Справа № 824/35/19-а
Суддя: Залімський І. Г.
Дата ухвалення: 2019-05-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 824/35/19-а

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Маренич І.В.

Суддя-доповідач - Залімський І. Г.

16 травня 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Залімського І. Г.

суддів: Сушка О.О. Смілянця Е. С. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 12 лютого 2019 року (ухвалене у м. Чернівці 12 лютого 2019 року) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Кельменецької районної державної адміністрації Чернівецької області про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 звернулися до Чернівецького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Управління праці та соціального захисту населення Кельменецької районної державної адміністрації Чернівецької області про визнання протиправним та скасування розпоряджень.

Ухвалою Чернівецького окружного адміністративного суду від 14.01.2019 роз`єднано позовні вимог у самостійні провадження, зокрема, виділено у самостійне провадження адміністративну справу №824/35/19-а за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Кельменецької районної державної адміністрації визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії.

В поданому позові позивач просить суд:

- визнати протиправним та скасувати розпорядження начальника Управління праці та соціального захисту населення Кельменецької районної державної адміністрації від 21.08.2018 року № справи 7918, яким ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , припинено надання пільг як інваліду війни 3 групи та припинено дію посвідчення інваліди війни НОМЕР_1 виданого 03.05.2012 року з 01.09.2018 року, з дати припинення статусу інваліда війни;

- Управлінню праці та соціального захисту населення Кельменецької районної державної адміністрації у відповідності до ст. 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантій їх соціального захисту" від 22.10.1993 року №3551-XI та п.10 постанови КМУ №117 від 19.01.2003 року, якою затверджено положення Про єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги здійснити відповідні розрахунки з організаціями, які надавали відповідні послуги з часу коли ОСОБА_1 було позбавлено відповідного статусу інваліда війни, та провести відповідні перерахунки грошових коштів цим організаціям за надані послуги в тому числі здійснити відповідні розрахунки та перерахунок коштів із виплатами пенсії, з урахуванням виплачених сум з часу коли ОСОБА_1 був позбавлений відповідного статусу інваліда війни, про що повідомити Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області.

Рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 12.02.2019 у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 12.02.2019 скасувати, прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до неповного з`ясування обставин справи і, як наслідок, невірного вирішення справи та прийняття необґрунтованого рішення.

В обґрунтування апеляційної скарги позивач зазначає, що відповідачем з вересня 2018 року неправомірно позбавлено його статусу особи з інвалідністю внаслідок війни відповідно до цього Закону. При цьому, суд першої інстанції не надав належної оцінки доводам позивача щодо протиправності таких дій позивача.

Так, Законом України від 26.04.1996 №144/96-ВР ратифіковано Угоду про взаємне визнання пільг і гарантій учасників та інвалідів Великої Вітчизняної війни, учасників бойових дій на території інших держав, сімей загиблих військовослужбовців за змістом якої до категорії інвалідів війни належать особи з числа військовослужбовців, які стали інвалідами внаслідок поранення, контузії, каліцтва, при виконанні інших обов`язків військової служби в інші періоди.

Також позивач зазначив, що мав статус інваліда війни останні 20 років, а позбавлення його цього статусу свідчить про порушення принципу належного урядування про необхідність дотримання якого неодноразово наголошував Європейський суд з прав людини. Тому прийняття розпорядження УПСЗН від 21.08.2018 позивач розцінює як виправлення відповідачем його минулих помилок за рахунок позивача, шляхом позбавлення позивача відповідного статусу.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу позивача в якому вказав на законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, а також на безпідставність доводів апеляційної скарги. Зауважив, що позивач участі у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав не приймав, а отримав поранення під час проходження строкової військової служби в мирний час. На думку відповідача проходження строкової військової служби не є тотожним участі в бойових діях чи захисті Батьківщини, тому позивачу помилково надано статус особи з інвалідністю внаслідок війни відповідно до Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту. Аналогічні висновки містяться у роз`ясненнях Міністерства соціальної політики України від 06.10.2017 року №583/0/166-17/401 стосовно встановлення статусу особам з інвалідністю внаслідок війни відповідно до статті 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".

Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 18.04.2019, з урахуванням п.7 ч.1 ст.306, ст.307, 311 КАС України, суд вирішив розглядати дану справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Встановлено, що ОСОБА_1 у період з 22.11.1993 по 05.05.1995 проходив строкову військову службу.

Обласною Медико-соціальною експертною комісією м. Чернівці, позивача визнано інвалідом ІII групи, видано довідку серії ВТЕ-9 №060823 від 21.11.1996, в якій зазначено причину інвалідності Травма, ТАК, отримана при виконанні обов`язків військової служби.

23.02.1998 Управлінням праці та соціального захисту населення видано позивачу посвідчення серії НОМЕР_2 , як особі яка є інвалідом ІІІ групи і має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни-інвалідів війни без терміну дії.

Згідно довідки до акта огляду МСЕК Серії 10 ААА №345423 за результатами повторного огляду ОСОБА_1 встановлено ІІІ групу інвалідності, зазначено причину інвалідності Травма, ТАК, отримана при виконанні обов`язків військової служби.

03.05.2012 Управлінням праці та соціального захисту населення Гаргаун ОСОБА_6 В. видано посвідчення серії НОМЕР_3 , як особі яка є інвалідом ІІІ групи і має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни-інвалідів війни без терміну дії.

21.08.2018 розпорядженням УПСЗН Кельменецької РДА ОСОБА_1 припинено надання пільг як інваліду війни третьої групи, а також припинено дію та вилучено посвідчення серії НОМЕР_3 .

Позивач не погодився із вказаним розпорядження та звернувся до суду.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач отримав інвалідність в мирний час та не приймав участі по захисту ОСОБА_7 , не перебував на фронті чи в районі воєнних дій.

Колегія суддів погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції та враховує викладене нижче.

Правовий статус ветеранів війни, забезпечує створення належних умов для їх життєзабезпечення, сприяє формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них визначений Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 22.10.1993 №3551-XII (надалі - Закон №3551-XII).

Відповідно до ст. 1 Закону №3551-XII закон спрямований на захист ветеранів війни шляхом: створення належних умов для підтримання здоров`я й активного довголіття; організації соціального та інших видів обслуговування, зміцнення матеріально-технічної бази створених для цієї мети закладів і служб та підготовки відповідних спеціалістів; виконання цільових програм соціального і правового захисту ветеранів війни; надання пільг, переваг та соціальних гарантій у процесі трудової діяльності відповідно до професійної підготовки і з урахуванням стану здоров`я.

Згідно з ч. 1 ст. 7 Закону №3551-XII до осіб з інвалідністю внаслідок війни належать особи з числа військовослужбовців діючої армії та флоту, партизанів, підпільників, працівників, які стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, одержаних під час захисту Батьківщини, виконання обов`язків військової служби (службових обов`язків) чи пов`язаних з перебуванням на фронті, у партизанських загонах і з`єднаннях, підпільних організаціях і групах та інших формуваннях, визнаних такими законодавством України, в районі воєнних дій, на прифронтових дільницях залізниць, на спорудженні оборонних рубежів, військово-морських баз та аеродромів у період громадянської та Другої світової воєн або з участю в бойових діях у мирний час.

Причинний зв`язок захворювань, поранень, контузій, травм чи каліцтв, що призвели до інвалідності військовослужбовця, встановлюють військово-лікарські комісії ВЛК) та приймають відповідні постанови.

Частина 2 ст. 7 Закону №3551-XII доповнює перелік осіб з інвалідністю внаслідок війни передбачений частиною 1 даної статті. Зокрема, згідно п.1 ч.2 ст.7 Закону №3551-XII до осіб з інвалідністю внаслідок війни належать також особи з інвалідністю з числа військовослужбовців, осіб вільнонайманого складу, які стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час захисту Батьківщини, виконання інших обов`язків військової служби, пов`язаних з перебуванням на фронті в інші періоди, з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, ядерних аварій, ядерних випробувань, з участю у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, іншим ураженням ядерними матеріалами.

