Справа № 1340/5646/18
Суддя: Мікула Оксана Іванівна
Дата ухвалення: 2019-05-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2019 рокуЛьвів№ 857/4153/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді - Мікули О. І.,

суддів - Гінди О. М.., Курильця А. Р.,

з участю секретаря судового засідання - Федчук М. Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові в залі суду апеляційну скаргу Львівської міської ради на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 14 березня 2019 року у справі № 1340/5646/18 за адміністративним позовом Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Перекопське 21" до Львівської міської ради про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії, -

суддя в 1-й інстанції Хома О. П.,

час ухвалення рішення 14.03.2019 року, 12:02 год.,

місце ухвалення рішення м. Львів,

дата складання повного тексту рішення 14.03.2019 року,

в с т а н о в и в:

Позивач - ОСББ Перекопське 21 звернулось в суд з позовом відповідача - Львівської міської ради, в якому просило визнати протиправними дії ЛМР щодо відмови у затвердженні ОСББ Перекопське 21 проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки, кадастровий номер НОМЕР_1 , для обслуговування багатоквартирного житлового будинку по АДРЕСА_1 Перекопській АДРЕСА_2 , викладені у відповіді від 24 жовтня 2018 року № 2403-5357 та зобов`язати ЛМР на найближчій сесії затвердити ОСББ Перекопське 21 проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки, кадастровий номер НОМЕР_1 , у власність для обслуговування багатоквартирного житлового будинку на вул АДРЕСА_3 Перекопській АДРЕСА_2 . АДРЕСА_2 .

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 14 березня 2019 року позов задоволено частково. Визнано протиправними дії Львівської міської ради щодо відмови у затвердженні Об`єднанню співвласників багатоквартирного будинку Перекопське 21 проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки, кадастровий номер НОМЕР_1 , для обслуговування багатоквартирного житлового будинку по АДРЕСА_2 , оформленої листом від 24 жовтня 2018 року №2403-5357. Зобов`язано Львівську міську раду у встановленому законом порядку та строки повторно розглянути заяву Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку Перекопське 21 з питань затвердження проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки, кадастровий номер НОМЕР_1 03: НОМЕР_1 , для обслуговування багатоквартирного житлового будинку по АДРЕСА_1 Перекопській АДРЕСА_2 м.Львові та прийняти рішення з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, позивач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване рішення прийняте з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального права та підлягає скасуванню, покликаючись на те, що судом першої інстанції не надано належної правової оцінки тому факту, що листом управління земельних ресурсів від 24 жовтня 2018 року №2403-5357 позивачу роз`яснено, що для подальшого розгляду питання затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСББ Перекопське 21 рекомендовано узгодити межі земельної ділянки з суміжними співвласниками житлових будинків по АДРЕСА_4 та 23, оскільки запропонована до відведення земельна ділянка включає спільний проїзд до вказаних будинків. Зокрема, 08 вересня 2016 року листом № З-Л-51277 мешканці житлового будинку АДРЕСА_5 .Перекопській звернулись з листом - запереченням проти відведення запропонованої земельної ділянки ОСББ «Перекопське 21», оскільки частина такої земельної ділянки є спільним заїздом і межі з фактичними землекористувачами не погоджувалися, просять розглянути питання перерозподілу земельної ділянки з врахування інтересів мешканців. Підтвердженням існування спору щодо меж земельної ділянки також є адміністративна справа № 876/5766/18. Відповідачем подано клопотання від 08 лютого 2019 року № 1104/вих 111 про залучення суміжних землекористувачів до участі у розгляді справи, в якості третіх осіб, таке було судом відхилене, разом з тим, цей факт не відображено у рішенні суду та не мотивовано відмову у задоволенні клопотання, що є порушенням 244-246 КАС України. Апелянт також вважає помилкових застосування до спірних правовідносин прецедентної практики ЄСПЛ, зокрема, викладеної у рішенні «Рисовський проти України» від 20 жовтня 2011 року, оскільки позивачем виступає юридична особа - ОСББ «Перикопське 21», яка не наділена основоположними правами людини, такими як майнові права, що захищаються Конвенцією з захисту прав людини і на які посилається суд у рішенні. Апелянт також звернув увагу на те, що для того, щоб скористатися захистом ст.1 Першого протоколу, особа повинна мати хоч якесь право, передбачене національним законодавством, яке може вважатися правом власності з точки зору Конвенції, разом з тим, у ОСББ «Перикопське 21» не виникало таких майнових прав на земельну ділянку, - права власності чи права користування земельною ділянкою; при цьому, ухвалою «Про погодження ОСББ «Перекопське 21» місця розташування земельної ділянки та надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на вул. Перекопській», якою лише погоджено місце розташування земельної ділянки та надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення, однак право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди виникає з моменту державної реєстрації цих прав (ст.125 ЗК України). Просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким позов у задоволенні позову відмовити.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому вказав, що згідно зі ст.1 Першого протоколу ЄКПЛ кожна фізична або юридична особа має право володіти своїм майном. Таким чином, ОСББ «Перекопське 21» як юридична особа приватного права здатна мати майно і майнові права в Україні, а відтак очікує і прагне набути у власність земельну ділянку площею 0,1055 га для обслуговування багатоквартирного будинку виходячи із законодавчо закріпленого принципу загальної цілісності об`єкта нерухомості із земельною ділянкою на якій цей об`єкт розташований, тому таке право підпадає під захист вказаної статті ЄКПЛ. Крім того, зазначив, що єдиною підставою для відмови у затвердженні проекту землеустрою може бути лише те, що проект землеустрою не погоджено в порядку, встановленому ст.186-1 ЗК України, а також відсутність обов`язкової державної експертизи у визначених законом випадках та відомостей щодо державної реєстрації сформованої земельної ділянки у Державному земельному кадастрі. Жодних інших правових підстав для відмови у затвердженні проекту землеустрою після його погодження в порядку ст.186-1 ЗК України, норми ст.118 ЗК України не містять. При цьому, перевірка на відповідність проекту землеустрою вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів має здійснюватися саме на етапі погодження такого проекту. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Представник відповідача (апелянта) Поліщук О. І. у судовому засіданні підтримала доводи, викладені в апеляційній скарзі, вважає висновки суду першої інстанції неправильними та необґрунтованими. Просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити.

