Справа № 1440/2435/18
Суддя: Шляхтицький О.І.
Дата ухвалення: 2019-05-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П'ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 травня 2019 р.

м.Одеса

Справа № 1440/2435/18

Головуючий в 1 інстанції: Птичкіна В.В.

П'ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача – Шляхтицького О.І.,

суддів: Потапчука В.О., Семенюка Г.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу Управління Держпраці у Миколаївській області на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 04 січня 2019 року у справі за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до Управління Держпраці у Миколаївській області про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу від 11.06.2018 № МК835/588/АВ/П/ПТ/МГ-ФС , –

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог.

У жовтні 2018 року ФОП ОСОБА_2 звернулась з вищевказаним адміністративним позовом.

В обґрунтування позовних вимог зазначалось, що вона своєчасно та в повному обсязі виконала вимоги припису, тому притягнення її до відповідальності суперечить частині одинадцятій статті 7 Закону України від 05.04.2007 № 877-V «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» (надалі – Закон № 877) та пункту 28 затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.04.2017 № 295 «Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю» (надалі – Порядок № 295). Позивач зауважила, що відповідач наклав на позивача штраф на підставі акта інспекційного відвідування, в той час, як, відповідно до абзацу другого пункту 2 затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2013 № 509 «Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення» (надалі – Порядок № 509), такий штраф може бути накладено на підставі, зокрема, акта про виявлення під час перевірки суб’єкта господарювання або роботодавця ознак порушення законодавства про працю та/або зайнятість населення, складеного посадовою особою Держпраці чи її територіального органу. Як зазначала позивач, в порушення частини четвертої статті 4 Закону № 877, спосіб та форми здійснення заходів державного контролю за додержанням законодавства про працю встановлені не законом, а Порядком № 295, тому дії посадових осіб Управління не відповідають вимогам, встановленим частиною другою статті 19 Конституції України. На думку позивача, відповідач невірно визначив суму штрафу за допущене позивачем порушення. Крім того, позивач не була повідомлена належним чином про розгляд справи.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 04 січня 2019 року визнано протиправною та скасовано постанову Управління Держпраці у Миколаївській області від 11.06.2018 № МК835/588/АВ/П/ПТ/МГ-ФС про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Управління Держпраці у Миколаївській області (вул. Маршала Василевського, 40/1, м. Миколаїв, 54003, ідентифікаційний код 39787411) на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1) судовий збір в сумі 1762 грн., що був сплачений платіжною квитанцією від 29.09.2018 № 0.0..1.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Не погоджуючись з даним рішенням суду Управління Держпраці у Миколаївській області подалло апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі зазначено, що рішення судом першої інстанції ухвалене з порушенням норм процесуального та неправильним застосуванням норм матеріального права, у зв’язку з чим просить його скасувати та ухвалити нову постанову, якою у задоволенні адміністративного позову відмовити.

Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення.

Обставини справи.

Суд першої інстанції встановив, що 17-18 травня 2018 року посадові особи Управління здійснили інспекційне відвідування позивача, за результатами якого 18.05.2018 склали акт №МК/835/588/АВ (надалі – Акт).

Як вказано у пункті 6 розділу ІІІ (Опис виявлених порушень) Акта, позивач «… в порушення вимог частини 5 статті 95 КЗпП України; статті 33 Закону України «Про оплату праці» від 24.03.1995; п. 1, 4 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078, індексація заробітної плати чотирьом працівникам ФОП ОСОБА_2 не нараховувалась та не виплачувалась …».

Пунктом 5 Припису про усунення виявлених порушень № МК835/588/АВ/П (надалі – Припис) позивач була зобов’язана в установлений строк – 16.06.2018 нарахувати та виплатити працівникам ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 і ОСОБА_3 індексацію заробітної плати.

15.06.2018 позивач повідомила Управління про виконання пункту 5 Припису.

Постановою про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами № МК835/588/АВ/П/ПТ/МГ-ФС від 11.06.2018 (надалі – Постанова) Управління, на підставі абзацу четвертого частини другої статті 265 КЗпП України, застосувала до позивача штраф в сумі 148 920 грн.

