Справа № 360/1213/19
Суддя: І.В. Тихонов
Дата ухвалення: 2019-05-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
Іменем України

17 травня 2019 рокуСєвєродонецькСправа № 360/1213/19

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Тихонов І.В., розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Біловодського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області про визнання дій незаконними, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

22 березня 2019 року до Луганського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Біловодського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області, якому просить:

- визнати бездіяльність відповідача, щодо нездійснення перерахунку пенсії в разі втрати годувальника з урахуванням вимог ст. 37 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби та деяких інших осіб» у розмірі не меншому, ніж два прожиткові мінімуми для осіб, які втратили працездатність протиправною, з 01.01.2015;

- зобов`язати відповідача, здійснити позивачу перерахунок пенсії, з урахуванням вимог ст. 37 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби та деяких інших осіб», у розмірі не менше, ніж двох визначених законом розмірів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, з 01.01.2015 та виплатити недоотримані суми пенсії з 01.01.2015 з урахуванням фактично сплачених сум.

В обґрунтування вимог зазначено, що в період з 27.11.1986 по 06.02.1987 ОСОБА_2 , знаходячись у діючій військовій частині № НОМЕР_1 (маючи спеціальне військове звання лейтенанта), приймав безпосередню участь в ліквідації наслідків на ЧАЕС в особливо небезпечній зоні. Після чого через 6 місяця, а саме ІНФОРМАЦІЯ_1 він помер. Смерть настала в наслідок ліквідації аварії на ЧАЕС.

По досягненню пенсійного віку позивач звернувся до відповідача з заявою про «перехід», на пенсію чоловіка в разі втрати годувальника, яка була задоволена, та позивачу розпочато виплату пенсії в разі втрати годувальника, але в подальшому при перерахунку пенсії не були дотримані усі гарантії визначені законодавством, в наслідок чого позивач недотримую значну частину пенсії.

З посиланням на норми Закону України «Про статус та соціальний захист громадян які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», постанови Кабінету Міністрів України від 15.10.2017 № 851, позивач вважає що відповідач внаслідок порушень зазначених вимог Закону позбавив його права на перерахунок пенсії, що стало підставою для подання даної позовної заяви.

Відповідач адміністративний позов не визнав, про що подав відзив на позовну заяву (а.с. 40-41).

В обґрунтування своєї позиції зазначив, що ОСОБА_1 перебуває на обліку з червня 2008 року. Пенсію отримувала за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» по 09.08.2011.

З 10.08.2011 відповідно до заяви від 10.08.2011 призначена пенсія у зв`язку з втратою годувальника як дружині померлого громадянина із числа ліквідаторів 2 категорії, смерть якого пов`язана з Чорнобильською катастрофою.

ОСОБА_2 працював майстром аварійно-диспетчерської служби Біловодської газової дільниці з 20.10.1982 по 01.03.1987. Приймав участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС з 27.11.1986 по 06.02.1987.

При призначенні пенсії врахована довідка про заробітну плату, яка видана підприємством Марківське міжрайонне управлінням по експлуатації газового господарювання ПАТ «Луганська газ» за грудень, січень 1986 року.

Пенсія призначена в мінімальному розмірі. Загальний розмір пенсії з 01.12.2018 складає 1751,32 грн., де:

-1458,07 грн.- основний розмір пенсії (50% від заробітку 2916,15);

-113,88 грн.-щомісячна компенсація за втрату годувальника;

-179,36 грн.- фіксована сума індексації (827).

Відповідно до статті 29 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» №2262-ХІІ від 09.04.1992 пенсії в разі втрати годувальника сім`ям військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом призначаються, якщо годувальник помер у період проходження служби або не пізніше 3 місяців після звільнення зі служби чи пізніше цього строку, але внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних у період проходження служби, а сім`ям пенсіонерів з числа цих військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом - якщо годувальник помер у період одержання пенсії або не пізніше 5 років після припинення її виплати. При цьому сім`ї військовослужбовців, які пропали безвісти в період бойових дій, прирівнюються до сімей загиблих на фронті.

Право на пенсію в разі втрати годувальника мають непрацездатні члени сімей загиблих, померлих або таких, що пропали безвісти військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які перебували на їх утриманні (стаття 31).

