Справа № 812/1312/18
Суддя: Мороз Л.Л.
Дата ухвалення: 2019-05-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

справа №812/1312/18
Окрема думка судді Мороз Л.Л. стосовно постанови Верховного Суду від 16 травня 2019 року в адміністративній справі № 812/1312/18 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Луганській області про визнання протиправною відмови та зобов`язання вчинити певні дії.
Відповідно до частини 3 статті 34 Кодексу адміністративного судочинства України суддя, не згодний із судовим рішенням за наслідками розгляду адміністративної справи, може письмово викласти свою окрему думку.
Постановою Верховного Суду від 16 травня 2019 року вирішено:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 11 липня 2018 року та постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 21 листопада 2018 року у справі № 812/1312/18 скасувати та прийняти нову постанову про задоволення адміністративного позову.

Визнати протиправною відмову Головного управління Держгеокадастру в Луганській області, викладену в листі № М-1832/0-382/0/37-18 від 10 квітня 2018 року, у наданні ОСОБА_1 дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 2,0000 га, розташованої за межами населених пунктів на території, які за даними Державного земельного кадастру враховуються в Ліснополянській сільській раді Марківського району Луганської області для ведення особистого селянського господарства;

Зобов`язати Головне управління Держгеокадастру в Луганській області надати ОСОБА_1 дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 2,0000 га, розташованої за межами населених пунктів на території, які за даними Державного земельного кадастру враховуються в Ліснополянській сільській раді Марківського району Луганської області для ведення особистого селянського господарства.

Проте, з прийнятим рішенням я не погоджуюсь у частині зобов`язання відповідача прийняти конкретне рішення, а саме надати дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність.

Як встановлено у цій справі, ОСОБА_1 05 липня 2017 року звернулась до відповідача із заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 2,0000 га, розташованої за межами населених пунктів на території, яка за даними державного земельного кадастру враховується в Ліснополянській сільській раді Марківського району Луганської області, для ведення особистого селянського господарства, до якої були додані копії паспорту, ідентифікаційного коду та графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки.

Листом від 21 липня 2017 року № М-1832/0-1424/6-17 відповідач, посилаючись на норми статті 134 Земельного кодексу України, а також на постанову Кабінету Міністрів України від 07 червня 2017 року № 413, якою затверджено Стратегію удосконалення механізму управління у сфері використання та охорони земель сільськогосподарського призначення державної форми власності та розпорядження ними, повідомив позивачеві про те, що у відповідача немає підстав для надання дозволу на розроблення документації із землеустрою та передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності у приватну власність.

Постановою Луганського окружного адміністративного суду від 29 листопада 2017 року, залишеною без змін ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 14 лютого 2018 року, у справі № 812/1559/17 відмову відповідача, викладену в листі № М-1832/0-1424/6-17 від 21 липня 2017 року, визнано протиправною, зобов`язано повторно розглянути заяву позивача від 05 липня 2017 року.

На виконання постанови Луганського окружного адміністративного суду від 29 листопада 2017 року у справі № 812/1559/17 відповідачем повторно розглянуто заяву позивача від 05 липня 2017 року (зареєстрована за № М-1832/0/5-17 від 13 липня 2017 року), на яку листом від 10 квітня 2018 року за № М-1832/0-382/0/37-18, відмовлено в наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Відповідно до вказаного листа відповідачем відмовлено позивачу в наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, на підставі статей 3, 4, 118 Земельного кодексу України, статті 23 Закону України "Про землеустрій", постанови Кабінету Міністрів України № 413, наказу Головного управління Держгеокадастру у Луганській області від 20 березня 2018 року № 64 та повідомлено позивача про неможливість надання земельної ділянки у власність, оскільки зазначена у заяві земельна ділянка не увійшла до переліку земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, яка може бути передана у власність громадянам у ІІ кварталі 2018 року на території Луганської області. Крім того, відповідачем запропоновано позивачу обрати земельну ділянку згідно затвердженого переліку земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, які можуть бути передані у власність громадянам у ІІІ кварталі 2018 року на території Луганської області, які розміщено на веб-сайті Головного управління Держгеокадастру у Луганській області.

