Справа № 440/1347/19
Суддя: Г.В. Костенко
Дата ухвалення: 2019-05-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2019 року м. ПолтаваСправа № 440/1347/19

Полтавський окружний адміністративний суд у складі судді Костенко Г.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Кременчуцького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

15.04.2019 ОСОБА_1 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Кременчуцького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області, в якій просить:

- визнати протиправними дії Кременчуцького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області щодо невиплати суми пенсії, на виплату яких ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рнокпп НОМЕР_1 має право за період: від травня 2018 року по жовтень 2018 року включно, але не отримав;

- зобов`язати Кременчуцьке об`єднане управління Пенсійного фонду України Полтавської області виплатити суми пенсії, на виплату яких ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рнокпп НОМЕР_1 має право за період: від травня 2018 року по жовтень 2018 року включно, але не отримав.

Позовні вимоги обґрунтовані посиланнями на те, що позивач є пенсіонером, внутрішньо переміщеною особою, перебуває на обліку у Кременчуцькому ОУПФ та одержує пенсію за віком. Проте пенсійний орган з 01.05.2018 по 31.10.2018 не здійснював виплату пенсії за віком ОСОБА_1 з підстав, не передбачених статтею 49 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Позивач вважає такі дії незаконними, оскільки вони порушують її право на пенсійне забезпечення.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 22.04.2019 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі. Вирішено розгляд адміністративної справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження.

Відповідач позов не визнав, надав до суду відзив на позов, у якому просив у задоволенні позовних вимог відмовити повністю (а.с.39-41). Звертав увагу на те, що постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.18 №335 до Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8.06.16 №365, внесено зміни, згідно з якими суми соціальних виплат, які не виплачені за минулий період, обліковуються в органі, що здійснює соціальні виплати, та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України. Оскільки наразі такий порядок не визначено, пенсію за період з 01.06.2018 по 31.10.2018 ОСОБА_1 буде виплачено за на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України. Також звертає увагу на ту обставину, що Кременчуцьке ОУПФ не проводить виплати пенсій, оскільки дана функція віднесена до компетенції Управління з координації та контролю за виплатою пенсій при ГУ ПФУ в Полтавській області.

Сторони у судове засіданні не з`явились, про дату, час та місце судового розгляду повідомлені належним чином.

Відповідно до приписів частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Згідно із частиною дев`ятою статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

З огляду на відсутність перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, а також зважаючи на неприбуття осіб, які беруть участь у справі, які були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, та відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, суд вирішив розглядати справу в порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини та відповідні до них правовідносини.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України та зареєстрованим за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджено копією паспорта громадянина України серії НОМЕР_2 (/а.с. 19-22).

Позивач є пенсіонером за віком, про що свідчить копія його пенсійного посвідчення НОМЕР_3 (а.с.24).

Залученою до матеріалів справи копією довідки управління соціального захисту населення від 16.07.2018 № про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи підтверджено, що фактичним місцем проживанням позивача є: АДРЕСА_2 (а.с.90).

ОСОБА_1 перебуває на обліку в Кременчуцькому ОУПФ та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", що підтверджено матеріалами справи (а.с.29).

Позивач 17.07.2018 надав заяву №68558956 про переведення виплати пенсії з Донецької області (Волноваське ОУПФ) до Кременчуцького ОУПФ (а.с.88).

Пенсійну справу ОСОБА_1 передано до Кременчуцького ОУПФ (а.с.31) та прийнято на облік, виплату пенсії позивачу проведено з 01.11.2018 року.

За період з 01.05.2018 по 31.10.2018 ОСОБА_1 пенсійні виплати не отримував.

21.12.2018 адвокатом позивача було надіслано адвокатський запит до Кременчуцького ОУПФ №21-12/2018-2 щодо не виплати пенсії позивачу (а.с.26).

Відповідач листом від 03.01.2019 №59/07-14 повідомив, що доплата за минулий час за період з серпня 2018 року по жовтень 2018 року в розмірі 16146,52 грн обліковується як поточна доплата та буде виплачуватись в окремому порядку. Сума доплати з травня 2018 року по липень 2018 року обліковується та виплачуватиметься на умовах окремого порядку, визначеного КМУ (а.с.27-28).

