Справа № 1.380.2019.000976
Суддя: Мікула Оксана Іванівна
Дата ухвалення: 2019-05-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2019 року

Львів

№ 857/3854/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді - Мікули О. І.,

суддів- Курильця А. Р., Ніколіна В. В.,

з участю секретаря судового засідання - Федчук М. Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 18 березня 2019 року про відмову в забезпеченні позову у справі № 1.380.2019.000976 за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Львівської міської ради про визнання протиправною та скасування ухвали, визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання вчинити дії, -

суддя в 1-й інстанції – Крутько О. В.,

час ухвалення рішення - 18.03.2019 року,

місце ухвалення рішення - м. Львів,

дата складання повного тексту рішення - 18.03.2019 року,

в с т а н о в и в:

Позивач - ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до відповідача - Львівської міської ради, в якому просив визнати протиправною та скасувати ухвалу Львівської міської ради “Про відмову йому у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на вул.Стрийській біля будинку 244)” від 24 січня 2019 року №4622; визнати бездіяльність протиправною та зобов’язати Львівську міську раду вчинити дії (прийняти рішення на його користь) з невідкладного надання йому дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, що знаходиться за адресою: м.Львів, вул.Стрийська між житловими будинками номера яких 236/1 та 246 (біля житлового будинку№244) згідно з планом земельної ділянки доданого до заяви клопотання) від 24 травня 2016 року за реєстраційним №3-ч-23877/АП-2403 або визнати дії Львівської міської ради щодо відмови у наданні йому дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на вул.Стрийській (біля будинку 244) протиправними та зобов’язати утриматись від вчинення дій щодо відмови йому у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на вул.Стрийській (біля будинку 244).

Позивач подав клопотання про забезпечення позову шляхом заборони Львівській міській раді (пл.Ринок, 1, м.Львів, 79006, ) вчиняти будь-які дії з надання згоди третім особам на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за адресою: м.Львів, вул.Стрийська між житловими будинками номера яких 236/1 та 246 (біля житлового будинку№244), що відноситься до земель м.Львова та не передана у власність чи користування іншим особам, з орієнтованими розмірами земельної ділянки, зазначеними ОСОБА_2 у заяві (клопотанні) від 24 травня 2016 року, отриманою Львівською міською радою за реєстраційним №3-ч-23877/АП-2403, або по її відчуженню (передачу у користування, володіння, розпорядження та іншим чином) третім особам до вирішення спору по суті, а обов’язок щодо забезпечення виконання рішення суду з виконання забезпечення адміністративного позову покласти на Львівську міську раду.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 18 березня 2019 року відмовлено в забезпеченні позову у цій адміністративній справі.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою, позивач оскаржив її в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржувана ухвала прийнята з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, з помилковим застосуванням норм процесуального права та підлягає скасуванню, покликаючись на те, що наявні достатні правові підстави для забезпечення позову, оскільки відповідач тричі безпідставно відмовив апелянту у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки; доказами очевидності протиправності оскаржуваної ухвали Львівської міської ради є додатки до заяви від 15 березня 2019 року, а саме: копія витягу вступної та резолютивної частини Постанови Франківського районного суду м. Львова від 06 грудня 2017 року у адміністративній справі 465/5581/17, копія вступної та резолютивної частини Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 01 серпня 2018 року у адміністративній справі №813/2273/18, копія проекту ухвали Львівської міської ради „Про надання гр. ОСОБА_2 дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на вул. Стрийській (біля будинку 244)”, оприлюдненої на сайті Львівської міської ради 09 жовтня 2018 року, копія пояснювальної записки до вказаного проекту ухвали Львівської міської ради, копія поіменного голосування пленарного засідання 16-ї сесії Львівської міської ради 7-го скликання від 29 листопада 2018 року, копія поіменного голосування пленарного засідання 17-ї сесії Львівської міської ради 7-го скликання від 24 січня 2019 року, копії листів Львівської міської ради: від 21 листопада 2016 року №2403-6125, від 02 листопада 2016 року №2403-5611, від 03 листопада 2016 року №2403-561. Апелянт звертає увагу на те, що існує велика ймовірність того, що такий дозвіл може бути наданий третій особі або зазначена земельна ділянка може бути відчужена в інший спосіб (наприклад, продаж земельної ділянки на конкурентних засадах (земельних торгах), тому невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду. Просить скасувати оскаржувану ухвалу, та прийняти нове судове рішення, яким заяву про забезпечення позову у справі задовольнити.

Представник відповідача своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, відповідно до ч.4 ст.304 КАС України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення першої інстанції.

Учасники справи у судове засідання не з'явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, тому суд вважає можливим проведення розгляду справи у відсутності учасників справи за наявними у справі матеріалами, та на основі наявних у ній доказів.

Відповідно до положень ч.4 ст.229 КАС України фіксація судового розгляду технічними засобами не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що у задоволенні апеляційної скарги необхідно відмовити, а оскаржувану ухвалу залишити без змін з таких підстав.

Відмовляючи в забезпеченні позову у цій адміністративній справі, суд першої інстанції виходив з того, що представником позивача не доведено обставини, які б вказували, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся; будь-яких ознак очевидності протиправності рішення/дій відповідача судом не встановлено, а позивачем не наведено.

