Справа № 160/2539/19
Суддя: Ільков Василь Васильович
Дата ухвалення: 2019-05-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 травня 2019 року Справа № 160/2539/19
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді: Ількова В.В.,
при секретарі: Мартіросян Г.А.,
представників позивача: ОСОБА_3., ОСОБА_1 .,
представника відповідача: Олійник В.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпрі адміністративну справу №160/2539/19 за адміністративним позовом ФОП ОСОБА_2 до Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області Державної служби України з питань праці про визнання протиправними та скасування постанов про накладення штрафу,-
І. ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ
- визнати протиправною та скасувати постанову про накладення штрафу №ДН1985/739/НД/АВ/ТД-ФС/26 від 10.01.2019 року;
- визнати протиправною та скасувати постанову про накладення штрафу №ДН1985/739/НД/АВ/ІП-ФС/27 від 10.01.2019 року.
2. Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20.03.2019 року позовну заяву Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області Державної служби України з питань праці було залишено без руху, з підстав передбачених ст.ст. 160, 169 КАС України.
3. Позивачем, у строк зазначений в ухвалі суду від 20.03.2019 року, були усунуті недоліки позовної заяви.
4. Ухвалою суду від 28.03.2019 відкрито загальне провадження в адміністративній справі № 804/2539/19, призначено підготовче засідання на 12.04.2019 року.
5. Також, ухвалою суду від 28.03.2019 витребувано від Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області Державної служби України з питань праці належним чином завірені копії:
- постанови про накладення штрафу № ДН 1985/739/НД/АВ/ТД-ФС/26 від 10.01.2019 року;
- постанови про накладення штрафу № ДН 1985/739/НД/АВ/ІП-ФС/27 від 10.01.2019 року;
- акту інспекційного відвідування № ДН1985/739/НД/АВ від 13.12.2018 року;
- заперечення позивача на акт інспекційного відвідування № ДН1985/739/НД/АВ від 13.12.2018;
- відповіді на заперечення № 391 від 20.12.2018 року;
- припису про усунення порушень № ДН1985/739/НД/АВ/П від 21.12.2018 року;
- рішення від 20.12.2019 року відповідача про розгляд скарги та інші документи щодо суті спору.
6. 10.04.2019 до суду відповідачем було подано відзив на адміністративний позов по справі №160/2539/19.
7. 12.04.2019 року у підготовчому засіданні оголошено перерву для надання доказів до 14.05.2019 року.
8. 14.05.2019 року у судовому засіданні представники сторін підтримали обрані правові позиції.
ІІ. ВИКЛАД ПОЗИЦІЇ ПОЗИВАЧА
9. Позивач вважає протиправним застосування штрафів, оскільки факти порушення трудового законодавства щодо фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту) є надуманим контролюючим органом, з огляду на те, що до 12.12.2018 року позивач і ОСОБА_1 взагалі не мали між собою трудових правовідносин. Їх правовідносини до зазначеної дати мали виключно цивільно-правовий характер як правовідносини представництва, врегульовані статтею 237 ЦК України, а саме правовідношення, в якому одна сторона (представник) ОСОБА_1 . зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє позивача, вчинити правочин від імені позивача, яку вона представляє.
10. Правовідносини представництва та трудові правовідносини не є тотожними.
11. Вважає, що не є порушенням трудового законодавства порушення вимог щодо ведення типових форм первинної облікової документації, які по суті є порушеннями законодавства про державну статистику, а не законодавства про працю (трудового законодавства).
ІІІ. ВИКЛАД ЗАПЕРЕЧЕНЬ ВІДПОВІДАЧА
12. Відповідач проти позову заперечив повністю, зазначив, що перевіркою встановлено, що між позивачем та ОСОБА_1 до 12.12.2018 року мали місце трудові правовідносини, оскільки на думку відповідача, видана позивачем довіреність на ім`я ОСОБА_1 , за своєю правовою суттю була угодою про виконання ОСОБА_1 роботи за плату, оскільки, ОСОБА_1 зобов`язувалась виконувати роботу, визначену угодою з позивачем, з поширенням на неї правил внутрішнього трудового розпорядку.
13. Правовідносини представництва та трудові правовідносини є тотожними, а фактичний допуск ОСОБА_1 , як працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту) підтверджується саме довіреністю, виданою позивачем.
Також зазначили, що зі змісту позовної вимоги слідує, що позивач посилається на відсутність об`єктивної сторони правопорушення з його боку, а саме порушення вимог пункту 2.5 Інструкції № 58.