Отже, за змістом ст.7 Закону №3551-XII до осіб з інвалідністю внаслідок війни належать виключно особи з числа військовослужбовців діючої армії та інші, які одержали інвалідність під час захисту Батьківщини, або ж виконання обов`язків військової служби (службових обов`язків) чи пов`язаних з перебуванням на фронті, в районі воєнних дій.

Водночас, проходження строкової служби з метою здобуття військово-облікової спеціальності, набуття практичних навичок і умінь, не є тотожним участі в бойових діях та захисту Батьківщини в розумінні статті 7 Закону № 3551-XII.

Віднесення особи до інваліда війни відповідно до статті 7 Закону №3551-XII безпосередньо пов`язано з визначенням самого поняття «ветеран війни», яке міститься у статті 4 цього Закону.

Відповідно до частини першої статті 4 Закону № 3551-XII ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав. До ветеранів війни належать, зокрема, особи з інвалідністю внаслідок війни.

Таким чином, необхідно з`ясувати саму причину інвалідності, а саме чи дійсно пов`язана вона з виконанням обов`язків військової служби в контексті статті 7 Закону № 3551-XII (під час воєнних дій), адже в іншому випадку особа не може вважатись інвалідом війни.

Відповідно до п. 12 Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 №1317, причинний зв`язок інвалідності колишніх військовослужбовців з перебуванням на фронті або з виконанням ними інших обов`язків військової служби встановлюється на підставі документів, виданих військово-лікувальними закладами, а також інших документів, що підтверджують факт отримання поранення (захворювання).

Відповідно до пунктів 1.1, 2.1 Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 №402, зареєстрованого Міністерством юстиції України 17.11.2008 за № 1109/15800 (Положення №402), військово-лікарська експертиза визначає придатність за станом здоров`я до військової служби призовників, військовослужбовців та військовозобов`язаних, установлює причинний зв`язок захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) та визначає необхідність і умови застосування медико-соціальної реабілітації та допомоги військовослужбовцям.

Для проведення військово-лікарської експертизи створюються військово-лікарські комісії (далі - ВЛК), штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі).

Штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі) ВЛК (лікарсько-льотні комісії (далі - ЛЛК)) приймають постанови. Постанови ВЛК (ЛЛК) оформлюються свідоцтвом про хворобу, довідкою військово-лікарської комісії, протоколом засідання військово-лікарської комісії з визначення причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця.

Постанови штатних та позаштатних ВЛК обов`язкові до виконання.

Згідно підпункту «а» пункту 21.5 Положення №402 постанови ВЛК про причинний зв`язок захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв, якщо поранення (травма, контузія, каліцтво) одержане військовослужбовцем під час захисту Батьківщини або виконання обов`язків військової служби під час служби у складі діючої армії і флоту у роки Громадянської війни, Великої Вітчизняної війни та війни з Японією ( ОСОБА_8 світової війни), участі у бойових діях з розмінування боєприпасів часів Великої Вітчизняної війни (Другої світової війни)», а також при безпосередній охороні державного кордону чи суверенних прав України в її виключній (морській) економічній зоні у складі прикордонного наряду, екіпажу корабля (катера), екіпажу літака (вертольота) або під час проведення оперативно-розшукових заходів, або здійснення самостійно чи в складі підрозділу відбиття збройного нападу чи вторгнення на територію України військових груп і злочинних угрупувань, ВЛК приймає постанову у такому формулюванні: «Поранення (контузія, травма, каліцтво) ТАК, пов`язане із захистом Батьківщини».

Водночас, якщо поранення (контузія, травма, каліцтво) одержане (крім випадків протиправного діяння) у разі фактичного виконання службових обов`язків під час проходження військової служби в частинах, які не входили до складу діючої армії, то відповідно до підпункту «б» пункту 21.5 Положення ВЛК приймає постанову у такому формулюванні: «Поранення (контузія, травма, каліцтво) ТАК, пов`язане з виконанням обов`язків військової служби».