Такий висновок суду першої інстанції, на думку колегії суддів, відповідає нормам матеріального права та фактичним обставинам справи і є правильним, законним та обґрунтованим, виходячи з наступного.

Способи та підстави заходів забезпечення адміністративного позову регламентовані ст.150-151 КАС України.

Відповідно до ч.1, 2 ст.150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Відповідно до ст.151 КАС України позов може бути забезпечено:

1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта;

2) забороною відповідачу вчиняти певні дії;

3) встановленням обов'язку відповідача вчинити певні дії;

4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору;

5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Таким чином, застосування заходів забезпечення позову можливе лише у випадку існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або якщо захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також наявність ознак, які свідчать про очевидність протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень. При цьому небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача має бути очевидною.

Згідно з Рекомендаціями N R (89) 8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийнятій Комітетом Міністрів Ради Європи 13 вересня 1989 року рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов'язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта.

Таким чином, суд, розглядаючи заяву про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, з огляду на докази, надані стороною по справі для підтвердження своїх вимог, має пересвідчитись, зокрема, у тому, що існує дійсна та реальна загроза невиконання рішення суду чи суттєва перешкода у такому виконанні, позов необхідно забезпечити саме у такий спосіб, про який просить позивач, а не якимось менш обмежувальним у правах способом для відповідача, такий спосіб є співмірним обсягу позовних вимог, позивач має легітимну мету забезпечити саме захист своїх прав та інтересів від неправомірних дій відповідача, а не завдати шкоди правам та інтересам відповідача.

Колегія суддів звертає увагу на те, що основним завданням процесуальних норм, які регламентують вжиття судом заходів забезпечення позову, є досягнення балансу між правом позивача на захист свого порушеного права та правом відповідача заперечувати проти адресованих йому вимог у будь-який дозволений законом спосіб. Рішення стосовно вжиття таких заходів жодним чином не повинно мати визначального впливу на рішення, яке згодом має бути ухвалено у зв'язку з оскарженням адміністративного акту.

Колегія суддів також зазначає, що забезпечення адміністративного позову є крайнім заходом, вжиття якого можливе виключно за наявності підстав вважати, що рішення, дії або бездіяльність суб'єкта владних повноважень є очевидно протиправними.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб'єктивних прав, свобод та інтересів сторони по справі або пов'язаних з нею інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника), тобто прийняття такого рішення доцільно та можливе лише в разі наявності достатньо обґрунтованого припущення, що невжиття таких заходів може в майбутньому ускладнити виконання судового рішення чи привести до потреби докласти значні зусилля для відновлення прав позивача.

Як вбачається з матеріалів справи, обґрунтовуючи заяву про вжиття заходів забезпечення позову, позивач покликається на те, що у випадку не вжиття судом заходів забезпечення позову, існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, для відновлення яких необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.

Зокрема, вказує, що такий дозвіл може бути наданий третій особі або зазначена земельна ділянка може бути відчужена в інший спосіб (наприклад, продаж земельної ділянки на конкурентних засадах (земельних торгах).

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу на те, що надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки саме по собі не свідчить про набуття земельної ділянки у власність, а є лише одним з етапів набуття земельної ділянки у власність, тобто заходи забезпечення позову були б вжиті передчасно.

Крім того, колегія суддів також зазначає, що у спірних правовідносинах, з урахуванням предмету та підстав спору, така обов'язкова умова для забезпечення адміністративного позову, як "наявність очевидних ознак протиправності оскаржуваного рішення", може бути виявлена судом тільки на підставі з'ясування фактичних обставин справи, а також оцінки належності, допустимості і достовірності як кожного доказу окремо, так і достатності та взаємного зв'язку наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності, тобто на цьому етапі розгляду справи суд позбавлений можливості встановити наявність очевидних ознак протиправності оскаржуваного рішення.

Аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи та фактичні обставини справи, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що позивачем не доведено існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди його правам та інтересам до прийняття у справі судового рішення, або обставин, які б унеможливили захист його прав та інтересів без вжиття заходів забезпечення позову, або ускладнювали б відновлення таких прав та інтересів при виконанні судового рішення у межах заявлених позовних вимог, а тому підстави для задоволення заяви позивача про забезпечення адміністративного позову у спірних правовідносинах у такий спосіб відсутні.

При цьому колегія суддів відхиляє як безпідставні покликання апелянта на те, що ефективний захист і поновлення порушених та оспорюваних прав заявника у випадку задоволення позову буде ускладненим, оскільки судом не встановлено, а заявником у заяві не доведено існування жодної з обставин, передбачених ч.2 ст.150 КАС України, за наявності яких суд може вжити заходи забезпечення позову.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об'єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи, а інші зазначені позивачем в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм процесуального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

З врахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм процесуального права, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а ухвалу суду - без змін.

Керуючись ст.150, 151, 229, 242, 243, 246, 250, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 18 березня 2019 року про відмову в забезпеченні позову у справі № 1.380.2019.000976 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий- суддя

О. І. Мікула

судді

А. Р. Курилець

В. В. Ніколін

Повне судове рішення складено 15 травня 2019 року.