14. Відсутність у позивача особових карток найманих працівників означає порушення позивачем вимог трудового законодавства, а саме пункту 2.5 Інструкції № 58, який вимагає роботодавця ознайомлювати працівника з кожним записом, що заноситься до трудової книжки на підставі наказу (розпорядження) про призначення на роботу, переведення і звільнення власник або уповноважений ним орган під розписку в особистій картці, в якій має повторюватися відповідний запис з трудової книжки (вкладиша).
ІV. ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ, ТА ЗМІСТ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН
16. Згідно порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.04.2017 року №295, відповідно до наказу Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області від 01.11.2018 року № 962-І та направлення на проведення інспекційного відвідування від 01.11.2018 року № 131 за рішенням керівника органу контролю про проведення інспекційного відвідування з питань виявлення неоформлених трудових відносин, прийнятого на підставі службової записки (вх. № 6995 від 17.10.2018 року Управління з питань праці Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області), за зверненням працівника про порушення стосовно нього законодавства про працю (вх. № 1496 від 01.10.2018 року Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області) Головним управлінням була здійснена спроба проведення інспекційного відвідування зі здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю у ФОП ОСОБА_2 , місцезнаходження: АДРЕСА_1 , код ОКПП НОМЕР_2 , яка здійснює діяльність за фактичною адресою: АДРЕСА_1 кафе (ресторані) «Парадиз», за участю начальника відділу з питань додержання законодавства про працю, застрахованих осіб, зайнятість, працевлаштування інвалідів та з питань дитячої праці у Павлоградському регіоні та заступника начальника відділу з питань додержання законодавства про працю, застрахованих осіб, зайнятість, працевлаштування інвалідів та з питань дитячої праці у Павлоградському регіоні з питань оформлення трудових відносин та з питань своєчасності проведення розрахунку при звільненні, за результатами якого складено акт про неможливість проведення інспекційного відвідування невиїзного інспектування №ДН1985/276/НД від 21.11.2018 року.
17. Наказом № 1116-Іпо було здійснено поновлення інспекційного відвідування зі здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю й ФОП ОСОБА_2 за юридичною адресою: АДРЕСА_1, код ОКПП НОМЕР_2, яка здійснює діяльність за фактичною адресою: АДРЕСА_1 у кафе (ресторані) «Парадиз» у період з 13.12.2018 року по 13.12.2018 року.
18. 13.12.2018 року Головним управлінням на підставі наказу № 1116-Іпо від 12.12.2018 року та направлення на проведення інспекційного відвідування № 143 від 12.12.2018 року посадовими особами відповідача було розпочато інспекційне відвідування зі здійснення державного контролю за законодавством про працю ФОП ОСОБА_2 , за юридичною адресою: АДРЕСА_1, код ОКПП НОМЕР_2, яка здійснює діяльність за фактичною адресою: АДРЕСА_1 у кафе (ресторані) «Парадиз», за результатами якого складено акт інспекційного відвідування (невиїзного інспектування) юридичної особи (фізичної особи), яка використовує найману працю №ДН1985/739/НД/АВ від 13.12.2018 року.
19. У ході проведення інспекційного відвідування було виявлено такі порушення вимог ч.1 ст. 21, ч.1 ст. 24, ч.3 ст. 24 Кодексу законів про працю України, а також п.2.5. гл. 2 Інструкції № 58.
20. Так, під час здійснення інспекційного відвідування контролюючим органом було встановлено, що ФОП ОСОБА_2 довіреністю від 29.03.2011 року № 56, посвідченою приватним нотаріусом Павлоградського міського нотаріального округу Шелега Г.І., уповноважила ОСОБА_1 представляти її інтереси.
21. Згідно відомостей ЄДРПОУ ОСОБА_1 припинено підприємницьку діяльність фізичної особи-підприємця (дата запису: 26.12.2016 року, номер запису: НОМЕР_3, стан суб`єкта: припинено), отже на думку відповідача ФОП ОСОБА_2 здійснила допуск, до виконання трудових функцій ОСОБА_1 і використання її праці без оформлення трудового договору, що є порушеннями положення ч.1 ст. 21 КЗпП України та ч.1, ч.3 ст. 24 КЗпП України.
22. ОСОБА_1 прийнята на роботу згідно з наказом № 14 від 12.12.2018 року на виконання обов`язків адміністратора, повідомлення про прийняття на роботу отримано ДФС 13.12.2018 року о 13год. 07 хв.
23. Контролюючим органом зазначено в акті, що ФОП ОСОБА_2 фактично допущено до роботи ОСОБА_1 без повідомлення ДФС про прийняття працівника на роботу, чим порушено вимоги Постанови Кабінету Міністрів України від 17.06.2015 року №413 «Про порядок повідомлення Державній службі та її територіальним органам про прийняття працівника на роботу».