Не погоджуючись з діями відповідача ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає наступне.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За змістом статті 24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом.

А відповідно до статті 46 Основного Закону, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Європейська соціальна хартія (переглянута) від 3.05.96, ратифікована Законом України від 14.09.06 №137-V, яка набула чинності для України з 1.02.07, визначає, що кожна особа похилого віку має право на соціальний захист (пункт 23 частини І).

Ратифікувавши Хартію, Україна взяла на себе міжнародне зобов`язання запроваджувати усіма відповідними засобами досягнення умов, за яких можуть ефективно здійснюватися права та принципи, що закріплені у частині І Хартії.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг визначає Закон України від 9.07.03 № 1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Частиною третьою статті 4 названого Закону встановлено, що виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Статтею 5 згаданого Закону передбачено, що дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються, зокрема, умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат; порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням.

Відповідно до частини першої статті 47 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" пенсія виплачується щомісяця, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, або через установи банків у порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України.

Згідно із частиною першою статті 49 вказаного Закону, виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється: якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; у разі смерті пенсіонера; у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; в інших випадках, передбачених законом.

Частиною першою статті 1 Закону України від 20.10.14 №1706-VII "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" визначено, що внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи /частина перша статті 4 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб"/.

Відповідно до частини другої статті 7 названого Закону, Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв`язання проблем, пов`язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам.

Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 5.11.14 №637 "Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам" (у редакції, чинній станом на час виникнення спірних відносин) установлено, що призначення та продовження виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення, надання соціальних послуг, субсидій та пільг за рахунок коштів державного бюджету та фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування внутрішньо переміщеним особам здійснюються за місцем перебування таких осіб на обліку, що підтверджується довідкою, виданою згідно з Порядком оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 р. N 509.

Припинення або відновлення соціальних виплат проводиться структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі їх утворення) рад або управліннями Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, об`єднаними управліннями згідно з Порядком здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 червня 2016 р. N 365 "Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам".

Пунктом 4 Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8.06.16 №365 "Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам", встановлено, що соціальні виплати внутрішньо переміщеним особам призначаються і виплачуються структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад, територіальними органами Пенсійного фонду України, робочими органами Фонду соціального страхування, центрами зайнятості за місцем їх фактичного проживання/перебування, незалежно від факту реєстрації місця проживання/перебування.

Постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.18 №335 внесено зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 8.06.16 №365 "Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам", зокрема, пункт 15 викладено в такій редакції "Орган, що здійснює соціальні виплати, на підставі рішення комісії призначає (відновлює) таку соціальну виплату з місяця, в якому надійшла заява внутрішньо переміщеної особи. Суми соціальних виплат, які не виплачені за минулий період, обліковуються в органі, що здійснює соціальні виплати, та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України.".

З відзиву на позовну заяву слідує, що пенсійні виплати за період з 01.05.2018 по 31.10.2018 фактично нараховані (обліковуються), але не виплачені.

Отже, відповідач не заперечує право позивача на одержання пенсії за віком за період з 01.05.2018 по 31.10.2018, однак, зазначає, що відповідні пенсійні виплати будуть проведені після затвердження Кабінетом Міністрів України окремого порядку, передбаченого постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.18 №335, та виділення відповідного бюджетного фінансування.

Оцінюючи такі твердження пенсійного органу, суд зауважує, що згідно з пунктом 6 частини першої статті 92 Конституції України виключно законами України визначаються, зокрема, форми і види пенсійного забезпечення.

У преамбулі до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" зазначено, що зміна умов і норм загальнообов`язкового державного пенсійного страхування здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону.

Таким чином, Кабінет Міністрів України не наділений правом вирішувати питання, які належать до виключної компетенції Верховної Ради України, так само як і приймати правові акти, які підміняють або суперечать законам України. Нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України є підзаконними, а тому не можуть обмежувати права громадян, які встановлено законами.

Суд враховує, що Верховною Радою України не приймались зміни до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з приводу особливостей виплати заборгованості пенсіонерам, які є внутрішньо переміщеними особами.

Водночас, як визначено статтею 6 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до статті 7 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією та законами України.

У разі невідповідності правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, або положення відповідного міжнародного договору України.

