Справа № 520/9325/18
Суддя: Подобайло З.Г.
Дата ухвалення: 2019-05-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2019 р.Справа № 520/9325/18

Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Подобайло З.Г.,

Суддів: Бартош Н.С. , Григорова А.М. ,

за участю секретаря судового засідання Мороз М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 26.12.2018 року, головуючий суддя І інстанції: Шляхова О.М., м. Харків, повний текст складено 26.12.18 року по справі № 520/9325/18

за позовом ОСОБА_1

до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, в якому просить суд:

- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити лікарняні - допомогу по вагітності та пологам за листками непрацездатності НОМЕР_5 за період з 20.06. 2017 року по 23.10 2017 року та АГЦ № НОМЕР_1 за період з 24.10. 2017 року по 06.11. 2017 року .

- стягнути з відповідача витрати, пов`язані зі слуханням справи в суді - правові послуги адвоката в сумі 2000 грн. та витрати на оплату судового збору в сумі 704,80 грн.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 26.12.2018р. у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовлено.

ОСОБА_1 , не погодившись з рішенням суду першої інстанції , подала апеляційну скаргу , вважає , що рішення є незаконним та необґрунтованим, суд порушив норми процесуального права щодо розгляду справи , яка повинна була розглянута у загальному позовному провадженні. Вказує, що суд неправильно застосував норми матеріального права щодо застосування ст. 30 Закону України №1105, оскільки вказаний закон не містить заборони щодо виплати з тимчасової працездатності застрахованим особам, які працюють на умовах трудового договору та підприємцем , отже, право отримувати допомогу по вагітності та пологам одночасно за основним місцем роботи та як фізична особа - підприємець застраховані особи мали право і до прийняття ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій « від 3.10. 2017 року №2148. Єдиною умовою завжди було те, що особа виплачувала страхові внески, отже нічого нового не було внесено в закон, який необхідно застосувати. Вказує , що являється фізичною особою - підприємцем згідно виписки з єдиного державного реєстру

юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців серії ААВ № 632600, систематично вносить обов`язковий єдиний соціальний внесок, згідно листків непрацездатності серії НОМЕР_5 від 20 червня 2017 року знаходилась на лікарняному по 23 .10. 2017 року - 126 днів, а потім додатково 14 днів за лікарняним серії НОМЕР_1з 24.10.2017 року по 6 .11. 2017 року у зв`язку з ускладненнями пологів, але суд першої інстанції не звернув увагу на ці обставини , вирішив справу у її відсутність всупереч тим законам, які діють у сфері їх застосування. Просить суд скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області подало до суду відзив на апеляційну скаргу , не погоджується з доводами, викладеними у апеляційній скарзі, у повному обсязі. Вважає твердження позивача безпідставними та не обґрунтованими , оскільки вона мала право отримати допомогу за основним місцем роботи і вона своїм правом скористалась, отримавши допомогу на ПАТ «Українська залізниця» РФ «Південна залізниця» ВПФ «Куп`янська дирекція залізничних перевезень», дані факти дають підстави вважати, що Фонд

діяв відповідно до норм чинного законодавства України та права ОСОБА_1 ні яким чином не порушено. Під час розгляду справи судом першої інстанції було досліджено всі докази, які були надані позивачем та відповідачем, а саме: листки непрацездатності позивача та документи що підтверджують статус фізичної особи підприємця ОСОБА_1 . Вважає постанову Харківського окружного адміністративного суду від 26.12.2018 року законною та обґрунтованою, в ході розгляду адміністративної справи суд першої інстанції не припустився порушень норм матеріального та процесуального права.

Сторони по справі повідомлені належним чином про день, час та місце судового розгляду апеляційної скарги.

Від ОСОБА_1 надійшло на електронну пошту Харківського апеляційного адміністративного суду заява про відкладення розгляду справи.

Проте, вказані файли не підписані електронним цифровим підписом, що підтверджується актом про відсутність ЕЦП.

Відповідно до п.п. 2.2.18. п.2.2 Інструкції для підтвердження офіційного статусу документів, отриманих електронною поштою, не скріплених електронно-цифровим підписом, або отриманих каналами факсимільного зв`язку, повинні бути надані (надіслані) їх оригінали.

За приписами статті 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» від 22 травня 2003 року N 851-IV оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним цифровим підписом автора.

Таким чином, оскільки клопотання не містить електронного цифрового підпису, у суду відсутні підстави для його розгляду.