24. Відповідачем під час інспекційного відвідування було встановлено обставини щодо ОСОБА_4 , дата початку роботи - 19.07.2017 року, наказ № 9 від 18.07.2017 року на виконання обов`язків бармена, повідомлення про прийняття працівника на роботу від 18.07.2017 року отримане ДФС 11.12.2018 року, згідно з інформацією зі звіту 1-ДФ заробітна плата нараховувалась та виплачувалась за період роботи з липня 2017 року. У ОСОБА_4 , дата початку роботи - 19.07.2017 року, наказ № 9 від 18.07.2017 року на виконання обов`язків бармена, повідомлення про прийняття працівника на роботу від 18.07.2017 року отримане ДФС 11.12.2018 року, чим, на думку відповідача, позивачем порушено вимоги Постанови Кабінету Міністрів України від 17.06.2015 року № 413 «Про порядок повідомлення Державній фіскальній службі та її територіальним органом про прийняття працівника на роботу», згідно з інформацією зі звіту 1-ДФ заробітна плата нараховувалась та виплачувалась за період роботи з липня 2017 року).
25. У ході проведення інспекційного відвідування контролюючим органом встановлено неналежне ведення позивачем первинної облікової документації за типовою формою № П-2 «Особова картка працівника», затвердженого наказом Держкомстату та Міністерства оборони України від 25.12.2009 року № 495/656. Особові картки працівників на інспекційне відвідування, згідно вимоги від 21.11.2018 року № ДН1983/277/ПД надані не були, згідно письмових пояснень останні позивачем не ведуться, що свідчить про порушення вимог п.2.5 гл. 2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 року № 58.
26. 12.12.2018 на підставі акту інспекційного відвідування № ДН1985/739/НД/АВ від 13.12.2018 року складено Припис про усунення виявлених порушень №ДН1985/739/НД/АВ/П, яким зобов`язано позивача у десятиденний термін усунути виявлені контролюючи органом порушення, які були виявлені під час інспекційного відвідування.
27. У грудні 2018 року, тобто у вказаний у приписі від 21.12.2018 року строк, на адресу відповідача ФОП ОСОБА_2 на виконання вимог припису про усунення виявлених порушень №ДН1985/739/НД/АВ/П від 21.12.2018 року було направлено повідомлення про виконання припису від 21.12.2018 року, у якому позивач повідомила відповідача про те, що:
- ОСОБА_5 не перебувала у трудових відносинах з позивачем та була відсутня під час проведення перевірки на робочому місці, матеріальну винагороду не отримувала. Будучи близькою подругою мала нотаріальну довіреність представляти інтереси позивача;
- ОСОБА_1 була прийнята на роботу згідно з наказом № 14 від 12.12.2018 року на виконання обов`язків адміністратора, повідомлення про прийняття працівника на роботу направлено ДФС 12.12.2018 року;
- порушення усунуто в повному обсязі;
- ФОП ОСОБА_2 заведені на всіх працівників «Особові картки працівника за типовою формою П-2, затвердженою наказом Держкомстату та Міністерства оборони України від 25.09.2009 року № 459/656»;
- порушення усунуто в повному обсязі.
28. 20.12.2018 Головним управлінням прийнято рішення щодо розгляду справи про накладення штрафу №ДН1985/379/НД/АВ/ТД/ІП із призначенням її до розгляду на 03.01.2019 року.
29. 20.12.2018 року Головним управлінням прийнято рішення щодо розгляду справи про накладення штрафу №ДН1983/277/НД/АВ/ТД/ІП із призначенням її до розгляду на 03.01.2019 року.
30. 03.01.2019 року Головне управління направило на адресу позивача повідомлення про відкладення розгляду справи про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення на 10.01.2019 року.
31. 10.01.2019 року Першим заступником начальника Головного управління Держпраці у Дніпропетровській обласні прийняті оскаржувані постанови про накладання штрафу уповноваженими особами на ФОП ОСОБА_2 за порушення законодавства про працю:
- № ДН1985/739/НД/АВ/ТД-ФС/26, відповідно до якої на підставі абзацу 2 частини 2 ст. 265 КЗпП України, накладено штраф у розмірі 111 690,00 гривень;
- № ДН1985/739/НД/АВ/ІП-ФС/27, відповідно до якої на підставі абзацу 8 частини 2 ст. 265 КЗпП України, накладено штраф у розмірі 3 723,00 гривень.
32. В обґрунтування прийняття оскаржуваних постанов наведені порушення, виявлені актом інспекційного відвідування.