Відповідно до вказаної норми, юридичні та фізичні особи – підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі недотримання мінімальних державних гарантій в оплаті праці – у десятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.

Факт ненарахування та невиплати позивачем чотирьом найманим працівникам індексації заробітної плати став підставою для складення 30.05.2018 посадовою особою Управління Протоколу про адміністративне правопорушення №МК835/588/АВ/П/2ПТ. Постановою від 24.07.2018 у справі № 484/2622/18 (надалі – Постанова суду) Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області встановив факт вчинення позивачем правопорушення, передбаченого частиною першою статті 41 КУпАП (порушення встановлених термінів виплати пенсій, стипендій, заробітної плати, виплата їх не в повному обсязі, терміну надання посадовими особами підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності та фізичними особами – підприємцями працівникам, у тому числі колишнім, на їхню вимогу документів стосовно їх трудової діяльності на даному підприємстві, в установі, організації чи у фізичної особи – підприємця, необхідних для призначення пенсії (про стаж, заробітну плату тощо), визначеного Законом України «Про звернення громадян», або надання зазначених документів, що містять недостовірні дані, порушення терміну проведення атестації робочих місць за умовами праці та порядку її проведення, а також інші порушення вимог законодавства про працю), проте від відповідальності ФОП ОСОБА_2. звільнив на підставі статті 22 КУпАП (в зв’язку з малозначністю вчиненого адміністративного правопорушення), провадження у справі в цій частині закрив та обмежився усним зауваженням.

Вказані обставини сторонами не заперечуються, а отже є встановленими.

Висновок суду першої інстанції.

Задовольняючі позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржувана постанова від 23.10.2017 року № 84 прийнята відповідачем передчасно, із порушення встановленого порядку розгляду справи про накладення штрафу та права особи на участь у процесі прийняття рішення.

Колегія суддів вважає ці висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам статей 2, 6, 8, 9, 73, 74, 75, 76, 77, 78 КАС України, Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», Закону України «Про оплату праці».

Джерела права й акти їх застосування та оцінка суду.

Згідно частини 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

На підставі частини 2 статі 12 Закону України від 24.03.1995 № 108/95-ВР «Про оплату праці», норми і гарантії в оплаті праці, передбачені частиною першою цієї статті та Кодексом законів про працю України, є мінімальними державними гарантіями.

Частиною п’ятою статті 95 КЗпП України передбачено, що заробітна плата підлягає індексації у встановленому законодавством порядку.

За змістом частини 11 статті 7 Закону № 877 у разі виконання в повному обсязі та у встановлений строк припису, розпорядження, рішення, іншого розпорядчого документа про усунення порушень, виявлених під час здійснення заходу нагляду (контролю), фінансові та адміністративні санкції, заходи реагування до суб’єкта господарювання, його посадових осіб не застосовуються.

Однак, ця норма, в силу частин четвертої та п’ятої статті 2 Закону № 877, не є обов’язковою для відповідача.

Пунктом 28 Порядку № 295 передбачено, що у разі виконання припису в установлений у ньому строк заходи до притягнення об’єкта відвідування та його посадових осіб до відповідальності не вживаються.

Водночас, пунктом 29 Порядку № 295 встановлено, що заходи до притягнення об’єкта відвідування та його посадових осіб до відповідальності, зокрема, за недодержання мінімальних гарантій в оплаті праці вживаються одночасно із внесенням припису незалежно від факту усунення виявлених порушень у ході інспекційного відвідування або невиїзного інспектування.

Згідно пункту 2 Порядку № 509, штрафи, передбачені частиною другою статті 265 КЗпП України, можуть бути накладені, зокрема, на підставі акта про виявлення під час перевірки суб’єкта господарювання або роботодавця ознак порушення законодавства про працю та/або зайнятість населення, складеного посадовою особою Держпраці чи її територіального органу, виконавчого органу міської ради міста обласного значення та сільської, селищної, міської ради об’єднаної територіальної громади.

Пунктом 2 Порядку № 295 встановлено, що державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснюється у формі проведення інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань інспекторами праці, зокрема, Держпраці та її територіальних органів.