Отже, у випадку суперечності норм підзаконного акта нормам закону слід застосовувати норми закону, оскільки він має вищу юридичну силу.

При цьому суд акцентує увагу на тому, що статус внутрішньо переміщеної особи надає такій особі спеціальні, додаткові права (або "інші права", як це зазначено у статті 9 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб"), не звужуючи, між тим, обсяг конституційних прав та свобод особи та створюючи додаткові гарантії їх реалізації, а тому відповідач повинен всіляко сприяти відновленню виплат, гарантованих державою внутрішньо переміщеним особам.

До того ж, стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Як встановлено судом під час розгляду справи, право на отримання позивачем пенсії відповідачем не оспорюється, однак зазначене право піддано формальним обмеженням, з підстав та у спосіб, які суперечать вимогам Конституції та законів України. Зокрема, такі обмеження не передбачені Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", а також не відповідають вимогам статті 46 Конституції України та статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Суд не погоджується з доводами відповідача про те, що пенсію ОСОБА_1 за період з 01.05.2018 по 31.10.2018 можливо виплатити лише після виділення відповідного бюджетного фінансування, адже як передбачено наведеними вище приписами частини першої статті 47 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" пенсія виплачується у грошовій формі щомісяця. У свою чергу, призупинення виплати пенсії внутрішньо переміщеній особі не передбачає зупинення нарахування такої пенсії та, відповідно, виділення коштів для проведення її виплати.

За таких обставин, суд, з метою всебічного захисту прав позивача, зважаючи на те, що особою, відповідальною за призначення та виплату пенсії ОСОБА_1 , є Кременчуцьке ОУПФ, вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог, визнати протипавною бездіяльність відповідача щодо невиплати пенсії за віком ОСОБА_1 за період з 01.05.2018 по 31.10.2018 та зобов`язати провести відповідні виплати.

Відхиляючи доводи відповідача про те, що належним відповідачем у справі щодо позовних вимог про зобов`язання здійснити виплату пенсії є Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, суд виходить з таких міркувань.

Відповідно до пункту 2.1 Положення про управління з координації та контролю за виплатою пенсії Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, затвердженого наказом Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 27.03.17 №37, основними завданнями управління є забезпечення правильного і своєчасного нарахування та виплати пенсій, призначених підвідомчими управліннями Фонду та контроль за своєчасним та якісним проведенням масових автоматизованих перерахунків пенсій (а.с.42-44).

У свою чергу пунктом 1 Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також про об`єднані управління, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України 22 грудня 2014 року № 28-2, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15 січня 2015 року за № 41/26486, передбачено, що управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також об`єднані управління (далі - управління Фонду) є територіальними органами Пенсійного фонду України (далі - Фонд). Управління Фонду підпорядковуються Фонду та безпосередньо відповідним головним управлінням Фонду в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі (далі - головні управління Фонду), що разом з цими управліннями утворюють систему територіальних органів Фонду.

Підпунктом 6 пункту 4 вищевказаного Положення передбачено, що Управління Фонду відповідно до покладених на нього завдань призначає (здійснює перерахунок) і виплачує пенсії, щомісячне довічне грошове утримання суддям у відставці, допомогу на поховання та інші виплати відповідно до законодавства.

З огляду на те, що позивач перебуває на обліку у відповідача як отримувач пенсії за віком, то відповідальним за виплату пенсії ОСОБА_1 є саме Кременчуцьке об`єднане управління Пенсійного фонду України Полтавської області.

Враховуючи викладене, суд приходить висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Отже, враховуючи задоволення позову, на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, сплачені позивачем за подання цього позову.

Керуючись статтями 241-245 Кодексу адміністративного судочинства України,

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1 ) до Кременчуцького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області (, вул. Велика набережна, 9, м. Кременчук, Полтавська область, 39630) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Кременчуцького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області щодо невиплати ОСОБА_1 пенсії за віком за період з 01.05.2018 по 31.10.2018.

Зобов`язати Кременчуцьке об`єднане управління Пенсійного фонду України Полтавської області () виплатити ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1 ) суми пенсії за віком за період з 01.05.2018 по 31.10.2018.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Кременчуцького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області () на користь ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1 ) судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 768,40 (сімсот шістдесят вісім гривень сорок копійок).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Полтавський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Г.В. Костенко