Питання призначення, перерахунку пенсій особам силових структур покладено на управління пенсійного забезпечення військовослужбовців головного управління Пенсійного Фонду України в Луганській області відповідно до п.5 Положення про головні управління Пенсійного Фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі №28-2 від.22.12.2014р та здійснюється за нормами постанови КМУ від 23.11.2011 №1210.

Відповідач вважає позовні вимоги необґрунтованими та просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Ухвалою суду від 27.03.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, вирішено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін, визнано поважними причини пропуску ОСОБА_1 строку звернення з позовом та поновлено цей строк; призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні на 15 квітня 2019 року о 09 год. 30 хв.

15.04.2019 судове засідання відкладено у зв`язку з неявкою відповідача та ненаданням відзиву на позовну заяву.

Позивач в судове засідання не прибув, про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином (а.с. 51), просив розглянути справу без його участі (а.с. 53).

Представник відповідача в судове засідання не прибув, про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином (а.с. 50), причини неприбуття суду не повідомив.

Відповідно до частини дев`ятої статті 205 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази відповідно до вимог статей 72-77, 90 КАС України, суд встановив таке.

ОСОБА_1 перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 з 02 вересня 1972 року (а.с. 18).

Згідно з довідкою Біловодського районного військового комісаріату від 13.07.2018 № 106, ОСОБА_2 проходив службу в Збройних Силах під час учбових зборів та приймав участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС з 28.11.1986 по 31.01.1987 (а.с.12).

За змістом експертного висновку Луганської регіональної міжвідомчої експертної ради з встановлення причинного зв`язку захворювання та інвалідності з роботами з ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС та їх професійного характеру від 26.11.1992 № 928, ОСОБА_2 встановлений основний діагноз та визначено, що захворювання пов`язане з виконанням обов`язків військової служби по ліквідації наслідків аварії Чорнобильській атомній електростанції (а.с. 17).

ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с. 16).

У відповідності до посвідчення, ОСОБА_1 є дружиною померлого громадянина із числа ліквідаторів категорії ІІ, смерть якого пов`язана з Чорнобильською катастрофою; позивач має право на пільги, встановлені законодавством України для сімей померлих ветеранів війни (а.с. 10).

Також, за життя ОСОБА_2 не було призначено пенсію за інвалідністю, що пов`язана з виконанням обов`язків військової служби по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.

Позивач перебуває на обліку в Біловодському об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України Луганської області та з 2008 року отримує пенсію за віком, обчислену відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (а.с. 40).

Позивачу за її заявою з 10.08.2011 призначена пенсія у зв`язку із втратою годувальника як дружині померлого громадянина із числа ліквідаторів 2 категорії, смерть якого пов`язана з Чорнобильською катастрофою (а.с. 42).

У відповідь на лист позивача від 16.11.2018 щодо призначення їй пенсії як дружині померлого військовозобов`язаного відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», відповідач направив лист від 29.11.2018 № 292/Е-14, в якому зазначив, що питання призначення, перерахунку пенсій особам силових структур покладено на управління пенсійного забезпечення військовослужбовців головного управління Пенсійного Фонду України в Луганській області відповідно до п.5 Положення про головні управління Пенсійного Фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі №28-2 від.22.12.2014 та здійснюється за нормами постанови КМУ від 23.11.2011 №1210, тому позивачу слід звернутися до ГУПФУ в Луганській області (а.с. 19).

Позивач звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області із запитом щодо переходу на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Листом від 18.02.2019 № 2524/02-04 ГУ ПФУ в Луганській області повідомило, що згідно документів, наявних в пенсійній справі, ОСОБА_2 під час призову на спеціальні збори працював майстром аварійно-диспетчерської служби Біловодської газової дільниці, тому не є військовослужбовцем в розумінні Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», у зв`язку з чим відсутні підстави для обчислення пенсії у зв`язку із втратою годувальника відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (а.с. 21).