Представник позивача Мельницька Г. В. у судовому засіданні не погодилася з доводами апеляційної скарги і вважає, що вони не спростовують висновків суду першої інстанції, який ухвалив законне та обґрунтоване рішення. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Заслухавши суддю-доповідача та пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзивів на апеляційну скаргу в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСББ Перекопське 21 зареєстроване як юридична особа, , місцезнаходження юридичної особи: 79019, м. Львів, вул. Перекопська, 21, що підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців серія НОМЕР_2 №394883).

Згідно з витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку земельна ділянка площею 0, 1055 га, кадастровий номер НОМЕР_1 03 НОМЕР_1 , що розташована по вул. Перекопській, 21 у м. Львові перебуває у комунальній власності; категорія земель: землі житлової та громадської забудови; цільове призначення: 02.03. для будівництва і обслуговування багатоквартирного житлового будинку.

Ухвалою Львівської міської ради від 21 травня 2015 року №4743 Про погодження ОСББ Перекопське 21 місця розташування земельної ділянки та надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на вул. Перекопській, 21 позивачу погоджено місце розташування земельної ділянки та надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0, 1055 га (у тому числі площею 0, 0092 га для влаштування проїзду та площею 0, 0014 га з обмеженнями) на АДРЕСА_2 у власність для обслуговування багатоквартирного житлового будинку.

Матеріалами справи стверджується, що сертифікований інженер-землевпорядник ОСОБА_1 виготовив проект землеустрою щодо відведення відповідної земельної ділянки у власність ОСББ Перекопське 21.

Згідно з актом узгодження меж земельної ділянки землекористувачами (землевласниками) суміжних ділянок претензій щодо існуючих меж не заявлено.

Управління архітектури департаменту містобудування ЛМР погодило проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджено матеріали відведення земельної ділянки площею 0,1055 га в приватну власність для обслуговування багатоквартирного житлового будинку на АДРЕСА_2 , що підтверджується висновком від 28 серпня 2015 року №2401-3вих-1719.

Відділ Держземагенства у м. Львові Львівської області погодив проект землеустрою щодо відведення ОСББ Перекопське 21 з метою оформлення права власності на земельну ділянку 0, 1055 га для обслуговування багатоквартирного житлового будинку на АДРЕСА_2 , що підтверджується висновком від 11 вересня 2015 року 319-1323-0.3-827379/9-15АП.

