Справа № 1.380.2019.000538
Суддя: Ніколін Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2019-05-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2019 рокуЛьвів№ 857/3223/19

Колегія суддів Восьмого апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді Ніколіна В.В.

суддів Гінди О.М., Заверухи О.Б.

за участі секретаря судового засідання Пильо І.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Державної архітектурно-будівельної інспекції України на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 11 лютого 2019 року з питань забезпечення позову (суддя Ланкевич А.З., м. Львів, повний текст ухвали складено 12 лютого 2019 року) у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Енерджі Плюс Україна» до Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Львівській області про визнання протиправним та скасування рішення,-

ВСТАНОВИЛА:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Енерджі Плюс Україна» 04.02.2019 звернулося до суду з позовом до Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Львівській області про визнання протиправним і скасування рішення Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Львівській області від 06.12.2018 №92-мб/пз про скасування містобудівних умов та обмежень для проектування об`єкта будівництва на будівництво двох багатоповерхових житлових будинків з вбудованими нежитловими приміщеннями, місцями для зберігання індивідуального автотранспорту, дошкільним закладом з групами короткотривалого перебування дітей та двома трансформаторними підстанціями на вул.Княгині Ольги, 1-5 (вул.Княгині Ольги-вул.Куликівська), Львівського гарнізону, військове містечко №1 у м.Львові зі знесенням існуючих нежитлових будівель, які затверджені рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради від 23.03.2018 №314.

Одночасно з позовною заявою позивачем подано до суду заяву про забезпечення позову шляхом зупинення дії рішення Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Львівській області від 06.12.2018 №92-мб/пз до набрання рішенням суду у цій справі законної сили. В обґрунтування заяви посилається на те, що єдиним джерелом надходження грошових коштів та отримання прибутку від здійснення господарської діяльності для позивача є діяльність, пов`язана з будівництвом нерухомого майна. Натомість, невжиття заходів забезпечення позову неминуче призведе до зупинення господарської діяльності ТОВ «Енерджі Плюс Україна», порушення прав та інтересів третіх осіб (інвесторів будівництва та працівників товариства) внаслідок зупинення будівельних робіт, а отже, навіть у випадку задоволення судом даного позову, для відновлення порушених прав потрібно буде докласти значних зусиль. Вказане, на думку позивача, обґрунтовує необхідність забезпечення позову.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 11 лютого 2019 року у справі №1.380.2019.000538 заяву представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Енерджі Плюс Україна» про забезпечення позову задоволено. Зупинено дію рішення Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Львівській області від 06.12.2018 №92-мб/пз про скасування містобудівних умов та обмежень для проектування об`єкта будівництва на будівництво двох багатоповерхових житлових будинків з вбудованими нежитловими приміщеннями, місцями для зберігання індивідуального автотранспорту, дошкільним закладом з групами короткотривалого перебування дітей та двома трансформаторними підстанціями на вул.Княгині Ольги, 1-5 (вул.Княгині Ольги-вул.Куликівська), Львівського гарнізону, військове містечко №1 у м.Львові зі знесенням існуючих нежитлових будівель, які затверджені рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради від 23.03.2018 року №314, до набрання законної сили рішенням суду у даній адміністративній справі.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, Державна архітектурно-будівельна інспекція України подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просила ухвалу суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні клопотання позивача про вжиття заходів забезпечення позову. Апеляційна скарга обґрунтована незгодою з висновками суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для забезпечення позову у цій справі.

Позивач у письмовому відзиві на апеляційну скаргу вважає ухвалу суду першої інстанції обґрунтованою, прийнятою з врахуванням всіх обставини справи та такою, що відповідає нормам матеріального та процесуального права. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Суд першої інстанції заяву про забезпечення позову задовольнив з тих підстав, що у разі виконання оскаржуваного акта індивідуальної дії до прийняття рішення у справі та набрання таким рішенням законної сили, навіть у випадку задоволення позовних вимог, зупинення будівельних робіт призведе до того, що права інвесторів будуть порушені, а відновлення порушених прав потребуватиме значних зусиль, часу та витрат. За таких обставин, продовження дії оскаржуваного рішення протягом строку розгляду судом даної адміністративної справи свідчить про настання ряду негативних наслідків для позивача, як замовника будівництва. Наведене, на думку суду першої інстанції, є достатнім підтвердженням того, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Проаналізувавши матеріали справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про правильне застосування норм матеріального та процесуального права та повне з`ясування обставин справи судом першої інстанції з огляду на наступне.