V. ПРАВОВЕ РЕГУЛЮВАННЯ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН
33. Статтею 43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.
34. Надаючи визначення трудовому договору у частині першій статті 21 КЗпП України, законодавець зазначив, що трудовий договір - це угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з поширенням на працівника правил внутрішнього трудового розпорядку, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.
35. Згідно з частиною першою статті 23 КЗпП України, трудовий договір може бути: 1) безстроковим, що укладається на невизначений строк; 2) на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; 3) таким, що укладається на час виконання певної роботи.
36. Відповідно до частини першої ст.24 КЗпП України, трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов`язковим: 1) при організованому наборі працівників; 2) при укладенні трудового договору про роботу в районах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров`я; 3) при укладенні контракту; 4) у випадках, коли працівник наполягає на укладенні трудового договору у письмовій формі; 5) при укладенні трудового договору з неповнолітнім (стаття 187 цього Кодексу); 6) при укладенні трудового договору з фізичною особою; 7) в інших випадках, передбачених законодавством України.
37. Аналізуючи наведені законодавчі приписи, трудовий договір - це угода щодо здійснення і забезпечення трудової функції. За трудовим договором працівник зобов`язаний виконувати не якусь індивідуально-визначену роботу чи дію, а роботу з визначеної однієї або кількох професій, спеціальностей, посади відповідної кваліфікації, виконувати визначену трудову функцію в діяльності суб`єкта підприємницької діяльності.
38. Відповідно до вимог статті 259 КЗпП України нагляд і контроль за додержанням законодавства про працю здійснюють спеціально уповноважені на те органи та інспекції, які не залежать у своїй діяльності від власника або уповноваженого ним органу.
39. Правові та організаційні засади, основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб і права, обов`язки та відповідальність суб`єктів господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю) врегульовані положеннями Закону України від 05.04.2007 року №877-V «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» (надалі - Закон №877-V).
40. Відповідно до статті 1 Закону №877-V заходами державного нагляду (контролю) є планові та позапланові заходи, які здійснюються у формі перевірок, ревізій, оглядів, обстежень та в інших формах, визначених законом.
41. Відповідно до частини четвертої статті 2 Закону №877-V заходи контролю здійснюються органами державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами.
42. 16.05.2017 року набув чинності Порядок здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, який затверджений постановою Кабінетом Міністрів України від 26.04.2017 року № 295 (далі - Порядок № 295). Порядок № 295 визначає процедуру здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю юридичними особами (включаючи їх структурні та відокремлені підрозділи, які не є юридичними особами) та фізичними особами, які використовують найману працю (далі - об`єкт відвідування). Відповідно до п. 2 Порядку № 295 державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснюється у формі проведення інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань інспекторами праці, зокрема, Держпраці та її територіальних органів тощо. Підпунктом 1 пункту 5 Порядку № 295 визначено, що інспекційні відвідування проводяться за зверненням працівника про порушення стосовно нього законодавства про працю. Згідно Порядку №295, за результатами інспекційного відвідування або невиїзного інспектування складаються акт і у разі виявлення порушень законодавства про працю - припис про їх усунення (пункт 19). Припис є обов`язковою для виконання у визначені строки письмовою вимогою інспектора праці про усунення об`єктом відвідування порушень законодавства про працю, виявлених під час інспекційного відвідування або невиїзного інспектування (пункт 23). У приписі зазначається строк для усунення виявлених порушень. У разі встановлення строку виконання припису більше ніж три місяці у приписі визначається графік та заплановані заходи усунення виявлених порушень з відповідним інформуванням інспектора праці згідно з визначеною у приписі періодичністю (пункт 24).
43. Отже, органи державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення можуть здійснювати заходи державного контролю виключно на підставі Закону №877-V і спеціального закону, котрий би встановлював особливості його діяльності. Законодавець не прийняв такого спеціального закону, тому спірні правовідносини врегульовані виключно приписами Закону №877-V та постанови Уряду України від 26 квітня 2017 року № 295 в частині, що не суперечить Закону №877-V, якою керувався відповідач, призначаючи інспекційне відвідування.
