового збору за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Сумській області в сумі 768,40 грн.

Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241- 246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Сумській області про зобов`язання вчинити дії - задовольнити частково.

Зобов`язати Головне управління Держгеокадастру в Сумській області (вул. Петропавлівська, 108, м. Суми, 40009, ) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 20.02.2019 р. про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність загальною (орієнтовною) площею 1,6 га для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення, яка розташована на території Низівської селищної ради Сумського району Сумської області за межами населених пунктів.

В задоволенні інших позовних вимог - відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Сумській області (40021, м.Суми, вул. Петропавлівська, 108, ) судовий збір в сумі 768 грн. 40 коп.

Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду через Сумський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня складення судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.А. Прилипчук