Вирішуючи адміністративну справу по суті заявлених вимог, надаючи оцінку обставинам (фактам), якими обґрунтовано вимоги і відзив учасників справи, суд виходить з такого.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до абзацу 6 пункту 3 розділу Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», військовослужбовці, особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, які брали участь у бойових діях, в антитерористичній операції в районах її проведення, а також ті, які стали інвалідами внаслідок поранення, контузії, каліцтва, отриманих при захисті Батьківщини або при виконанні інших обов`язків військової служби (службових обов`язків), або внаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті, виконанням інтернаціонального обов`язку чи безпосередньою участю в антитерористичній операції в районах її проведення, дружини (чоловіки), якщо вони не взяли повторний шлюб, і батьки військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, які померли (загинули) у період проходження військової служби (виконання службових обов`язків) чи після звільнення із служби, але внаслідок поранення, контузії, каліцтва, отриманих при виконанні обов`язків військової служби (службових обов`язків), захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті, ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, виконанням інтернаціонального обов`язку чи безпосередньою участю в антитерористичній операції в районах її проведення, особи, яким надано статус учасника бойових дій відповідно до пункту 20 статті 6, інваліда війни відповідно до пунктів 12 та 13 статті 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", особи з числа резервістів і військовозобов`язаних, яким надано статус учасника бойових дій відповідно до пункту 19 статті 6, інваліда війни відповідно до пункту 11 статті 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", дружини (чоловіки), якщо вони не взяли повторний шлюб, і батьки, яким надано статус особи, на яку поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", відповідно до абзаців шостого та сьомого пункту 1 статті 10 зазначеного Закону, а також абзацу восьмого пункту 1 статті 10 зазначеного Закону з числа членів сімей резервістів і військовозобов`язаних, мають право на призначення дострокової пенсії за віком після досягнення чоловіками 55 років, жінками - 50 років та за наявності страхового стажу не менше 25 років для чоловіків і не менше 20 років для жінок.

За змістом статті 10 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» учасниками ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС вважаються громадяни, які безпосередньо брали участь у будь-яких роботах, пов`язаних з усуненням самої аварії, її наслідків у зоні відчуження у 1986-1987 роках незалежно від кількості робочих днів, а у 1988-1990 роках - не менше 30 календарних днів, у тому числі проведенні евакуації людей і майна з цієї зони, а також тимчасово направлені або відряджені у зазначені строки для виконання робіт у зоні відчуження, включаючи військовослужбовців, працівники державних, громадських, інших підприємств, установ і організацій незалежно від їх відомчої підпорядкованості, а також ті, хто працював не менше 14 календарних днів у 1986 році на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві. Перелік цих пунктів визначається Кабінетом Міністрів України.

До військовослужбовців належать: особи офіцерського складу, прапорщики, мічмани, військовослужбовці надстрокової служби, військовозобов`язані, призвані на військові збори, військовослужбовці-жінки, а також сержанти (старшини), солдати (матроси), які перебувають (перебували) на дійсній строковій службі у збройних силах, керівний і оперативний склад органів Комітету державної безпеки, особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, а також інших військових формувань.

Відповідно до статей 5, 6 Закону України «Про загальний військовий обов`язок» (чинного на час перебування чоловіка позивача на спеціальних зборах) військова служба складається з дійсної військової служби та служби в запасі Збройних Сил СРСР. Громадяни, які перебувають на дійсній військовій службі, іменуються військовослужбовцями, а ті, що перебувають у запасі, - військовозобов`язаними.

Відповідно до частини 9 статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» громадяни України щодо військового обов`язку поділяються, зокрема, на такі категорії: військовослужбовці - особи, які проходять військову службу; військовозобов`язані - особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави.

Частиною 1 статті 16 Закону України від 6 грудня 1991 року №1934-XII «Про Збройні Сили України» передбачено, що держава забезпечує соціальний і правовий захист військовослужбовців, резервістів, які виконують обов`язки служби у військовому резерві, та військовозобов`язаних, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, членів їх сімей, працівників Збройних Сил України, а також членів сімей військовослужбовців, резервістів та військовозобов`язаних, які загинули (померли), пропали безвісти, стали інвалідами під час виконання службових обов`язків або постраждали у полоні в ході бойових дій (війни), в умовах надзвичайного стану чи під час виконання службових обов`язків за межами України в порядку військового співробітництва або у складі національного контингенту чи національного персоналу у міжнародних операціях з підтримання миру і безпеки.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі, поширюється також на військовозобов`язаних та резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, і членів їх сімей визначає Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Отже, громадяни із числа військовозобов`язаних, які проходять збори (навчальні, перевірочні, спеціальні), у цей період вважаються такими, що проходять військову службу та користуються гарантіями держави на рівні із іншими військовослужбовцями.

