Справа № 2040/7791/18
Суддя: Любчич Л.В.
Дата ухвалення: 2019-05-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2019 р. Справа № 2040/7791/18
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Любчич Л.В.

суддів: Спаскіна О.А. , Присяжнюк О.В.

за участю секретаря судового засідання Медяник А.О.

представника позивача Борисенко І.А.

представника відповідача Шамілова Л.Ш.

представника відповідача Лавріна Ю. В.

представника відповідача Агєєва Г.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДФС у Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 27 листопада 2018, головуючий суддя 1 інстанції Чудних С.О., повний текст рішення складено 07 грудня 2018, майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, по справі № 2040/7791/18

за позовом Державного підприємства "Підприємство державної кримінально - виконавчої служби України (№18)"

до Головного управління ДФС у Харківській області

про визнання протиправними дій та скасування вимоги та рішення,

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство "Підприємство державної кримінально - виконавчої служби України (№18)" (далі - позивач, ДП "Підприємство державної кримінально - виконавчої служби України (№18)") звернулося до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Харківській області (далі - відповідач, ГУ ДФС у Харківській обл.), в якому просило суд визнати дії ГУ ДФС у Харківській обл. в частині складання та пред`явлення вимоги про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску від 30.05.2018 № Ю- та рішення № від 30.05.2018 протиправними, нечинними та скасувати їх.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 27.11.2018 частково задоволено адміністративний позов.

Скасовано вимогу ГУ ДФС у Харківській обл. про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску від 30.05.2018 № Ю-.

Скасовано рішення ГУ ДФС у Харківській обл. № від 30.05.2018.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з даним судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В обгрунтування вимог апеляційної скарги відповідач послався на висновки акту документальної планової виїзної перевірки від 12.04.2018 № 1358/20-40-14-01-08/08680862, яким встановлено порушення позивачем п. 1 ч. 2 ст. 6, ст. 8, ч. 2 ст. 9 Закону № 2464.

Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 22.03.2019 залишено без руху апеляційну скаргу у зв`язку з несплатою судового збору.

Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 27.03.2019, після усунення недоліків апеляційної скарги, відкрито провадження по справі № 2040/7791/18.

Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 09.04.2019 закінчено підготовку справи до розгляду та призначено у відкритому судовому засіданні.

11 квітня 2019 року на адресу суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін та зазначив, що ДП "Підприємство державної кримінально - виконавчої служби України (№18) ", відповідно до ч.1 ст. 6 Закону України "Про державну кримінально-виконавчу службу України", входить до структури Державної кримінально-виконавчої служби України та створене для забезпечення виконання її завдань. Використання праці засуджених підприємством здійснюється на підставі договорів, укладених з державною установою "Холодногірська виправна колонія (№18) ", при цьому позивач не є роботодавцем для засуджених, не укладає строкові трудові договори, оскільки таке право надано Кримінально-виконавчим кодексом України (далі - КВК України) виключно державній установі, не здійснює виплату заробітної плати засудженим, тобто не являється роботодавцем у розумінні Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП)

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, представників відповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та відзиві на неї, прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судовим розглядом були встановлені наступні обставини, які не оспорені сторонами.

Фахівцями ГУ ДФС у Харківській обл. проведена документальна планова виїзна перевірка ДП "Підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№18)" податкового законодавства за період з 01.01.2015 по 31.12.2017, валютного - за період з 01.01.2015 по 31.12.2017, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - за період з 01.01.2015 по 31.12.2017, результати якої оформлені актом № 1358/20-40-14-01-08/08680862 від 12.04.2018 (далі - Акт).

На підставі висновків Акту перевірки, контролюючим органом винесено рішення № від 30.05.2018, яким до ДП "Підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№18)" застосовано штрафні санкції в сумі 392797,88 грн у зв`язку із порушенням п.2.1 ст.6, ст.8, п.2 ст. 9 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування".

30 травня 2018 року ГУ ДФС у Харківській обл. винесено вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ю-, відповідно до якої зобов`язано позивача сплатити суму недоїмки з єдиного внеску у розмірі 785595,76 грн.

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з обгрунтованості позовних вимог.

Суд апеляційної інстанції з даним висновком суду погоджується, з огляду на наступне.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначені Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010 № 2464-VI (далі - Закон № 2464).