Інститут забезпечення адміністративного позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення, прийнятого в адміністративній справі. Метою застосування заходів забезпечення позову є, перш за все, захист прав позивача до ухвалення рішення у справі.

За змістом статті 150 КАС України, суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду або очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 151 КАС України позов може бути забезпечено, зокрема, зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта.

Відповідні підстави і необхідність забезпечення позову, згідно статті 152 КАС України, повинні бути зазначені та обґрунтовані у заяві про забезпечення позову.

Аналіз вищенаведених норм дозволяє дійти висновку, що забезпечення адміністративного позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання судового рішення у разі задоволення позовних вимог. Вжиття заходів забезпечення адміністративного позову нерозривно пов`язано з підставами та предметом адміністративного позову і ними обумовлюється. Забезпечення позову допускається, якщо не вжиття цих заходів може ускладнити або привести до неможливості виконання рішення суду. Під час вирішення питання щодо вжиття заходів забезпечення позову суд враховує інтереси як позивача, так і відповідача. Заходи забезпечення позову повинні відповідати критеріям розумності, обґрунтованості і адекватності, забезпечення збалансованості інтересів учасників спірних правовідносин, запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів учасників даного судового процесу та не впливати на права, свободи та інтереси інших осіб.

Також при розгляді клопотання про вжиття заходів забезпечення позову суд повинен дати оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості й адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників процесу; наявності зв`язку між конкретним видом, що застосовується для забезпечення позову, і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий вид забезпечення забезпечити фактичне виконання рішення суду у разі його задоволення; імовірності виникнення утруднень для виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; необхідності у зв`язку із вжиттям заходів запобігти порушенню прав та інтересів інших осіб, в тому числі, й осіб, які не приймають участь у розгляді справи.

Значення цього інституту адміністративного процесуального права в тому, що ним захищаються законні інтереси (права) позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли неприйняття заходів може призвести до невиконання судового рішення.

Забезпечення позову не порушує принципів змагальності і процесуальної рівності учасників справи.

Мета забезпечення позову це хоча і негайні, проте тимчасові заходи, направлені на недопущення ускладнення чи неможливості виконання судового рішення, а також перешкоджання спричинення значної шкоди заявнику. Таким чином, заходи забезпечення позову не мають якогось дискримінаційного характеру стосовно якоїсь із сторін у спорі; їх застосування здійснюється в рамках дискреційних повноважень суду і на основі принципів змагальності та процесуальної рівності.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд бере до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Крім того, в ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також вказати ознаки, які свідчать про очевидність протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.

Аналіз заявленого позову свідчить про те, що його предметом є скасування рішення Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Львівській області від 06.12.2018 №92-мб/пз, яким скасовано містобудівні умови та обмежень для проектування об`єкта будівництва на будівництво двох багатоповерхових житлових будинків з вбудованими нежитловими приміщеннями, місцями для зберігання індивідуального автотранспорту, дошкільним закладом з групами короткотривалого перебування дітей та двома трансформаторними підстанціями на вул. Княгині Ольги, 1-5 (вул. Княгині Ольги-вул. Куликівська), Львівського гарнізону, військове містечко №1 у м. Львові зі знесенням існуючих нежитлових будівель, які затверджені рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради від 23.03.2018 №314.

У поданій заяві про забезпечення позову ТОВ «Енерджі Плюс Україна» просить зупинити дію оскаржуваного рішення, оскільки невжиття заходів забезпечення позову призведе до зупинення будівельних робітдвох багатоповерхових житлових будинків з вбудованими нежитловими приміщеннями, місцями для зберігання індивідуального автотранспорту, дошкільним закладом з групами короткотривалого перебування дітей та двома трансформаторними підстанціями на вул. Княгині Ольги, 1-5 (вул. Княгині Ольги-вул. Куликівська), Львівського гарнізону, військове містечко № 1 у м. Львові.

Як видно з матеріалів справи, Товариство з обмеженою відповідальністю «Енерджі Плюс Україна» зареєстроване, як юридична особа; основним видом економічної діяльності названого товариства, згідно з відомостями, які містяться у ЄДР, є організація будівництва будівель.

26.11.2016 між Міністерством оборони України (замовник) та позивачем (підрядник) укладено договір про будівництво житлового комплексу за адресою: АДРЕСА_1 .