У відповідності до Преамбули Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» цей Закон визначає умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом.

Закон має на меті реалізацію особами, які мають право на пенсію за цим Законом, свого конституційного права на державне пенсійне забезпечення у випадках, передбачених Конституцією України та цим Законом, і спрямований на встановлення єдності умов та норм пенсійного забезпечення зазначеної категорії громадян України.

Держава гарантує гідне пенсійне забезпечення осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, шляхом встановлення їм пенсій не нижче прожиткового мінімуму, визначеного законом, перерахунок призначених пенсій у зв`язку із збільшенням рівня грошового забезпечення, надання передбачених законодавством державних соціальних гарантій, вжиття на державному рівні заходів, спрямованих на їх соціальний захист.

За змістом статті 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» військовослужбовці, особи, які мають право на пенсію за цим Законом, які стали особами з інвалідністю за умов, передбачених цим Законом, набувають право на пенсію по інвалідності. Члени сімей військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які загинули чи померли або пропали безвісти, мають право на пенсію в разі втрати годувальника.

Статтею 29 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» пенсії в разі втрати годувальника сім`ям військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом призначаються, якщо годувальник помер у період проходження служби або не пізніше 3 місяців після звільнення зі служби чи пізніше цього строку, але внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних у період проходження служби, а сім`ям пенсіонерів з числа цих військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом - якщо годувальник помер у період одержання пенсії або не пізніше 5 років після припинення її виплати. При цьому сім`ї військовослужбовців, які пропали безвісти в період бойових дій, прирівнюються до сімей загиблих на фронті.

У відповідності до статті 30 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» незалежно від перебування на утриманні годувальника пенсія призначається: непрацездатним дітям; непрацездатним батькам і дружині (чоловікові), якщо вони після смерті годувальника втратили джерело засобів до існування, а також непрацездатним батькам і дружині (чоловікові) військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які загинули чи померли або пропали безвісти в період проходження служби або пізніше внаслідок поранення, контузії, каліцтва чи захворювання, що мали місце під час служби.

Непрацездатними членами сім`ї вважаються батьки та дружина (чоловік), якщо вони не взяли повторний шлюб військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які загинули, померли чи пропали безвісти в період проходження служби або померли після звільнення зі служби, але внаслідок поранення, контузії, каліцтва, одержаних при виконанні обов`язків військової служби (службових обов`язків), захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті, ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи чи виконанням інтернаціонального обов`язку, безпосередньою участю в антитерористичній операції в районах її проведення, мають право на пенсію не раніш як за 5 років до досягнення пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", або якщо вони є особами з інвалідністю.

Статтею 37 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» передбачено, що пенсії в разі втрати годувальника, які призначаються членам сімей військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, не можуть бути нижче двох визначених законом розмірів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Згідно з пунктом 2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України N3-1 від 30 січня 2007 року, заяви про призначення пенсії у разі втрати годувальника подаються членами сім`ї померлого годувальника, якому на момент смерті не було призначено пенсію, до органів, що призначають пенсії, через уповноважені структурні підрозділи міністерств та інших органів.

За правилами пункту 10 Порядку № 3-1 для призначення пенсії в разі втрати годувальника подаються такі документи: заява; копія свідоцтва про смерть годувальника; витяг з наказу про виключення годувальника зі списків особового складу у зв`язку зі смертю; висновок про обставини загибелі чи смерті внаслідок поранення, контузії, каліцтва, одержаних під час проходження служби при виконанні службових обов`язків (обов`язків військової служби); довідка уповноважених органів з місця проживання про перебування членів сім`ї на утриманні померлого (загиблого) годувальника або рішення суду про перебування на утриманні; документи, передбачені абзацами третім, шостим - дев`ятим пункту 7 цього Порядку.