Так, згідно ч. 4 ст. 25 Закону № 2464, орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону № 2464 платниками єдиного внеску є, зокрема роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності, відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону № 2464 єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого) частини першої статті 4 цього Закону, - на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України "Про оплату праці", та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами.

Розмір єдиного внеску для кожної категорії платників, визначених цим Законом, та пропорції його розподілу за видами загальнообов`язкового державного соціального страхування встановлюються з урахуванням того, що вони повинні забезпечувати застрахованим особам страхові виплати і соціальні послуги, передбачені законодавством про загальнообов`язкове державне соціальне страхування; фінансування заходів, спрямованих на профілактику страхових випадків; створення резерву коштів для забезпечення страхових виплат та надання соціальних послуг застрахованим особам; покриття адміністративних витрат із забезпечення функціонування системи загальнообов`язкового державного соціального страхування (частина перша статті 8 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування").

Спірним питанням у даній справі, з огляду на підстави звернення до суду з адміністративним позовом та апеляційною скаргою, є наявність обов`язку у позивача щодо сплати єдиного внеску.

Підпунктом 6 частини другої статті 13 Закону № 2464 вставновлено, що підприємства установ виконання покарань проводять свою діяльність відповідно до законодавства з урахуванням таких особливостей: трудові відносини засуджених регулюються законодавством про працю з урахуванням вимог кримінально-виконавчого законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 118 КВК України засуджені до позбавлення волі мають право працювати та залучаються до суспільно корисної праці у місцях і на роботах, визначених адміністрацією колонії, з урахуванням наявних виробничих потужностей, зважаючи при цьому на стать, вік, працездатність, стан здоров`я і спеціальність. Засуджені залучаються до оплачуваної праці, як правило, на підприємствах, у майстернях колоній, а також на державних або інших форм власності підприємствах за строковим трудовим договором, що укладається між засудженим і виправною колонією (слідчим ізолятором), за умови забезпечення їх належної охорони та ізоляції.

Судовим розглядом встановлено, що між Холодногірською виправною колонією управління державної пенітенціарної служби України в Харківській області (№18) та ДП "Підприємство Холодногірської виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України в Харківській області (№18) " укладено договір про використання праці засуджених Г-1 від 05.01.2015, договір про використання праці засуджених Г-15 від 04.01.2016, договір про залучення засуджених до суспільно-корисної праці Г-1 від 04.01.2017.

На підтвердження виконання умов вищезазначених договорів позивачем надано акти прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг).

Відповідно до листа Державної установи "Холодногірська виправна колонія (№18) від 21.11.2018 № 3/14-2900, з жовтня 2016 року на виконання умов договору про використання праці засуджених Г-15 від 04.01.2016 та договору Г-1 від 04.01.2017 про залучення засуджених до суспільно-корисної праці, засуджені залучалися до праці на ДП "Підприємство ДКВС України (№18)" на підставі строкових трудових договорів укладених між засудженими та державною установою "Холодногірська виправна колонія (№18)".

З урахуванням наведеного, факт укладання Державною установою "Холодногірська виправна колонія (№18)" строкових трудових договорів із засудженими підтверджено письмовими доказами у справі.

Посилання апелянта на порушення позивачем вимог податкового законодавства щодо нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за рахунок не включення до бази нарахування єдиного внеску заробітної плати засуджених за жовтень 2016 року - грудень 2017 року та занижено суми нарахованого єдиного внеску з доходу у вигляді заробітної плати, колегія суддів вважає необгрунтованими, оскільки позивач у розумінні Закону № 2464 не є платником єдиного внеску.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддв погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність обов`язку у позивача сплати єдиного внеску за засуджених, які відбувають покарання у вигляді позбавлення волі, а відтак, відсутні підстави для донарахування єдиного внеску та застосування штрафних санкцій стосовно позивача.

Враховуючи вищезазначене, суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв законне і обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права, відтак, відсутні підстави для його скасування.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 326, 327 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Харківській області - залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 27 листопада 2018 року по справі № 2040/7791/18 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Л.В. Любчич
Судді О.А. Спаскін О.В. Присяжнюк
Постанова складена в повному обсязі 17.05.2019