Листом від 08 травня 2018 року № М-1832/0-518/0/37-18 відповідачем на адресу позивача направлено доповнення до листа "Про розгляд заяви від 10 квітня 2018 року", відповідно до якого відповідач із посиланням на статтю 118 Земельного кодексу України та статтю 45 Закону України "Про землеустрій" повідомив позивача про неможливість надання дозволу на розробку проекту землеустрою на земельну ділянку, у зв`язку з тим, що відсутня схема землеустрою на території Ліснополянської сільської ради Марківського району Луганської області.

Верховний Суд у цій справі виходив, зокрема, з того, що оскільки процес надання позивачу відмов у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою з формальних підстав без прийняття відповідного владного управлінського рішення може бути досить тривалим, на що вказує протиправна поведінка відповідача, який на виконання судового рішення у справі №812/1559/17 повторно допустив аналогічні порушення прав позивача, то в даному випадку належним способом захисту порушеного права є саме зобов`язання Головного управління Держгеокадастру у Луганській області надати ОСОБА_1 дозвіл на розроблення проекту землеустрою.

Проте, на мою думку, такий спосіб захисту, як зобов`язання позивача прийняти конкретне рішення, як і будь-які інші способи захисту застосовується лише за наявності необхідних підстав, з урахуванням фактичних обставин справи.

Дійсно, у випадку невиконання обов`язку відповідачем, за наявності визначених законом умов, у суду виникають підстави для ефективного захисту порушеного права позивача шляхом, зокрема, зобов`язання відповідача вчинити певні дії, спрямовані на відновлення порушеного права, або шляхом зобов`язання прийняти рішення.

Однак, як і будь-який інших спосіб захисту, зобов`язання відповідача прийняти рішення може бути застосовано судом за наявності необхідних та достатніх для цього підстав.

Частиною сьомою статті 118 ЗК України визначений перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за результатами розгляду належним чином оформлених клопотання та додатків до нього, який є вичерпним, а саме:

- невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів;

- невідповідність місця розташування об`єкта вимогам прийнятих відповідно до цих законів нормативно-правових актів;

- невідповідність місця розташування об`єкта вимогам генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

У спірних правовідносинах відповідач не розглянув заяву позивача у встановленому порядку.

Отже, відповідачем при розгляді клопотання позивача не надана його оцінка на предмет відповідності вимогам статті 118 ЗК України, тому вказане клопотання підлягає розгляду повноважним органом на відповідність вимогам закону, а суд на цьому етапі позбавлений процесуальної можливості приймати рішення за умови не перевірки, не надання оцінки та не встановлення певних обставин суб`єктом владних повноважень з цього питання.

Зобов`язання судом відповідача надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може мати місце лише у випадку, якщо судом встановлено відсутність таких підстав для відмови у видачі дозволу, які передбачені законом, а саме:

- невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів;

- невідповідність місця розташування об`єкта вимогам прийнятих відповідно до цих законів нормативно-правових актів;

- невідповідність місця розташування об`єкта вимогам генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

При цьому, суд не уповноважений здійснювати перевірку наявності чи відсутності усіх названих підстав, у випадку, якщо відповідач цього не здійснив, оскільки у такому разі це не входить до предмету судової перевірки.

А прийняття судом рішення про зобов`язання відповідача видати дозвіл на розробку проекту землеустрою, без перевірки наявності чи відсутності усіх названих підстав для відмови у видачі дозволу, може бути необґрунтованим та призвести до видачі такого дозволу з порушенням закону.

До порушення прав позивача призвело, зокрема, не виконання відповідачем постанови Луганського окружного адміністративного суду від 29 листопада 2017 року у справі № 812/1559/17, який повторно розглянувши заяву позивача, відмовив в наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки листом, а не шляхом прийняття відповідного рішення, як це передбачено законом та вимагається згідно з судовим рішенням у справі № 812/1559/17. Отже, ситуація, яка склалась, викликана неналежним виконання відповідачем судового рішення.

Однак, у межах справи, що розглядається, на мою думку, виправити цю ситуацію шляхом зобов`язання відповідача прийняти конкретне рішення не можливо, оскільки, як зазначалось, питання, які необхідно перевірити для прийняття такого судового рішення не входять до предмету судової перевірки, що може призвести до видачі такого дозволу з порушенням закону.

З урахуванням наведеного, за встановлених обставин, належним є такий спосіб захисту порушених прав, як зобов`язання відповідача повторно розглянути клопотання позивача про видачу дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

...........................

Л.Л. Мороз

Суддя Верховного Суду