Справа № 813/7908/13-а
Суддя: Ханова Р.Ф.
Дата ухвалення: 2019-05-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

Київ

14 травня 2019 року

справа №813/7908/13-а

адміністративне провадження №К/9901/37743/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Ханової Р.Ф.(суддя-доповідач),

суддів: Гончарової І.А., Олендера І.Я.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Галицької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області

на постанову Львівського окружного адміністративного суду 29 червня 2016 року у складі судді Гулкевич І.З.,

та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 20 грудня 2016 року у складі судді Заверухи О.Б., Гінди О.М., Ніколіна В.В.,

у справі № 813/7908/13-а

за позовом Львівського комунального автотранспортного підприємства №1

до Галицької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

У С Т А Н О В И В :

30 жовтня 2013 року Львівське комунальне автотранспортне підприємство №1 (далі - Підприємство, платник податків, позивач у справі) звернулося до суду з позовом до Галицької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області (далі - податковий орган, відповідач у справі) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень податкового органу від 02 жовтня 2013 року № , яким позивачу збільшено грошове зобов'язання з податку на прибуток за основним платежем на 311150 грн, № , яким позивачу збільшено грошове зобов'язання податку з доходів фізичних осіб на суму 1320 грн 86 коп. за основним платежем та застосовані штрафні (фінансові) санкції у сумі 840 грн 21 коп., №, яким застосовані штрафні (фінансові) санкції за порушення правил регулювання обігу готівки у сумі 7483 грн 99 коп., з мотивів безпідставності їх прийняття.

29 червня 2016 року постановою Львівського окружного адміністративного суду, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 20 грудня 2016 року, задоволений позов Підприємства, визнані протиправними та скасовані податкові повідомлення-рішення податкового органу від 02 жовтня 2013 року № , № , №, з мотивів недоведеності податковим органом складу правопорушень покладених в основу їх прийняття.

10 січня 2017 року податковим органом подано касаційну скаргу до Вищого адміністративного суду України, в якій відповідач, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалу суду апеляційної інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким в задоволенні позовних вимог Підприємства відмовити в повному обсязі.

В обґрунтування касаційної скарги відповідач наводить обставини справи шляхом відтворення частини акта перевірки та нормативно-правове обґрунтування вимог касаційної скарги шляхом викладення тексту норм покладених в основу прийняття спірних податкових повідомлень-рішень.

12 січня 2017 року ухвалою Вищого адміністративного суду України відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою податкового органу та витребувана справа №813/7908/13 з Львівського окружного адміністративного суду.

Підприємством заперечення або відзив на касаційну скаргу податкового органу до Суду не подавались, що не перешкоджає її розгляду по суті.

20 січня 2017 року справа №813/7908/13 надійшла до Вищого адміністративного суду України.

14 березня 2018 року справа №813/7908/13 разом із матеріалами касаційної скарги №К/9901/37743/18 передані до Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Верховний Суд, переглянувши судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги.

Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Зазначеним вимогам закону судові рішення відповідають.

Суди першої та апеляційної інстанцій установили, що Підприємство є юридичною особою, включене до ЭДРПОУ за номером 23884071, перебуває на податковому обліку з 21 грудня 1995 року.

Податковим органом у вересні 2013 року проведено позапланову виїзну перевірку Підприємства зокрема з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01 липня 2011 року по 31 грудня 2012 року, результати якої викладені в акті перевірки від 18 вересня 2013 року №182/22-10/23884071 (далі акт перевірки).

Керівником податкового органу 02 жовтня 2013 року прийняті податкові повідомлення-рішення згідно з підпунктами 54.3.3, 54.3.5 пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України на підставі акта перевірки.

Податковим повідомленням-рішенням № збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток за основним платежем у сумі 311150 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями у сумі 0 грн. Правовою підставою збільшення податку наведені положення пункту 1.20 статті 1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» від 22 травня 1997 року №283/97-ВР, підпунктів 153.2.2, 153.2.3 пункту 153.2 статті 153 Податкового кодексу України.

Податковим повідомленням-рішенням № позивачу збільшено грошове зобов'язання податку з доходів фізичних осіб на суму 1320 грн 86 коп. за порушення підпункту 170.9.2 пункту 170.9 статті 170, абзаців «а», «б» пункту 176.2 статті 176 Податкового кодексу України та застосовані штрафні (фінансові) санкції у сумі 840 грн. на підставі пункту 119.2 статті 119, пункту 123.1 статті 123, пункту 126.1 статті 126 цього кодексу.

Податковим повідомленням - рішенням № застосовані штрафні (фінансові) санкції на підставі статті 1 Указу Президента України «Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки» від 12 червня 1995 року №436/95 у сумі 7483 грн 99 коп. за порушення пункту 2.11, пункту 3.1, пункту 7.39 Положення «Про ведення касових операцій в національній валюті в Україні» затвердженого постановою Правління НБУ від 15 грудня 2004 року №637.