44. Приписами частини 1 статті 6 Закону № 877-V встановлено підстави здійснення позапланових заходів. Ними є: подання суб`єктом господарювання письмової заяви до відповідного органу державного нагляду (контролю) про здійснення заходу державного нагляду (контролю) за його бажанням; виявлення та підтвердження недостовірності даних, заявлених суб`єктом господарювання у документі обов`язкової звітності, крім випадків, коли суб`єкт господарювання протягом місяця з дня первинного подання повторно подав такий документ з уточненими достовірними даними або якщо недостовірність даних є результатом очевидної описки чи арифметичної помилки, яка не впливає на зміст поданої звітності. У разі виявлення органом державного нагляду (контролю) помилки у документі обов`язкової звітності він упродовж десяти робочих днів зобов`язаний повідомити суб`єкта господарювання про необхідність її виправлення у строк до п`яти робочих днів з дня отримання повідомлення. Не виправлення помилки у встановлений строк є підставою для проведення позапланового заходу; перевірка виконання суб`єктом господарювання приписів, розпоряджень або інших розпорядчих документів щодо усунення порушень вимог законодавства, виданих за результатами проведення попереднього заходу органом державного нагляду (контролю); звернення фізичної особи (фізичних осіб) про порушення, що спричинило шкоду її (їхнім) правам, законним інтересам, життю чи здоров`ю, навколишньому природному середовищу чи безпеці держави, з додаванням документів чи їх копій, що підтверджують такі порушення (за наявності). Позаплановий захід у такому разі здійснюється виключно за погодженням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у відповідній сфері державного нагляду (контролю), або відповідного державного колегіального органу; неподання суб`єктом господарювання документів обов`язкової звітності за два звітні періоди підряд без поважних причин або без надання письмових пояснень про причини, що перешкоджали поданню таких документів; доручення Прем`єр-міністра України про перевірку суб`єктів господарювання у відповідній сфері у зв`язку з виявленими системними порушеннями та/або настанням події, що має значний негативний вплив на права, законні інтереси, життя та здоров`я людини, захист навколишнього природного середовища та забезпечення безпеки держави; настання аварії, смерті потерпілого внаслідок нещасного випадку або професійного захворювання, що було пов`язано з діяльністю суб`єкта.
45. Отже, згідно статті 6 Закону №877-V однією з підстав для здійснення позапланових заходів є звернення фізичної особи (фізичних осіб) про порушення, що спричинило шкоду її (їхнім) правам, законним інтересам, життю чи здоров`ю, навколишньому природному середовищу чи безпеці держави, з додаванням документів чи їх копій, що підтверджують такі порушення (за наявності). Позаплановий захід у такому разі здійснюється виключно за погодженням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у відповідній сфері державного нагляду (контролю), або відповідного державного колегіального органу. У такому разі перед початком здійснення позапланового заходу державного нагляду (контролю) посадові особи органів державного нагляду (контролю) зобов`язані пред`явити керівнику чи уповноваженій особі суб`єкта господарювання - юридичної особи, її відокремленого підрозділу, фізичній особі - підприємцю або уповноваженій ним особі, крім документів, передбачених цим Законом, додатково копію погодження центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у відповідній сфері державного нагляду (контролю), або відповідного державного колегіального органу на проведення такої перевірки. Суб`єкти господарювання мають право не допускати посадових осіб органу державного нагляду (контролю) до здійснення заходів державного нагляду (контролю), якщо вони не пред`явили документи, передбачені цим абзацом. Під час проведення позапланового заходу з`ясовуються лише ті питання, необхідність перевірки яких стала підставою для здійснення цього заходу, з обов`язковим зазначенням цих питань у посвідченні (направленні) на проведення заходу державного нагляду (контролю). Проведення позапланових заходів з інших підстав, крім передбачених цією статтею, забороняється, крім позапланових заходів, передбачених частиною четвертою статті 2 цього Закону.
46. Таким чином позаплановий захід у вигляді інспекційного відвідування або невиїзного інспектування може здійснюватися виключно за погодженням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у відповідній сфері державного нагляду (контролю), або відповідного державного колегіального органу.
47. Постановою Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2015 року № 96 затверджене Положення про Державну службу України з питань праці, відповідно до пункту 1 якого Державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, і який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, на випадок безробіття (далі - загальнообов`язкове державне соціальне страхування) в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.
48. Основними завданнями Держпраці є: 1) реалізація державної політики у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, поводження з вибуховими матеріалами, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб; 2) здійснення комплексного управління охороною праці та промисловою безпекою на державному рівні; 3) здійснення державного регулювання і контролю у сфері діяльності, пов`язаної з об`єктами підвищеної небезпеки; 4)організація та здійснення державного нагляду (контролю) у сфері функціонування ринку природного газу в частині підтримання належного технічного стану систем, вузлів і приладів обліку природного газу на об`єктах його видобутку та забезпечення безпечної і надійної експлуатації об`єктів Єдиної газотранспортної системи (пункт 3).