22 вересня 2015 року та 27 квітня 2017 року ОСББ Перекопське 21 зверталося до Львівської міської ради з листами про затвердження проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки, кадастровий номер НОМЕР_1 03 НОМЕР_1 , для обслуговування багатоквартирного житлового будинку по АДРЕСА_2 , разом з тим, такі повернуто без розгляду.

Крім того, ОСББ Перекопське 21 двічі зверталося до Львівської міської ради (09 лютого 2018 року за №3623/АП-Л-2403 та 08 жовтня 2018 року за №2-28857/АП-2403) з проханням затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передачу земельної ділянки у власність для обслуговування багатоквартирного житлового будинку на АДРЕСА_2 .

До вказаних звернень долучено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСББ та копію Витягу з державного земельного кадастру на земельну ділянку, кадастровий номер НОМЕР_1 .

Підписані акти погодження меж та передачі межових знаків на зберігання є складовою частиною документації з землеустрою щодо відведення земельної ділянки, на підставі якої земельна ділянка по АДРЕСА_6 . Львові в існуючих межах зареєстрована в Державному земельному кадастрі 21 вересня 2015 року.

Відповідно до довідок від 04 листопада 2014 року № 40/01-15/4125, від 04 жовтня 2016 року №19-1323-0.2-7397/9-16АП, від 22 травня 2018 року №32-13-0-37-563/109-18 земельна ділянка по вул. Перекопська,21 в м. Львові в межах території Б-В та від території Є-A межує із землями міста, що не передані у власність або користування.

Львівська міська рада листами від 14 лютого 2018 року №2403-783 та від 24 жовтня 2018 року №2403-5357 повідомила ОСББ Перекопське 21 про неможливість затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передачу земельної ділянки у власність для обслуговування багатоквартирного житлового будинку на АДРЕСА_6 , та вказала про необхідність через юридичну особу, що володіє необхідним технічним і технологічними забезпеченням та у складі якої працює не менше двох сертифікованих інженерів-землевпорядників або фізичну особу-підприємця, яка володіє необхідним технічним і технологічним забезпеченням та є сертифікованим інженером-землевпорядником допрацювати проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а саме: відкоригувати межі земельної ділянки на вул АДРЕСА_6 , відповідно до пропозиції узгоджувальної комісії для вирішення земельних спорів; представити витяг з Державного земельного кадастру щодо земельної ділянки, виданий державним кадастровим реєстратором Відділу у місті Львові Головного управління Держгеокадастру у Львівській області з врахуванням змін, які будуть внесені у межі земельної ділянки на вул. Перекопській, 21.

Позивач, вважаючи, що Львівська міська рада фактично відмовила у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення у власність відповідної земельної ділянки для обслуговування багатоквартирного житлового будинку по АДРЕСА_6 , звернуся в суд з вказаним адміністративним позовом.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що дії Львівської міської ради щодо відмови у затвердженні ОСББ Перекопське 21 проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки кадастровий номер НОМЕР_1 :03 НОМЕР_1 для обслуговування багатоквартирного житлового будинку по АДРЕСА_6 Львові, оформленні листом від 24 жовтня 2018 року №2403-5357 є протиправними; з урахуванням того, що вирішення регулювання земельних відносин відноситься до виключної компетенції пленарних засідань міської ради, належним способом захисту порушеного права є зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача щодо затвердження проекту землеустрою щодо відведення у власність відповідної земельної ділянки та прийняти рішення з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Такі висновки суду першої інстанції, на думку колегії суддів, відповідають нормам матеріального права та фактичним обставинам справи і є правильними, законними та обґрунтованими, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Ст.12, 42 ЗК України передбачають, що розпорядження землями територіальних громад, передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян і юридичних осіб, відноситься до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст.

Згідно з ч.1,2 ст.42 ЗК України земельні ділянки, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території державної або комунальної власності, надаються в постійне користування підприємствам, установам і організаціям, які здійснюють управління цими будинками. Земельні ділянки, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкова територія, що перебувають у спільній сумісній власності власників квартир та нежитлових приміщень у будинку, передаються безоплатно у власність або в постійне користування співвласникам багатоквартирного будинку в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ч.2 ст.382 ЦК України спільним майном багатоквартирного будинку є, в тому числі, права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.

