Справа № 826/10899/15
Суддя: Собків Ярослав Мар'янович
Дата ухвалення: 2019-03-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді: Собківа Я.М.,

суддів: Степанюка А.Г., Файдюка В.В.

за участю секретаря: Рагімової Т.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Орендного підприємства "Спеціалізоване ремонтно-налагоджувальне управління №7" на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 02 серпня 2018 року у справі за адміністративним позовом Орендного підприємства "Спеціалізоване ремонтно-налагоджувальне управління №7" до Департаменту економіки та інвестицій виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач в особі Орендного підприємства "Спеціалізоване ремонтно-налагоджувальне управління №7" звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Департаменту економіки та інвестицій виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), в якому, з урахуванням поданих позивачем заяв про уточнення позовних вимог, просив:

- зобов'язати Київську міську державну адміністрацію подати на розгляд та затвердження Київської міської ради зміни до бюджету міста Києва на 2015 рік, якими передбачити відшкодування Орендному підприємству "Спеціалізоване ремонтно-налагоджувальне управління №7" різниці у тарифах у розмірі 4 296 199,00 грн.;

- зобов'язати Київську міську раду розглянути та затвердити зміни до бюджету міста Києва на 2015 рік, якими передбачити відшкодування Орендному підприємству "Спеціалізоване ремонтно-налагоджувальне управління №7" різниці у тарифах у розмірі 4 296 199,00 грн.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 листопада 2015 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 19 січня 2016 року, позов Орендного підприємства "Спеціалізоване ремонтно-налагоджувальне управління №7" задоволено частково. Зобов'язано Київську міську державну адміністрацію звернутися до Київради з приводу відшкодування витрат позивача, що пов'язані із встановленням тарифів на житлово-комунальні послуги на рівні, що унеможливлює отримання прибутку, в порядку ст. 31 Закону України «Про житлово-комунальні послуги». У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 15 грудня 2016 року частково задоволено касаційну скаргу Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), скасовано постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 листопада 2015 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 19 січня 2016 року, а справу направлено до суду першої інстанції на новий розгляд.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 02 серпня 2018 року в задоволенні вимог даного позову відмовлено повністю.

Позивач не погоджуючись з прийнятим рішенням суду, звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 02 серпня 2018 року та прийняти нове рішення, яким задовольнити його позов у повному обсязі.

Свої вимоги апелянт мотивує тим, що судом першої інстанції при постановленні оскаржуваного рішення не повно досліджено обставини, що мають значення для справи та неправильно застосовано норми матеріального права.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить відмовити у її задоволенні посилаючись на правильність рішення суду першої інстанції.

Згідно із ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши в судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, які з'явилися до суду апеляційної інстанції, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, Орендне підприємство "Спеціалізоване ремонтно-налагоджувальне управління №7" звернулось до Департаменту економіки та інвестицій виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) з листом від 10 лютого 2015 року №26/01 щодо компенсації різниці в тарифах.

Листом від 20 лютого 2015 року №050/20-1164 Департамент економіки та інвестицій виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) проінформував позивача про те, що розрахункові матеріали, надані листом від 12 лютого 2015 року №30/01, опрацьовуються, про результати опрацювання буде повідомлено додатково.

У листі від 19 березня 2015 року №050/20-1904 Департамент економіки та інвестицій виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) проінформував позивача про те, що опрацювавши розрахункові матеріали щодо вартості робіт на послуги з технічного обслуговування та поточного ремонту систем протипожежної автоматики та димовидалення, при підготовці розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) щодо встановлення тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, Департаментом будуть враховуватися витрати позивача на послуги з технічного обслуговування систем протипожежної автоматики та димовидалення із розрахунку на один поверховий клапан в розмірі 31,02 грн. (без ПДВ).

Як зазначає позивач, на час виникнення спірних відносин діяла погоджена у встановленому порядку попередня (стара) вартість обслуговування поверхового клапана у розмірі 15,45 грн. без ПДВ, внаслідок чого ним було недоотримано 4 296 199,00 грн. (без ПДВ) у 2014 році.

Листом від 10 квітня 2015 року №113/9 позивач звернувся до Київради та КМДА з вимогою про відшкодування різниці в тарифах. Однак, відповідачем різниця в тарифі підприємству не компенсована, відповідне рішення органом місцевого самоврядування не прийнято.