Для призначення пенсії в разі втрати годувальника батькам, дружині (чоловіку), зазначеним у пунктах «б», «в», «д» статті 30 Закону № 2262-ХІІ, додатково подаються такі документи: копія свідоцтва про шлюб; довідка МСЕК про визнання особи інвалідом; копія трудової книжки або довідка органів державної податкової служби про облік платника податків - суб`єкта підприємницької діяльності (для осіб, зазначених у пункті «д» статті 30 № 2262-ХІІ).

Уповноважений структурний підрозділ у 10-денний термін з дня одержання заяви про призначення пенсії оформляє всі необхідні документи і своє подання про призначення пенсії (додаток 2), ознайомлює з ним особу, якій оформлюється пенсія, і направляє до органу, що призначає пенсії за місцем проживання особи (пункт 12 Порядку № 3-1).

Згідно з пунктами 16 та 17 Порядку № 3-1 при прийманні документів для призначення пенсії орган, що призначає пенсії:

- перевіряє правильність оформлення заяви й подання про призначення пенсії, відповідність викладених у них відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж;

- здійснює попередню перевірку змісту і належного оформлення представлених документів;

- перевіряє правильність копій відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розходження.

Орган, що призначає пенсії, має право вимагати від міністерств та інших органів, заявників дооформлення поданих документів, а також подання додаткових документів та перевіряти в необхідних випадках обґрунтованість їх видачі.

Не пізніше 10 днів після надходження заяви з необхідними для призначення, переведення з одного виду пенсії на інший та відновлення раніше призначеної пенсії документами орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, переведення з одного виду пенсії на інший та відновлення раніше призначеної пенсії або про відмову в призначенні, переведенні з одного виду пенсії на інший та відновленні раніше призначеної пенсії.

Отже, з урахуванням того, що чоловіку позивача на момент смерті не було призначено пенсію, звернення позивача до Біловодського ОУПФУ в Луганській області суперечить положенням вказаного Порядку.

З урахуванням фактичних обставин справи та з огляду на викладене, суд дійшов до висновку, що позивач має звертатися із заявою про призначення пенсії у разі втрати годувальника в порядку ст.37 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» саме до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області.

Як свідчать матеріали справи, позивач звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області із запитом щодо переходу на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Але листом від 18.02.2019 № 2524/02-04 ГУ ПФУ в Луганській області повідомило, що згідно документів, наявних в пенсійній справі, ОСОБА_2 під час призову на спеціальні збори працював майстром аварійно-диспетчерської служби Біловодської газової дільниці, тому не є військовослужбовцем в розумінні Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», у зв`язку з чим відсутні підстави для обчислення пенсії у зв`язку із втратою годувальника відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Зважаючи на обставини справи, враховуючи, що настання для позивача негативних наслідків пов`язано із діями ГУПФУ в Луганській області щодо відмови в призначенні пенсії у зв`язку із втратою годувальника відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», а не з діями, вчиненими відповідачем з метою виконання своїх функцій та повноважень, суд вважає позов ОСОБА_1 до Біловодського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області необґрунтованим.

Разом з тим, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до частини третьої статті 48 КАС України якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до ухвалення рішення у справі за згодою позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі, якщо це не потягне за собою зміни підсудності адміністративної справи. Суд має право за клопотанням позивача до ухвалення рішення у справі залучити до участі у ній співвідповідача.

З огляду на те, що позивачем подано заяву про розгляд справи без її участі (а.с.53), суд не може отримати згоду позивача на заміну первісного відповідача Біловодське ОУПФУ в Луганській області на належного відповідача Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області.

Таким чином, суд позбавлений процесуальної можливості здійснити заміну неналежної сторони у справі.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з такого.

Питання про розподіл судових витрат відповідно до вимог статті 139 КАС України судом не вирішується, оскільки позивач згідно з пунктом 10 частини першої статті 5 Закону України від 08 липня 2011 року № 3674-VІ Про судовий збір від сплати судового збору звільнений.

Керуючись статтями 2, 8, 9, 19, 20, 32, 72, 77, 90, 94, 132, 139, 241-246, 250, 255, 262, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Біловодського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області про визнання дій незаконними, зобов`язання вчинити певні дії відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 295 КАС України, всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Першого апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя І.В. Тихонов