За змістом пунктів 21.12, 21.13 Положення №402 причинний зв`язок захворювань (поранень) у колишніх військовослужбовців, які пройшли медичний огляд раніше, та/або у разі відсутності у свідоцтві про хворобу або інших військово-медичних документах постанови ВЛК про причинний зв`язок захворювань (поранень), причинний зв`язок визначається (переглядається) штатними ВЛК за територіальним принципом.

Отже, обов`язковою умовою для надання статусу особи з інвалідністю внаслідок війни є наявність відповідної постанови ВЛК із висновком про те, що поранення (контузія, травма, каліцтво) пов`язане із захистом Батьківщини.

Як обґрунтовано зазначив суд першої інстанції, позивач отримав інвалідність в мирний час та не приймав участі у захисті ОСОБА_7 , не перебував на фронті чи в районі воєнних дій, у складі діючої армії не служив.

Крім того, в матеріалах справи відсутня відповідна постанова ВЛК, якою б підтверджувався причинний зв`язок поранення позивача (контузія, травма, каліцтво) із захистом Батьківщини.

При цьому, у довідках МСЕК від 21.11.1996 та від 03.05.2012 зазначено причину інвалідності позивача Травма, ТАК, отримана при виконанні обов`язків військової служби.

Тому, відповідач правомірно прийняв рішення про позбавлення позивача статусу особи з інвалідністю внаслідок війни відповідно до Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".

Посилання позивача на Закон України «Про ратифікацію Угоди про взаємне визнання пільг і гарантій для учасників та інвалідів Великої Вітчизняної війни, учасників бойових дій на території інших держав, сімей загиблих військовослужбовців» від 26.04.1996 року № 144/96-ВР та на додаток до Угоди суд апеляційної інстанції вважає безпідставними, оскільки, відповідно до статті 1 Угоди її дія поширюється на осіб з інвалідністю внаслідок війни і учасників громадянської та ОСОБА_9 Вітчизняної воєн, учасників бойових дій на території інших держав, родини загиблих військовослужбовців та на інші категорії осіб, яким надані пільги законодавством колишнього Союзу PCP. Водночас, позивачу статус особи з інвалідністю внаслідок війни було надано відповідно до законодавства України.

Посилання позивача на те, що прийняття розпорядження УПСЗН від 21.08.2018 свідчить про порушення позивачем принципу належного урядування, суд також вважає безпідставними.

Так, Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 20 жовтня 2011 року у справі «Рисовський проти України» (заява № 29979/04) підкреслив особливу важливість принципу «належного урядування», який передбачає, що в разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб.

Також Європейський суд з прав людини у справі «Лелас проти Хорватії» зазначив, що державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати своєчасного виконання своїх обов`язків.

Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (рішення у справі «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки» (Pincova and Pine v. the Czech Republic), n. 58, а також рішення у справі «Ґаші проти Хорватії» (Gashi v. Croatia), заява № 32457/05, п. 40, від 13 грудня 2007 року, та у справі «Трґо проти Хорватії» (Trgo v. Croatia), заява № 35298/04, п. 67, від 11 червня 2009 року).

Отже, порушення принципи належного урядування має місце у разі, коли державний орган не дотримуючись власних процедур тим самим порушує права особи, або виправляє свої минулі помилки, вчиняючи дії, які порушують права особи. Тобто, визначальним в даному випадку є наявність порушення прав особи внаслідок таких дій державного органу.

Однак, в даному випадку жодних порушень прав позивача внаслідок оскаржуваних дій та розпорядження відповідача судом не встановлено, до того ж, внаслідок помилки відповідача, допущеної у минулому, позивач тривалий період часу перебував у більш сприятливих умовах ніж на які мав законне право. При цьому, виправлення такої помилки відповідачем спрямоване на відновлення законності та жодним чином не може свідчити про безпідставне втручання у законні права позивача, адже такі права надані позивачу без наявності достатніх на те правових підстав.

На підставі викладеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права і прийшов до обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 315 та статті 316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 12 лютого 2019 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий Залімський І. Г.

Судді Сушко О.О. Смілянець Е. С.