Судами попередніх інстанцій оцінка спірних відносин здійснена в розрізі спірних податкових повідомлень - рішень.

Стосовно податку на прибуток, який є предметом податкового повідомлення рішення від 02 жовтня 2013 року № , судами попередніх інстанцій встановлено зокрема те, що у період з 01 липня 2011 року по 31 грудня 2012 року, Підприємство надавало послуги з перевезення пасажирів у м. Львові в режимі маршрутного таксі із залученням орендованих автобусів.

За умовами договорів оренди автобусів, укладених з фізичними особами - підприємцями, розмір орендної плати за один автобус марки «Богдан» А09202 та ВАЗ становив від 6000 грн до 10000 грн в місяць при умові повного технічного обслуговування автобуса орендарем. Всього позивачем було укладено та виконано 28 договорів, за наслідками чого віднесено до витрат, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування витрати по оренді транспортних засобів на суму 1352828,00 грн. У податковому обліку дані витрати відображено Підприємством у складі витрат по орендованих автобусах марки Богдан А09202, БАЗ.

Податковий орган доводить, що витрати по оренді транспортних засобів, відображені позивачем у складі витрат в деклараціях з податку на прибуток є завищені, посилаючись на цінову довідку Львівської торгово-промислової палати від 23 серпня 2012 року № 19-09/859, відповідно до якої величина орендної плати за 2011 рік на автобуси марки Богдан А09202 та БАЗ становила 1328,00 грн за один автобус в місяць при умові повного технічного обслуговування автобуса орендарем.

Судами попередніх інстанцій здійснений системний аналіз положень підпунктів 1.20.1, 1.20.2, 1.20.6, 1.20.8 статті 1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», якими серед іншого передбачено, що обов'язок доведення того, що ціна договору не відповідає рівню звичайної ціни у випадках, визначених цим Законом покладається на податковий орган у встановленому порядку. При проведенні перевірки платника податку податковий орган має право надати запит, а платник податку зобов'язаний обґрунтувати рівень договірних цін. Аналізуючи положення означених норм в сукупності з приписами пункту 78.7 статті 78, пункту 83.1 статті 83 Податкового кодексу України, суди попередніх інстанцій дійшли висновку про те, що використовуючи для визначення звичайного рівня цін інформацію, надану торгово-промисловою палатою, відповідач не взяв до уваги положення Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні", відповідно до якої торгово-промислова палата є недержавною неприбутковою самоврядною організацією, яка об'єднує юридичних осіб, які створені і діють відповідно до законодавства України, та громадян України, зареєстрованих як підприємці, та їх об'єднання.

Суд апеляційної інстанції зазначив, що інформація, надана торгово-промисловою палатою, є лише консультативною, створена без огляду об'єктів, на основі пропозиції фірм перевізників ТОВ «Міра і К», «Фіакр - Львів» та «АТП 14630». Такі дані визначені на основі цін пропозицій і носять орієнтовний характер, так як не є цінами фактичних угод і можуть відрізнятися від наведених в залежності від договірних відносин, технічних характеристик автобусів Богдан А09202 та БАЗ, тощо.

Висновуючись на тому, що відповідачем не було надано статистичної оцінки рівня цін реалізації ідентичних або однорідних товарів, які б вказували на заниження позивачем ціни продажу вказаних товарів у співставних умовах, суди попередніх інстанцій дійшли висновку про відсутність у податкового органу підстав для донарахування позивачу грошових зобов'язань з податку на прибуток з підстав оренди позивачем автобусів за цінами вище звичайних, при цьому судами врахований правовий висновок Верховного Суду України викладений в постанові від 07 листопада 2011 року у справі № 21-328а11, який є обов'язковим для правозастосування, як судами так і відповідачем, як суб'єктом владних повноважень відповідно до статті 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України в редакції, яка діяла до 15 грудня 2017 року та була чинною на час спірних правовідносин.

Суд погоджується з висновком судів попередніх інстанцій про правомірність формування позивачем витрат по оренді транспортних засобів понесених відповідно до умов договорів оренди та недоведеності податковим органом порушення Підприємством правил застосування звичайних цін.

Оцінюючи правомірність податкового повідомлення-рішення від 02 жовтня 2013 року №, судами попередніх інстанцій встановлено посилання відповідача на те, що позивач протягом періоду, що перевірявся, видавав своїм працівникам під звіт кошти, проте відповідних звітів про їх використання не було представлено до перевірки, як і не представлено належним чином оформлених документів, які б підтверджували сплату покупцем готівкових коштів.