Апеляційна скарга розглядається у судовому засіданні згідно приписів ст. 229 КАС України.

Відповідно до ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши, в межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 відповідно до виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, громадських формувань від 07.03.2014 року, зареєстрована як фізична особа-підприємець.

ОСОБА_1 на час настання страхового випадку (вагітність та пологи з 26.06.2017) працювала на умовах трудового договору у ПАТ "Українська залізниця" РФ "Південна залізниця" ВПФ "Куп`янська дирекція залізничних перевезень".

Згідно листків непрацездатності серії НОМЕР_5 від 20 червня 2017 року позивач знаходилась на лікарняному по 23 .10. 2017 року - 126 днів , а потім додатково 14 днів за лікарняним серії НОМЕР_1 3 24.10.2017 року по 06 .11. 2017 року у зв`язку з ускладненнями пологів.

08.11.2017 позивачка звернулась до Куп`янського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області (далі - Куп`янське відділення) із заявою про надання роз`яснення щодо отримання допомоги по вагітності та пологах на підставі листків непрацездатності серія НОМЕР_5, виданому ОСОБА_1 за період з 26.06.2017 по 23.10.2017 та серії НОМЕР_1, виданому ОСОБА_1 , за період з 24.10.2017 по 06.11.2017.(далі - л/н АГЦ 870955 та л/н НОМЕР_1).

17.11.2017 позивачем отримано відповідь Куп`янського відділення (лист від 17.11.2017р. за № 01-37-331), в якому заявника повідомлено, що нормами Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 23.09.1999 № 1105 (далі - Закон № 1105), в редакції, яка діяла на момент спірних відносин, не передбачено надання фізичній особі підприємцю, яка перебуває у трудових відносинах, матеріальне забезпечення. Позивача повідомлено про те, що фізичним особам підприємцям, які одночасно працюють у роботодавців на умовах трудового договору (контракту), допомога по вагітності та пологах надається лише за основним місцем роботи та за сумісництвом.

11.01.2018 ОСОБА_1 повторно звернулась до Куп`янського відділення та наддала заяву - розрахунок від 10.01.2018 із проханням здійснити фінансування для надання матеріального забезпечення: по вагітності та пологах за л/н НОМЕР_5 та л/н НОМЕР_1.

26.01.2018 Куп`янським відділенням позивачу надана відповідь (лист) від 26.01.2018 № 01-37-55, в якій зазначається, що нормами Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 23/09.1999 № 1105, в редакції, що діяла на момент спірних відносин, не передбачено надання фізичній особи підприємцю, яка перебуває у трудових відносинах, матеріальне забезпечення.

04.09.2018 позивач звернулась до Куп`янського відділення із заявою - розрахунком від 04.09.2018 та з проханням здійснити фінансування для надання матеріального забезпечення: по вагітності та пологах за л/н НОМЕР_5 та л/н НОМЕР_1, тобто на підставі тих самих листів непрацездатності, що були зазначені в заяві - розрахунку від 10.01.2018.

29.09.2018 позивачем отримана відповідь Куп`янського відділення (лист) від 26.01.2018 № 01-37-55 аналогічного змісту, яка надавалась позивачу листом від 26.01.2018 № 01-37-55.

Позивачка, вважаючи, що вона як фізична особа - підприємець має право на отримання допомоги по вагітності та пологам саме від відповідача , так як систематично оплачувала єдиний страховий внесок як підприємець, тому має право на отримання лікарняних від відповідача, що передбачено ст. 26 ч.2 ЗУ "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням", не погоджуючись із діями відповідача, звернулась до суду з даним адміністративним позовом.

Відмовляючи у задоволенні позову , суд першої інстанції виходив з того , що позивач своїм правом на отримання допомоги по вагітності та пологам скористалась, отримавши допомогу на ПАТ "Українська залізниця" РФ "Південна залізниця" ВПФ "Куп`янська дирекція залізничних перевезень", жодним нормативно-правовим актом не передбачено отримання допомоги двічі за одним і тим же самим листком непрацездатності.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції , виходячи з наступного.

Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно статті 22 Конституції України, права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права та свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Статтею 46 Конституція України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Правові, фінансові та організаційні засади загальнообов`язкового державного соціального страхування, гарантії працюючих громадян щодо їх соціального захисту у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, вагітністю та пологами, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, охорони життя та здоров`я визначено Законом України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 23 вересня 1999 року № 1105-XIV (далі - Закон №1105-XIV).