23.03.2018 рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради №314 затверджено містобудівні умови та обмеження для проектування об`єкта будівництва на будівництво двох багатоповерхових житлових будинків з вбудованими нежитловими приміщеннями, місцями для зберігання індивідуального автотранспорту, дошкільним закладом з групами короткотривалого перебування дітей та двома трансформаторними підстанціями на вул.Княгині Ольги, 1-5 (вул.Княгині Ольги-вул.Куликівська), Львівського гарнізону, військове містечко №1 у м.Львові зі знесенням існуючих нежитлових будівель.

Рішенням Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Львівській області від 06.12.2018 №92-мб/пз скасовано вищевказані містобудівні умови та обмеження.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, вважаючи його протиправним та таким, що порушує права, свободи та інтереси позивача, останній звернувся до суду з даним позовом з метою їх захисту.

Відповідно до п.8 ст.1 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки - документ, що містить комплекс планувальних та архітектурних вимог до проектування і будівництва щодо поверховості та щільності забудови земельної ділянки, відступів будинків і споруд від червоних ліній, меж земельної ділянки, її благоустрою та озеленення, інші вимоги до об`єктів будівництва, встановлені законодавством та містобудівною документацією.

Згідно ч.2 ст.29 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», фізична або юридична особа, яка подала виконавчому органові сільської, селищної, міської ради або у разі розміщення земельної ділянки за межами населених пунктів - районній державній адміністрації заяву про намір щодо забудови земельної ділянки, що перебуває у власності або користуванні такої особи, повинна одержати містобудівні умови та обмеження для проектування об`єкта будівництва.

Отримання містобудівних умов та обмежень, відповідно до положень Порядку виконання підготовчих та будівельних робіт, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.04.2011 №466, є також умовою реєстрації декларації про початок виконання будівельних робіт.

Даючи оцінку заяві представника позивача, суд враховує, що згідно п.п.2.2, 2.4 договору про будівництво житлового комплексу за адресою: Львівський гарнізон, військове містечко №1, м.Львів, вул.Княгині Ольги, 1-5, Міністерство оборони України (замовник) передає, а ТОВ «Енерджі Плюс Україна» (підрядник) приймає частину функцій замовника. Фінансування будівництва здійснюється ТОВ «Енерджі Плюс Україна». Джерелом фінансування будівництва об`єкту є кошти ТОВ «Енерджі Плюс Україна» за залучені кошти фізичних та юридичних осіб. У разі залучення коштів фізичних та юридичних осіб ТОВ «Енерджі Плюс Україна» діє виключно від свого імені та приймає на себе всі ризики невиконання або неналежного виконання зобов`язань перед такими особами.

На виконання п.4.2.3 договору, Міністерство оборони України передало позивачу будівельний майданчик, про що складено акт приймання-передачі від 26.11.2016.

Крім того, 01.06.2018 між позивачем (як замовником) та ТОВ «Престижбудцентр» (як виконавцем) укладено договір про надання послуг №01/06-2018, згідно п.п.1.1, 1.6 якого виконавець передає в строкове платне користування замовникові кран баштовий типу КБ-408.04.02, 1991 р.в., СРСР, а замовник зобов`язується прийняти кран, своєчасно оплатити надані послуги та після припинення цього договору повернути його в належному стані, з урахуванням природного зносу. Цільове призначення автомобіля для використання в господарській діяльності замовника.

01.07.2018 між позивачем (як орендарем) та ФОП Борисовим А.О. (як орендодавцем) укладено договір оренди №01/07-18/1, згідно п.1.1, 1.4 якого орендодавець передає в строкове платне користування орендареві спеціалізований вантажний фургон малотоннажний-В, WV1ZZZ2KZHX052831, а орендар зобов`язується прийняти автомобіль, своєчасно сплачувати орендну плату та після припинення цього договору повернути його у належному стані, з урахуванням природного зносу. Цільове призначення автомобіля для використання в господарській діяльності орендаря.

01.10.2018 між позивачем (як замовником) та ТОВ «Львівська мрія» (як виконавцем) укладено договір про надання послуг по експлуатації екскаватора-навантажувача, який є об`єктом власності виконавця.

Дослідивши зміст вказаних договорів та матеріали справи, суд приходить висновку, що факт дії оспорюваного рішення про скасування містобудівних умов та обмежень зумовлює відсутність у позивача можливості виконання своїх зобов`язань за зазначеними вище договорами.