Суд апеляційної інстанції встановив, що податковий орган не врахував приписи пункту 2.11, пункту 3.1 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, за якими, відповідно до пункту 2.11 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління НБУ від 15 грудня 2004 року, видача готівкових коштів під звіт або на відрядження здійснюється відповідно до законодавства України. Пункт 3.1 Положення визначає, що касові операції оформляються касовими ордерами, видатковими відомостями, розрахунковими документами, документами за операціями із застосуванням електронних платіжних засобів, іншими касовими документами, які згідно із законодавством України підтверджували б факт продажу (повернення) товарів, надання послуг, отримання (повернення) готівкових коштів.

Судами попередніх інстанцій здійснений буквальний аналіз положень пунктів 44.1, 44.3, 44.6 статті 44, пункту 85.9 статті 85 Податкового кодексу України та встановлено на підставі долучених до матеріалів справи документів про те, що копії первинних документів, що стосуються предмета цього позову, були вилучені працівниками УБОЗ ГУ МВС України у Львівській області, що підтверджується протоколами тимчасового доступу до речей і документів від 18 січня 2013 року та 30 січня 2013 року, зокрема договори оренди транспортних засобів та документи, які б підтверджували сплату покупцем готівкових коштів (у протоколі тимчасового доступу до речей і документів зазначені як «каса» за відповідні періоди), з урахуванням того, що податкова перевірка проводилася ДПІ у Сихівському районі м. Львова Головного управління Міндоходів у Львівській області з 03 вересня 2013 року до 11 вересня 2013 року, первинні документи, які були предметом спірної перевірки не могли бути представлені податковому органу для перевірки.

На запит Підприємства до слідчого відділу прокуратури Львівської області про витребування первинних документів, вилучених згідно протоколу тимчасового доступу до речей і документів від 18 січня 2013 року та 30 січня 2013 року, слідчим органом не було надано документи, які б підтверджували сплату покупцем готівкових коштів та авансових звітів.

Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, що відповідачем не виконаний передбачений пунктом 85.9 статті 85 Податкового кодексу України в частині перенесення термінів проведення перевірки до дати отримання вказаних копій документів або забезпечення доступу до них, що вказує на передчасність та необґрунтованість застосування штрафу шляхом прийняття спірного податкового повідомлення рішення.

Оцінюючи правомірність прийняття податкового повідомлення-рішення від 02 жовтня 2013 року №, суди попередніх інстанцій встановили, що поклавши в основу збільшення грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб, та застосувавши штрафні (фінансові) санкції податковий орган в акті перевірки та під час судового розгляду справи не вказав у чому полягали стверджуванні ним порушення.

За висновком суду першої інстанції акт перевірки не відповідає вимогам пункту 6 Порядку оформлення результатів документальних перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, затвердженого наказом ДПА України № 984 від 22 грудня 2010 року, факти виявлених порушень податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, викладаються в акті документальної перевірки чітко, об'єктивно та в повній мірі, із посиланням на первинні або інші документи, які зафіксовані в бухгалтерському та податковому обліку, що підтверджують наявність зазначених фактів.

Судом першої інстанції встановлено, що єдине покликання здійснено актом перевірки на абзац «б» пункту 176.2 статті 176 ПК України. Аналізуючи означені положення в сукупності з іншими статтями покладеними податковим органом в основу прийняття податкового повідомлення-рішення судами попередніх інстанцій встановлено, що позивач у періоді, охопленому перевіркою, своєчасно, тобто у строки встановлені кодексом, подавав податковий розрахунок суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, а також суми утриманого з них податку до контролюючого органу за місцем свого розташування. Належних доказів на спростування вказаного відповідачем не надано, відтак на переконання суду позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Здійснюючи апеляційний перегляд спору у цій частині суд апеляційної інстанції керувався правилами оцінки доказів встановленими положеннями статті 69, статті 70, частини першої, другої статті 71, статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України в редакції, яка діяла на час вирішення справи судами попередніх інстанцій, до 15 грудня 2017 року, встановив невідповідність акта перевірки критеріям належності та допустимості доказів.

Суд погоджується з висновком судів попередніх інстанцій про недоведеність податкових правопорушень відповідачем, як стосовно збільшення грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб, так і відносно недоведеності складу правопорушень в розумінні статті 109 Податкового кодексу України стосовно застосування штрафних (фінансових) санкцій.

Відповідач касаційною скаргою просить про переоцінку, додаткову перевірку доказів стосовно здійснення господарських операцій із контрагентами позивача, що знаходиться за межами касаційного перегляду встановленими частиною другою статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України.

Верховний Суд визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень, внаслідок чого касаційна скарга відповідача залишається без задоволення, а рішення судів першої та апеляційної інстанції - без змін.

Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Галицької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області залишити без задоволення.

Постанову Львівського окружного адміністративного суду 29 червня 2016 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 20 грудня 2016 року у справі № 813/7908/13-а залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Р.Ф.Ханова

Судді: І.А.Гончарова

І.Я.Олендер