Ч.6-9 ст.118 ЗК України передбачено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст.122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб`єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

У разі якщо у місячний строк з дня реєстрації клопотання Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, не надав дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або мотивовану відмову у його наданні, то особа, зацікавлена в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, у місячний строк з дня закінчення зазначеного строку має право замовити розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання такого дозволу, про що письмово повідомляє Верховну Раду Автономної Республіки Крим, Раду міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування. До письмового повідомлення додається договір на виконання робіт із землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу.

Згідно з ч.1,2 ст.186-1 ЗК України проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок усіх категорій та форм власності (крім земельних ділянок зони відчуження та зони безумовного (обов`язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи) підлягає обов`язковому погодженню з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у межах населеного пункту або земельної ділянки за межами населеного пункту, на якій розташовано об`єкт будівництва або планується розташування такого об`єкта (крім проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки зони відчуження або зони безумовного (обов`язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи), подається також на погодження до структурних підрозділів районних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій у сфері містобудування та архітектури, а якщо місто не входить до території певного району, - до виконавчого органу міської ради у сфері містобудування та архітектури, а в разі, якщо такий орган не утворений, - до органу виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань містобудування та архітектури чи структурного підрозділу обласної державної адміністрації з питань містобудування та архітектури.

Відповідно до ч.9 ст.118 ЗК України Рада міністрів Автономної Республіки Крим, районна, Київська чи Севастопольська міська державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Таким чином, чинним законодавством встановлено обов`язок погодження проекту землеустрою із:

- територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин;

- структурним підрозділом районних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій у сфері містобудування та архітектури.

При цьому, на відповідний орган місцевого самоврядування покладено обов`язок у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки прийняти рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Системний аналіз наведених норм права дає можливість дійти висновку, що законом передбачено певний алгоритм та поетапність процесу безоплатної передачі земельних ділянок державної та комунальної власності у власність громадян, а саме: 1) подання клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування щодо отримання земельної ділянки у власність; 2) отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (або мотивовану відмову у його наданні); 3) після розроблення проекту землеустрою такий проект погоджується, зокрема з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин у відповідності до приписів ст.186-1 ЗК України; 4) здійснення державної реєстрації сформованої земельної ділянки у Державному земельному кадастрі; 5) подання погодженого проекту землеустрою до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність, про що, в свою чергу, такий орган у двотижневий строк, зобов`язаний прийняти відповідне рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність або рішення про відмову передання земельної ділянки у власність чи залишення клопотання без розгляду.

При цьому з вищенаведених норм Земельного кодексу України вбачається, що єдиною підставою для відмови у затвердженні проекту землеустрою може бути лише те, що проект землеустрою не погоджено в порядку, встановленому ст.186-1 ЗК України, а також відсутність обов`язкової державної експертизи у визначених законом випадках та відомостей щодо державної реєстрації сформованої земельної ділянки у Державному земельному кадастрі.

Жодних інших правових підстав для відмови у затвердженні проекту землеустрою після його погодження в порядку ст.186-1 Земельного кодексу України, норми статті 118 Земельного кодексу України не містять. При цьому перевірка на відповідність проекту землеустрою вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів має здійснюватись саме на етапі погодження такого проекту.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у складі колегії Касаційного адміністративного суду у постанові від 30 жовтня 2018 року у справі №820/4852/17, і відповідно до вимог ч.5 ст.242 КАС України враховується судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Львівської міської ради від 21 травня 2015 року №4743 ОСББ Перекопське 21 погоджено місце розташування земельної ділянки та надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки прощею 0, 1055 га (у тому числі площею 0, 0092 га для влаштування проїзду та площею 0, 0014 га з обмеженнями) на АДРЕСА_6 у власність для обслуговування багатоквартирного житлового будинку.

Матеріалами справи також стверджується, що проект землеустрою земельної ділянки розроблено сертифікованим інженером-землевпорядником Любчиком В. Л ОСОБА_2 та погоджено:

- позитивним висновком Управлінням архітектури Департаменту містобудування Львівської міської ради від 28 серпня 2051 року5 № 2401-Звих- 1719;

- позитивним висновком відділу Держземагенства у м.Львові Головного управління Держземагенства у Львівській області від 11 вересня 2015 року № 19-1323-0.3-8273 НОМЕР_3 9-15АП.

Як вбачається з матеріалів справи, 08 жовтня 2018 року ОСББ Перекопське 21 звернулось до відповідача про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передачі відповідної земельної ділянки у власність.