49. Держпраці для виконання покладених на неї завдань має право безперешкодно проводити відповідно до вимог закону без попереднього повідомлення в будь-яку робочу годину доби перевірки виробничих, службових, адміністративних приміщень та об`єктів виробництва фізичних та юридичних осіб, які використовують найману працю та працю фізичних осіб, експлуатують машини, механізми, устаткування підвищеної небезпеки, та у разі виявлення фіксувати факти порушення законодавства, здійснення нагляду та контролю за додержанням якого віднесено до повноважень Держпраці (пункт 6).
50. Згідно статті 265 КЗпП України фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі: - фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення; - порушення інших вимог трудового законодавства, крім передбачених абзацами другим - п`ятим частини другої цієї статті - у розмірі мінімальної заробітної плати.
51. Постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року № 509 затверджено Порядок накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення (далі - Порядок №509).
52. Відповідно до пункту другого Порядку № 509 штрафи можуть бути накладені на підставі: - рішення суду про оформлення трудових відносин із працівником, який виконував роботу без укладення трудового договору, та встановлення періоду такої роботи чи роботи на умовах неповного робочого часу в разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, в установі, організації; - акта про виявлення під час перевірки суб`єкта господарювання або роботодавця ознак порушення законодавства про працю та/або зайнятість населення, складеного посадовою особою Держпраці чи її територіального органу.
53. Пунктом 3 Порядку № 509 визначено, що уповноважена посадова особа не пізніше ніж через 10 днів з дати складення акта приймає рішення щодо розгляду справи про накладення штрафу (далі - справа), яка відповідно до пункту 4 цього Порядку № 509 розглядається у п`ятнадцятиденний строк з дня прийняття рішення про її розгляд.
54. За приписами пункту 8 Порядку № 509 за результатами розгляду справи уповноважена посадова особа на підставі акта, зазначеного в пункті 3 цього Порядку, приймає відповідне рішення.
55. Постанова про накладення штрафу складається у двох примірниках за формою, встановленою Мінсоцполітики, один з яких залишається у Держпраці або її територіальному органі, другий - надсилається протягом трьох днів суб`єктові господарювання або роботодавцю, стосовно якого прийнято постанову, або видається його представникові, про що на ньому робиться відповідна позначка.
56. Відповідно до пункту 1.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженого наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України №58 від 29.07.1993 року (далі - Інструкція №58), встановлено, що на осіб, які працюють за сумісництвом, трудові книжки ведуться тільки за місцем основної роботи. Запис відомостей про роботу за сумісництвом здійснюється за бажанням працівника власником або уповноваженим ним органом.
57. Згідно пункту 2.5 Інструкції № 58 з кожним записом, що заноситься до трудової книжки на підставі наказу (розпорядження) про призначення на роботу, переведення і звільнення власник або уповноважений ним орган зобов`язаний ознайомити працівника під розписку в особистій картці (типова відомча форма № П-2, затверджена наказом Мінстату України від 27.10.1995 року №277), в якій має повторюватися відповідний запис з трудової книжки (вкладиша).
58. Відповідно до наказу Державного комітету статистики України від 15.12.2008 року № 489 «Про затвердження типових форм первинної облікової документації зі статистики праці» наказ Міністерства статистики України від 27.10.1995 року № 277 "Про затвердження типових форм первинного обліку особового складу" в частині затвердження типової форми первинного обліку № П-2 "Особова картка" визнаний таким, що втратив чинність, з 01.01.2009 року.
59. Наказом Державного комітету статистики України, Міністерства оборони України від 25.12.2009 року № 495/656 «Про затвердження типової форми первинного обліку № П-2 "Особова картка працівника" затверджена та введена в дію з 01.01.2010 року типова форму первинної облікової документації № П-2 "Особова картка працівника". Зазначена типова форма первинної облікової документації не має назву «особиста картка» та не містить в собі розділу, в якому міг би повторюватися відповідний запис з трудової книжки (вкладиша) про призначення на роботу, переведення і звільнення працівника.
60. З аналізу зазначених правових норм можна дійти висновку, що чинним законодавством України не врегульована така типова форма обов`язкового первинного обліку, як «особиста картка, в якій має повторюватися відповідний запис з трудової книжки (вкладиша)».
61. Закон України «Про державну статистику» регулює правові відносини в галузі державної статистики, визначає права і функції органів державної статистики, організаційні засади здійснення державної статистичної діяльності з метою отримання всебічної та об`єктивної статистичної інформації щодо економічної, соціальної, демографічної та екологічної ситуації в Україні та її регіонах і забезпечення нею держави та суспільства. Відповідно до статті 20 цього Закону за порушення законодавства про державну статистику винні особи несуть відповідальність відповідно до законів.