Позивач також зазначає, що на підставі договорів з житлово-експлуатаційними організаціями комунальної форми власності він надає послуги з технічного обслуговування систем протипожежної автоматики і димовидалення відповідно до щорічно узгоджених графіків; витрати на технічне обслуговування та поточний ремонт систем протипожежної автоматики та димовидалення, а також інших внутрішньобудинкових інженерних систем у разі їх наявності, включені до складу витрат на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, які надаються житлово-експлуатаційними організаціями комунальної форми власності.

Розрахунки за надані послуги з технічного обслуговування систем протипожежної автоматики і димовидалення проводяться з розрахунку на 1 поверховий клапан системи ППА та ДВ за цінами від 9,27 грн. до 15,45 грн. (без ПДВ); вартість послуги погоджена Головним управлінням з питань цінової політики від 25 вересня 2008 року та становить 15,45 грн. (без ПДВ).

Надаючи правову оцінку обставинам вказаної справи та наявним у справі доказам, колегія суддів зважає на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у процесі надання та споживання житлово-комунальних послуг, регулює Закон України від 9 листопада 2017 року № 2189-VIII «Про житлово-комунальні послуги».

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил;

виконавець - суб'єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору;

виробник - суб'єкт господарювання, який виробляє або створює житлово-комунальні послуги;

утримання будинків і прибудинкових територій - господарська діяльність, спрямована на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи щодо забезпечення експлуатації та/або ремонту жилих та нежилих приміщень, будинків і споруд, комплексів будинків і споруд, а також утримання прилеглої до них (прибудинкової) території відповідно до вимог нормативів, норм, стандартів, порядків і правил згідно із законодавством.

Згідно зі ст.7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», до повноважень органів місцевого самоврядування у сфері житлово-комунальних послуг належить: 2) встановлення цін/тарифів на житлово-комунальні послуги відповідно до закону; 4) визначення виконавця житлово-комунальних послуг (крім послуг з централізованого опалення, послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з централізованого постачання гарячої води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) відповідно до цього Закону в порядку, затвердженому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства.

Приписами ст. 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що житлово-комунальні послуги поділяються за: 1) функціональним призначенням; 2) порядком затвердження цін/тарифів.

У статті 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на:

1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо);

2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо);

3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо);

4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Примірні переліки житлово-комунальних послуг та їх склад залежно від функціонального призначення визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства.

Відповідно до ч. 2 ст. 14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», ціни/тарифи на комунальні послуги та послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій формуються і затверджуються центральними органами виконавчої влади, національними комісіями, що здійснюють державне регулювання у відповідних сферах, та органами місцевого самоврядування відповідно до їхніх повноважень, визначених законом.

Згідно з приписами ст. 31 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», порядок формування тарифів на кожний вид житлово-комунальних послуг другої групи (пункт 2 частини першої статті 14 цього Закону) визначає Кабінет Міністрів України.

Виконавці/виробники здійснюють розрахунки економічно обґрунтованих витрат на виробництво (надання) житлово-комунальних послуг і подають їх органам, уповноваженим здійснювати встановлення тарифів.

Органи місцевого самоврядування встановлюють тарифи на житлово-комунальні послуги в розмірі не нижче економічно обґрунтованих витрат на їх виробництво (надання).

У разі встановлення органом місцевого самоврядування тарифів на житлово-комунальні послуги на рівні, що унеможливлює отримання прибутку, орган, який їх затвердив, зобов'язаний відшкодувати з відповідного місцевого бюджету виконавцям/виробникам різницю між встановленим розміром цін/тарифів та економічно обґрунтованими витратами на виробництво цих послуг.

Видатки на відшкодування втрат підприємств, що пов'язані із встановленням тарифів на житлово-комунальні послуги на рівні, що унеможливлює отримання прибутку, фінансуються за рахунок коштів відповідного місцевого бюджету.

Встановлення цін/тарифів на житлово-комунальні послуги нижчими від розміру економічно обґрунтованих витрат на їх виробництво без відповідного відшкодування не допускається і може бути оскаржено в суді.

Згідно Типового переліку послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20 травня 2009 року № 529 (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин), до вказаного переліку включено технічне обслуговування та поточний ремонт систем протипожежної автоматики та димовидалення, а також інших внутрішньобудинкових інженерних систем у разі їх наявності.