Враховуючи, що будівництво житлового комплексу здійснюється за кошти ТОВ «Енерджі Плюс Україна» та кошти фізичних та юридичних осіб, у разі виконання оскаржуваного акта індивідуальної дії до прийняття рішення у справі та набрання таким рішенням законної сили, навіть у випадку задоволення позовних вимог, зупинення будівельних робіт призведе до того, що права інвесторів будуть порушені, а відновлення порушених прав потребуватиме значних зусиль, часу та витрат.

До того ж, оскільки основним видом економічної діяльності ТОВ «Енерджі Плюс Україна» є організація будівництва будівель, відтак до набрання рішенням у справі законної сили господарська діяльність позивача фактично є зупиненою.

За таких обставин, продовження дії оскаржуваного рішення протягом строку розгляду судом даної адміністративної справи свідчить про настання ряду негативних наслідків для позивача, як замовника будівництва. Наведене, на думку суду, є достатнім підтвердженням того, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду. Вказане, з огляду на положення пункту 1 частини другої статті 150 КАС України, є підставою для постановлення ухвали про забезпечення позову.

Окрім того, заходи забезпечення позову в заявлений позивачем спосіб відповідають предмету адміністративного позову та, водночас, вжиття таких заходів не зумовлює фактичного вирішення спору по суті, а спрямоване лише на збереження існуючого становища до розгляду справи по суті. При цьому, правова оцінка дій та рішення відповідача підлягатиме встановленню під час судового розгляду даної справи.

Також, слід звернути увагу на те, що задоволення клопотання є співмірним заявленим позовним вимогам. В даному випадку, співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду.

Суд не приймає до уваги доводи відповідача щодо неналежного відповідача у справі, так як вказане не стосується підстав забезпечення позову; заява про забезпечення позову може бути подана і до відкриття провадження у справі, а заміна відповідача допускається до ухвалення рішення судом першої інстанції.

Беручи до уваги наведені правові норми, а також зважаючи на зміст заяви про забезпечення позову, апеляційний суд приходить до висновку, що викладені позивачем обставини вказують на небезпеку заподіяння шкоди його правам та інтересам до ухвалення рішення в адміністративній справі, для відновлення яких буде необхідно докласти значних зусиль і витрат.

За наведених обставин, колегія суддів вважає, що умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване твердження, що майнові інтереси або права позивача будуть погіршені, порушені і на момент виконання рішення суду, у разі задоволення позову, позивачу необхідно буде докласти значних зусиль та витрат для відновлення своїх прав та інтересів.

Водночас, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що вжиття заходів забезпечення позову шляхом зупинення дії спірного рішення відповідача жодним чином не спричиняє негативних наслідків для заінтересованих осіб у даній справі, як не спричиняє негативних наслідків і для будь-яких інших осіб.

З огляду на викладене, беручи до уваги відповідність заходів забезпечення адміністративного позову фактичним обставинам справи та їх співмірність заявленим позовним вимогам, з метою забезпечення виконання рішення у справі, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про необхідність задоволення заяви позивача про забезпечення позову шляхом зупинення дії рішення відповідача.

При цьому, заходи забезпечення адміністративного позову у такий спосіб, який просить позивач, відповідають предмету адміністративного позову та, водночас, застосовуючи заходи забезпечення позову, судом не розглядається питання правомірності заявлених позовних вимог і наявності обставин, як підстав для задоволення позову. У даному випадку судом встановлюється саме існування спору та обрано адекватні заходи для забезпечення позову, передбачені пунктом 1 частини першої статті 151 КАС України, які будуть діяти до моменту вступу у законну силу судового рішення.

Решта доводів апеляційної скарги висновків суду не спростовують і не дають підстав вважати, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Згідно із статтею 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам статті 242 КАС України, підстав для задоволення вимог апеляційної скарги колегією суддів не встановлено.

У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі повинні оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Відтак, інші, зазначені відповідачем в апеляційній скарзі доводи, окрім проаналізованих вище, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Відповідно до статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними.

Керуючись ч.3 ст.243, 308, 310, 316, 321, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державної архітектурно-будівельної інспекції України залишити без задоволення, а ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 11 лютого 2019 року з питань забезпечення позову без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя В. В. Ніколін
судді О. М. Гінда
О. Б. Заверуха
Повне судове рішення складено 16 травня 2019 року.