62. З аналізу зазначених правових норм можна зробити висновок, що порушення вимог щодо ведення типових форм первинної облікової документації є порушенням законодавства про державну статистику, а не законодавства про працю (трудового законодавства).
63. Згідно статті 237 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Не є представником особа, яка хоч і діє в чужих інтересах, але від власного імені, а також особа, уповноважена на ведення переговорів щодо можливих у майбутньому правочинів. Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.
64. Відповідно до статті 238 ЦК України представник може бути уповноважений на вчинення лише тих правочинів, право на вчинення яких має особа, яку він представляє. Представник не може вчиняти правочин, який відповідно до його змісту може бути вчинений лише особисто тією особою, яку він представляє. Представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є, за винятком комерційного представництва, а також щодо інших осіб, встановлених законом.
65. Статтею 239 ЦК України правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє.
66. Згідно статті 244 ЦК України довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами.
67. З аналізу зазначених правових норм можна дійти висновку,що правовідносини представництва та трудові правовідносини не є тотожними. Перші є цивільно-правовими правовідносинами між особами - учасниками цивільних відносин (ст. 2 ЦК України), врегульованими нормами ЦК України, другі - трудові правовідносини між власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою та працівником і врегульовані нормами трудового законодавства.
68. Згідно постанови Кабінету Міністрів України від 17.06.2015 року № 413 "Про порядок повідомлення Державній фіскальній службі та її територіальним органам про прийняття працівника на роботу", повідомлення про прийняття працівника на роботу подається власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом (особою) чи фізичною особою до територіальних органів Державної фіскальної служби за місцем обліку їх як платника єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за формою згідно з додатком до початку роботи працівника за укладеним трудовим договором одним із таких способів: засобами електронного зв`язку з використанням електронного цифрового підпису відповідальних осіб відповідно до вимог законодавства у сфері електронного документообігу та електронного підпису; на паперових носіях разом з копією в електронній формі; на паперових носіях, якщо трудові договори укладено не більше ніж із п`ятьма особами. Інформація, що міститься у повідомленні про прийняття працівника на роботу, вноситься до реєстру страхувальників та реєстру застрахованих осіб відповідно до Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування".
69. З аналізу зазначених правових норм суд робить висновок, що повідомлення про прийняття працівника на роботу подається до початку роботи працівника за укладеним раніше початку роботи трудовим договором. Отже, обов`язковими підставами такого повідомлення є дві події: 1) укладення трудового договору; 2) очікування початку роботи за укладеним трудовим договором.
70. Відсутність факту укладання трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, є наслідком відсутності обов`язку подання повідомлення про прийняття працівника на роботу до територіальних органів Державної фіскальної служби.
71. Частиною 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
72. Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
75. Суд, у цій справі, враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
VІ. ОЦІНКА СУДУ
77. З матеріалів справи вбачається, що позивач посилається на відсутність об`єктивної сторони правопорушення з його боку, а саме фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту) з огляду на те, що до 12.12.2018 року позивач і ОСОБА_1 взагалі не мали між собою трудових правовідносин. Їх правовідносини до зазначеної дати мали виключно цивільно-правовий характер як правовідносини представництва, врегульовані статтею 237 ЦК України, а саме правовідношення, в якому одна сторона (представник) Карнаухова Т.Г. зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє позивача, вчинити правочин від імені позивача, яку вона представляє.
78. Суд погоджується з доводами позивача, що між позивачем та ОСОБА_1 до 12.12.2018 року були відсутні трудові правовідносини оскільки правовідносини представництва та трудові правовідносини не є тотожними, а отже відсутня така об`єктивна сторона правопорушення з боку позивача, як фактичний допуск ОСОБА_1 як працівника до роботи до 12.12.2018 без оформлення трудового договору (контракту).
79. Інших доказів, щодо спростування вищевикладеного відповідачем до суду надано не було.
80. Також, не знайшли свого підтвердження доводи відповідача, стосовно того, що між позивачем та ОСОБА_1 до 12.12.2018 року мали місце трудові правовідносини, оскільки відповідач не довів суду ту обставину, що довіреність позивача за своєю правовою суттю була угодою про виконання ОСОБА_1 роботи за плату, а також те, що ОСОБА_1 зобов`язувалась виконувати роботу, визначену угодою з позивачем, з поширенням на неї правил внутрішнього трудового розпорядку, а позивач зобов`язався виплачувати Карнауховій заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.
81. Не підтвердженими є також доводи відповідача, що правовідносини представництва та трудові правовідносини є тотожними, а фактичний допуск ОСОБА_1 як працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту) підтверджується саме довіреністю, виданою позивачем.