Відповідно до п. 17 Порядку формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 травня 2009 року № 529, вартість робіт з технічного обслуговування та поточного ремонту систем протипожежної автоматики та димовидалення, а також за наявності інших внутрішньобудинкових інженерних систем, не зазначених у пунктах 13 і 18, у разі виконання таких робіт виконавцем визначається за формулою, наведеною у пункті 7.

Переліком послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій та Порядком формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 01 червня 2011 року

№ 869 (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) передбачено аналогічні положення.

Тариф на послуги розраховується окремо за кожним будинком залежно від запланованих кількісних показників послуг, що фактично повинні надаватися для забезпечення належного санітарно-гігієнічного, протипожежного, технічного стану будинків і споруд та прибудинкових територій з урахуванням переліку послуг згідно з додатком до цього Порядку.

Отже, з системного аналізу вищенаведених норм законодавства вбачається, що послуга з технічного обслуговування систем протипожежної автоматики і димовидалення є складовою частиною житлово-комунальної послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, включена до відповідних Переліків послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій та до розрахунку тарифу на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій.

Так, окремих розпоряджень щодо встановлення вартості послуги з технічного обслуговування систем протипожежної автоматики і димовидалення КМДА не затверджує, проте вартість цієї послуги входить до структури тарифу з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, встановлюється щодо кожного окремого будинку. Як установлено судами при розгляді даної справи, наприклад, тарифи та структура тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, які надаються виконавцями цих послуг по кожному будинку окремо для здійснення розрахунків із споживачами, в залежності від оплати останніми не пізніше або після 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, затверджені розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 10 квітня 2012 року № 579.

У розумінні Закону України «Про житлово-комунальні послуги», Підприємство не є виконавцем послуги з технічного обслуговування систем протипожежної автоматики і димовидалення, оскільки надає послугу не на підставі прямих договорів зі споживачами, а на підставі договорів з житлово-експлуатаційними організаціями як виконавцями послуги утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. Однак, Підприємство є виробником послуги - суб'єктом господарювання, який виробляє або створює житлово-комунальні послуги.

Відповідно до ст. 31 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», право на відшкодування втрат підприємств, що пов'язані із встановленням тарифів на житлово-комунальні послуги на рівні, що унеможливлює отримання прибутку, поширюється і на виконавців, і на виробників послуг.

Згідно з п. 23 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», питання розпорядження коштами територіальної громади м. Києва (формування бюджету) відноситься до компетенції саме Київради.

У зв'язку з цим, колегія суддів приходить до висновку, що позивач має право на звернення до органів місцевого самоврядування з вказаного питання, а орган місцевого самоврядування, що встановлює тарифи на житлово-комунальні послуги згідно зі ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» - виконавчий орган Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) зобов'язаний вказане питання розглянути та, за наявності підстав, вжити заходів щодо відшкодування втрат підприємств, що пов'язані із встановленням тарифів на житлово-комунальні послуги на рівні, що унеможливлює отримання прибутку.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем до суду першої інстанції подавалася заява про зміну позовних вимог, в якій позивач серед іншого зазначив, що Департамент економіки та інвестицій є правонаступником виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) та блокує відновлення порушеного права позивача на відшкодування витрат, пов'язаних зі встановленням тарифів на житлово-комунальні послуги на рівні, що унеможливлює отримання прибутку в порядку статті 31 Закону України "Про житлово-комунальні послуги". Отже, в Департаменту економіки та інвестицій виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) виникає обов'язок по розгляду та прийняття рішення по суті звернень Орендного підприємства "Спеціалізоване ремонтно-налагоджувальне управління №7" стосовно відшкодування витрат, що пов'язані із встановленням тарифів на житлово-комунальні послуги на рівні, що унеможливлює отримання прибутку, відповідно до статті 31 Закону України "Про житлово-комунальні послуги".

При цьому, на підтвердження зазначених обставин, в судовому засіданні суду апеляційної інстанції представником позивача було надано копію рішення Господарського суду м. Києва від 07.12.2016 р. у справі №910/947/163а за позовом ДП «Укржитлосервіс» до виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про стягнення 25470641,987 грн.