Разом з тим, Львівська міська рада листом №2403-5357 від 24 жовтня 2018 року повідомила ОСББ Перекопське 21 про неможливість затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передачу земельної ділянки у власність для обслуговування багатоквартирного житлового будинку на АДРЕСА_6 .

Відповідно до п.34 ч.1 ст.26 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються відповідно до закону питання регулювання земельних відносин.

Ч.1 ст.59 вказаного Закону передбачає, що рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

Згідно з ч.10 ст.59 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

З системного аналізу вказаних правових норм можна дійти висновку про те, що розгляд клопотання заінтересованої особи повинен прийматись у формі рішення, що є виключною компетенцією органів місцевого самоврядування чи органів виконавчої влади виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради.

Аналогічна правова позиція викладена постанові Верховним Судом у постанові від 23 листопада 2018 року у справі №826/8844/16, і відповідно до вимог ч.5 ст.242 КАС України враховується судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Колегія суддів звертає увагу на те, що у розумінні КАС України бездіяльність суб`єкта владних повноважень - це пасивна поведінка суб`єкта владних повноважень, яка може мати вплив на реалізацію прав, свобод, інтересів фізичної чи юридичної особи.

Поряд з цим, бездіяльність суб`єкта владних повноважень може бути визнана протиправною адміністративним судом лише в тому випадку, якщо відповідач ухиляється від вчинення дій, які входять до кола його повноважень та за умови наявності правових підстав для вчинення таких дій.

Колегія суддів звертає увагу на те, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний дотримуватися встановленої законом процедури і форми прийняття рішення або вчинення дії і повинен обирати лише визначені законом засоби.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що у спірних правовідносинах має місце протиправна бездіяльність Львівської міської ради, оскільки за результатами розгляду звернення позивача про затвердження проекту землеустрою Львівська міська рада не прийняла жодного передбаченого законом рішення, а лист №2403-5357 від 24 жовтня 2018 року не є рішенням (актом) органу місцевого самоврядування в розумінні ст.59 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні.

При цьому, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про безпідставність покликань відповідача на витяги з протоколів засідання узгоджувальної комісії для вирішення земельних спорів, оскільки рішення узгоджувальної комісії не є рішеннями органу місцевого самоврядування, носять рекомендаційний характер і спрямовані на мирне врегулювання земельних спорів, цими рішеннями права та обов`язки щодо землекористування не визначаються.

Колегія суддів відхиляє покликання апелянта на те, що підтвердженням існування спору щодо меж земельної ділянки також є адміністративна справа № 876/5766/18, оскільки позов у вказаній адміністративній справі залишено без розгляду у зв`язку з пропуском строків звернення до суду.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції правильно застосував до спірних правовідносин прецеденту практику ЄСПЛ, щодо принципу «належного урядування», викладену у рішенні «Рисовський проти України», оскільки дія ст.1 Протоколу 1 ЄКПЛ поширюється, зокрема і на юридичних осіб приватного права.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, з урахуванням того, що вирішення регулювання земельних відносин відноситься до виключної компетенції пленарних засідань міської ради, обрав належний спосіб захисту порушеного права шляхом зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача щодо затвердження проекту землеустрою щодо відведення у власність відповідної земельної ділянки та прийняти рішення з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Колегія суддів також відхиляє покликання апелянта те, що судом першої інстанції не вмотивовано відмову у задоволенні клопотання про залучення суміжних землекористувачів до участі у справі у якості третіх осіб, оскільки як вбачається з матеріалів справи, протокольною ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 12 лютого 2019 року відмолено у задоволенні вказаного клопотання, така відмова відповідно до ч.5 ст.243 КАС України окремим документом не викладається.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

Крім того, колегія суддів зазначає, що інші зазначені позивачем в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

З врахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про підставність позовних вимог в частині їх задоволення, правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ст.316 КАС України апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Оскільки колегія суддів залишає без змін рішення суду першої інстанції, то відповідно до ч.6 ст.139 КАС України понесені сторонами судові витрати новому розподілу не підлягають.

Керуючись ст. 139, 242, 243, 250, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Львівської міської ради залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 14 березня 2019 року у справі №1340/5646/18 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя О. І. Мікула
судді О. М. Гінда
А. Р. Курилець
Повне судове рішення складено 16 травня 2019 року.