82. Інших доказів на підтвердження виконання ОСОБА_1 трудових обов`язків до суду відповідачем надано не було.
83. Крім того, у судовому засіданні ОСОБА_1 пояснила суду про те, що за період, що перевірявся вона не перебувала у трудових відносинах із позивачем, матеріальну винагороду не отримувала, а лише мала нотаріальну довіреність представляти інтереси позивача, а також зазначила про те, що вона не залучалася до роботи у кафе (ресторан) «Парадиз», а отже не є працівником, на якого розповсюджується положення ч.1 ст. 21 КЗпП України та ч.1,3 ст. 24 КЗпП України.
84. Щодо виявлених контролюючим органом порушень, а саме порушення вимог пункту 2.5 Інструкції № 58.
85. Судом встановлено, що під час проведення інспекційного відвідування контролюючим органом було виявлено неналежне ведення позивачем первинної облікової документації за типовою формою № П-2 «Особова картка працівника», затвердженого наказом Держкомстату та Міністерства оборони України від 25.12.2009 року № 495/565.
86. 21.12.2018 року Головним управлінням було прийнято припис про усунення виявлений порушень № ДН1985/739/НД/АВ/П на протязі 10 днів.
87. На виконання припису від 21.12.2018 року, позивачем, у визначений контролюючим органом строк, булу усунуті вищевказані порушення, які виявлені у ході інспекційного відвідування, а саме позивачем було заведено на всіх працівників особові картки за типовою формою П-2, затвердженого наказом Держкомстату та Міністерства оборони України від 25.12.2009 року №495/565.
88. Копії карток були долучені до повідомлення про виконання припису про усунення виявлених порушень № ДН1985/739/НД/АВ/П від 21.12.2018 року.
89. Отже, вказане порушення, яке виявлено контролюючим органом у ході інспекційного відвідування відповідачем було усунуто в повному обсязі, у зазначений Головним управлінням строк, що також підтверджується матеріалами справи, у зв`язку із чим, відсутні підстави для застосування до відповідача штрафних санкцій у розмірі 3 723,00 гривень.
VІІ. ВИСНОВКИ СУДУ
90. Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
91. Згідно ч.2 ст. 2 КАС України к справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5)добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10)своєчасно, тобто протягом розумного строку.
92. Відповідно до частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
95. Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.
96. Верховенство права - це панування права в суспільстві. Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема у закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості, свободи, рівності тощо.
97. Всі ці елементи права об`єднуються якістю, що відповідає ідеології справедливості, ідеї права, яка значною мірою дістала відображення в Конституції України.
98. Справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права, яка проявляється в рівності всіх перед законом, цілях і засобах, що обираються для їх досягнення.
99. Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід та неупередженість.
100. Таким чином, оскільки матеріалами інспекційного відвідування не встановлено суті та змісту допущених порушень, відсутні підстави для застосування штрафу за такі порушення, отже, рішення про застосування штрафів є необґрунтованими.
101. Отже, з урахуванням вищевикладеного, постанова Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області Державної служби України з питань праці про накладення штрафу на фізичну особу-підприємця ОСОБА_2 №ДН1985/739/НД/АВ/ТД-ФС/26 від 10.01.2019 року та постанова Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області Державної служби України з питань праці про накладення штрафу на фізичну особу-підприємця ОСОБА_2 №ДН1985/739/НД/АВ/ІП-ФС/27 від 10.01.2019 року є протиправними та такими, що підлягають скасуванню.
102. Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає про таке. Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
103. На підставі зазначеного, керуючись статтями 205, 244, 245, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
104. Адміністративний позов ФОП ОСОБА_2 до Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області Державної служби України з питань праці про визнання протиправними та скасування постанов про накладення штрафу - задовольнити.
105. Визнати протиправною та скасувати постанову Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області Державної служби України з питань праці про накладення штрафу на фізичну особу-підприємця ОСОБА_2 №ДН1985/739/НД/АВ/ТД-ФС/26 від 10.01.2019 року.
106. Визнати протиправною та скасувати постанову Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області Державної служби України з питань праці про накладення штрафу на фізичну особу-підприємця ОСОБА_2 №ДН1985/739/НД/АВ/ІП-ФС/27 від 10.01.2019 року.
107. Стягнути на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області Державної служби України з питань праці судові витрати у розмірі 2 689,40 грн. (дві тисячі шістсот вісімдесят дев`ять грн. 40 коп.)
108. Позивач: ФОП ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , код ОКПП НОМЕР_2 ).
110. Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.
111. До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.
112. Повне рішення складено 17.05.2019 року.
Суддя В.В Ільков