Відповідно до статті 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов'язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Згідно ч. 4 ст. 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Так, ухвалою Вищого адміністративного суду України від 15 грудня 2016 року у справі № К/800/4012/16 частково задоволено касаційну скаргу Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), скасовано постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 листопада 2015 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 19 січня 2016 року, а справу направлено до суду першої інстанції на новий розгляд.

Направляючи справу на новий розгляд, Вищий адміністративний суд України в ухвалі від 15 грудня 2016 року зазначив, що "приймаючи рішення в частині задоволеного позову, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, фактично визнав право підприємства на відшкодування відповідних витрат та зобов'язав КМДА звернутися з цього приводу до Київради для вирішення питання про їх відшкодування.

При цьому, Вищий адміністративний суд України в своєму рішенні звернув увагу на те, що належним способом захисту інтересів позивача у цьому випадку може бути визнання протиправною бездіяльності КМДА щодо не прийняття відповідного рішення за результатами розгляду звернень Підприємства та зобов'язання КМДА розглянути і прийняти рішення по суті звернень Підприємства стосовно відшкодування його втрат, що пов'язані із встановленням тарифів на житлово-комунальні послуги на рівні, що унеможливлює отримання прибутку, відповідно до положень ст. 31 Закону України "Про житлово-комунальні послуги".

Відповідно до частини п'ятої статті 353 Кодексу адміністративного судочинства України висновки і мотиви, з яких скасовані рішення, є обов'язковими для суду першої або апеляційної інстанції при новому розгляді справи.

Отже, аналізуючи норми чинного законодавства та оцінюючи зібрані у справі докази, колегія суддів приходить до висновку, що Підприємство є саме тим суб'єктом, який згідно з вимогами чинного законодавства має право на звернення до органу місцевого самоврядування щодо відшкодування йому втрат, які пов'язані із встановленням тарифів на житлово-комунальні послуги (їх складову) на рівні, що унеможливлює отримання прибутку Підприємством, а відповідач у межах своєї компетенції, зобов'язаний розглянути таке звернення позивача та прийняти обґрунтоване рішення з цього приводу.

Таким чином, проаналізувавши матеріали даної справи та наявні у справі докази, колегія суддів дійшла висновку, що орган місцевого самоврядування відповідних заходів щодо прийняття рішення по суті звернень позивача не вжив, що в свою чергу свідчить про бездіяльність відповідача.

Водночас, колегія суддів звертає увагу на те, що належним способом захисту інтересів позивача у цьому випадку може бути визнання протиправною бездіяльності щодо не прийняття відповідного рішення за результатами розгляду звернень Підприємства та зобов'язання розглянути і прийняти рішення по суті звернень Підприємства стосовно відшкодування його втрат, що пов'язані із встановленням тарифів на житлово-комунальні послуги на рівні, що унеможливлює отримання прибутку, відповідно до положень ст. 31 Закону України «Про житлово-комунальні послуги».

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про обґрунтованість вимог даного позову та наявність правових підстав для його задоволення.

Згідно частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 цього Кодексу передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, який відповідачем в даному випадку не виконаний.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Відповідно до ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що порушення норм матеріального права призвели до помилкового вирішення справи, а тому рішення суду першої інстанції слід скасувати та ухвалити нову постанову, якою адміністративний позов Орендного підприємства "Спеціалізоване ремонтно-налагоджувальне управління №7" слід задовольнити.

Керуючись ст.ст. 308, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Орендного підприємства "Спеціалізоване ремонтно-налагоджувальне управління №7" задовольнити.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 02 серпня 2018 року скасувати.

Ухвалити нову постанову, якою адміністративний позов Орендного підприємства "Спеціалізоване ремонтно-налагоджувальне управління №7" до Департаменту економіки та інвестицій виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Департаменту економіки та інвестицій виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) щодо неприйняття рішення за результатами звернень Орендного підприємства "Спеціалізоване ремонтно-налагоджувальне управління №7".

Зобов'язати Департамент економіки та інвестицій виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) розглянути та прийняти рішення по суті звернень Орендного підприємства "Спеціалізоване ремонтно-налагоджувальне управління №7" стосовно відшкодування витрат, що пов'язані із встановленням тарифів на житлово-комунальні послуги на рівні, що унеможливлює отримання прибутку, відповідно до статті 31 Закону України "Про житлово-комунальні послуги".

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Собків Я.М.

Суддя Степанюк А.Г.

Суддя Файдюк В.В.