Пунктом 6 Порядку № 509 встановлено, що про розгляд справи уповноважені посадові особи письмово повідомляють суб’єктів господарювання та роботодавців не пізніше ніж на п’ять днів до дати розгляду рекомендованим листом чи телеграмою телефаксом, телефонограмою або шляхом вручення повідомлення їх представникам, про що на копії повідомлення, яка залишається в уповноваженої особи, що надіслала таке повідомлення, робиться відповідна позначка, засвідчена підписом такого представника.

Як вказано у пункті 7 Порядку № 509, справа розглядається за участю представника суб’єкта господарювання або роботодавця, щодо якого її порушено. Справу може бути розглянуто без участі такого представника у разі, коли його поінформовано відповідно до пункту 6 цього Порядку і від нього не надійшло обґрунтоване клопотання про відкладення її розгляду.

Таким чином, Порядком № 509 визначено, що обов’язковою умовою розгляду справи є належне повідомлення особи, щодо якої її порушено, про такий розгляд.

При цьому, колегія суддів зазначає, що визначений пунктами 6, 7 Порядку №509 обов'язок суб'єкта владних повноважень своєчасно поінформувати Особу про розгляд справи кореспондується із правом такої Особи на участь в процесі прийняття рішення щодо притягнення до відповідальності, в тому числі правами Особи щодо надання доказів і пояснень, користування юридичною допомогою, тощо. Встановлений пунктом 6 Порядку п'ятиденний строк являється відповідною гарантією саме для Особи, яку мають намір притягнути до відповідальності на можливість користування цією Особою своїми правами до моменту винесення Рішення про накладення (чи не накладення) штрафу.

Приписами часини 1 статті 2 КАС України встановлено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Згідно із частиною 2 статті 2 цього ж Кодексу у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Частиною 1 статті 6 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини (частина 2 статті 6 КАС України).

У пунктах 70 - 71 рішення від 20 жовтня 2011 року у справі «Рисовський проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. Зокрема, на державні органи покладено обов'язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси.

Принцип «належного урядування», як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість. Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов'язків. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються.

Підсумовуючи наведене та не вдаючись у оцінку оскаржуваної постанови від 11.06.2018 № МК835/588/АВ/П/ПТ/МГ-ФС, суд апеляційної інстанції вважає, що вона була прийнята відповідачем передчасно, із порушення встановленого порядку розгляду справи про накладення штрафу та права особи на участь у процесі прийняття рішення.

Відповідно до статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В ході розгляду справи позивач довів суду ті обставини, на які він посилався в обґрунтування заявлених вимог, а відповідач не надав суду належні докази на підтвердження своїх заперечень проти позову.

Надаючи оцінку правомірності дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, встановлюючи при цьому чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Доводи апеляційної скарги.

Посилання апелянта на факт встановлення в преюдиційному порядку вини позивача у ненарахуванні та невиплаті індексації при виплаті заробітної плати працівникам позивача колегія суддів відхиляє з огляду на те, що апеляційний суд не надає оцінки оскаржуваній постанови з наведених вище підстав.

Інші доводи апеляційної скарги, яким була дана оцінка в мотивувальній частині постанови, ґрунтуються на суб'єктивній оцінці фактичних обставин справи та доказів. Зазначені доводи не містять посилань на конкретні обставини чи факти або на нові докази, які б давали підстави для скасування рішення суду першої інстанції.

Таким чином, на підставі встановлених в ході судового розгляду обставин, суд першої інстанції правильно дійшов висновку, що позовні вимоги фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

З огляду на залишення рішення суду першої інстанції без змін відповідно до приписів статті 139 КАС України підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 308, 309, 315, 321, 322, 325, –

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління Держпраці у Миколаївській області залишити без задоволення, а рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 04 січня 2019 року у справі № 1440/2435/18 – залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення у випадках, передбачених підпунктами а), б), в), г) пункту 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий: О.І. Шляхтицький

Суддя: В.О. Потапчук

Суддя: Г.В. Семенюк