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону №1105-XIV загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - соціальне страхування) це система прав, обов`язків і гарантій, яка передбачає матеріальне забезпечення, страхові виплати та надання соціальних послуг застрахованим особам за рахунок коштів Фонду соціального страхування України.

Загальнообов`язкове державне соціальне страхування у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності передбачає матеріальне забезпечення громадян у зв`язку з втратою заробітної плати (доходу) внаслідок тимчасової втрати працездатності (включаючи догляд за хворою дитиною, дитиною-інвалідом, хворим членом сім`ї), вагітності та пологів, часткову компенсацію витрат, пов`язаних із смертю застрахованої особи або членів її сім`ї за рахунок бюджету Фонду соціального страхування України, що формується шляхом сплати страхових внесків роботодавцем, громадянами, а також за рахунок інших джерел, передбачених Законом України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 23.09.1999 № 1105.

Згідно із п.2 ч.1 ст.20 Закону №1105-XIV за страхуванням у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності надаються такі види матеріального забезпечення та соціальних послуг, як зокрема, допомога по вагітності та пологах.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 16 Закону № 1105 застраховані особи мають право на отримання у разі настання страхового випадку матеріального забезпечення, страхових виплат та соціальних послуг, передбачених цим Законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону № 1105, в редакції, що діяла на момент спірних відносин, страхуванню у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності підлягають особи, які працюють на умовах трудового договору (контракту) на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від форми власності та господарювання, у тому числі в іноземних дипломатичних та консульських установах, інших представництвах нерезидентів або у фізичних осіб, а також обрані на виборні посади в органах державної влади, органах місцевого самоврядування та в інших органах.

Відповідно до ч. 3 ст. 19 Закону № 1105 особи, які забезпечують себе роботою самостійно (займаються підприємницькою, адвокатською, нотаріальною, творчою та іншою діяльністю, пов`язаною з одержанням доходу безпосередньо від цієї діяльності, в тому числі члени творчих спілок, творчі працівники, які не є членами творчих спілок), мають право на матеріальне забезпечення та соціальні послуги відповідно до цього Закону за умови сплати страхових внесків до Фонду згідно із законом.

Застраховані особи, які протягом дванадцяти місяців перед настанням страхового випадку за даними Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування мають страховий стаж менше шести місяців, мають право на матеріальне забезпечення відповідно до цього Закону в таких розмірах: 1) допомога по тимчасовій непрацездатності - виходячи з нарахованої заробітної плати, з якої сплачуються страхові внески, але в розрахунку на місяць не вище за розмір мінімальної заробітної плати, встановленої законом у місяці настання страхового випадку; 2) допомога по вагітності та пологах - виходячи з нарахованої заробітної плати, з якої сплачуються страхові внески, але в розрахунку на місяць не вище двократного розміру мінімальної заробітної плати та не менше за розмір мінімальної заробітної плати, встановленої законом у місяці настання страхового випадку.

Статтею 21 Закону № 1105 страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала страхуванню у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та за який щомісяця сплачено нею та роботодавцем або нею страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок, крім випадків, передбачених абзацом другим цієї частини.

Період відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, отримання виплат за окремими видами соціального страхування, крім пенсій усіх видів (за винятком пенсії по інвалідності), включається до страхового стажу як період, за який сплачено страхові внески виходячи з розміру мінімального страхового внеску.

Відповідно до п. 2 Порядку, затвердженого Постановою правління Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності від 03.04.2012 року № 16, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 08.06.2012 року за № 923/21235 (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) (далі - Порядок) призначення та виплата застрахованим особам матеріального забезпечення здійснюються районними, міжрайонними, міськими виконавчими дирекціями відділень Фонду за місцем обліку ліквідованого підприємства, установи, організації чи припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця, що має найманих працівників, як страхувальника на підставі наказу керівника робочого органу Фонду.

Відповідно до 3.1 Порядку підставою для призначення допомоги по тимчасовій непрацездатності, по вагітності та пологах є виданий у встановленому порядку листок непрацездатності.

Аналогічні положення закріплені в ч.1 ст. 31 вказаного Закону №1105.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010 № 2464-VI платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Отже фізичні особи-підприємці мають право на матеріальне забезпечення та соціальні послуги відповідно до Закону N 1105 за рахунок коштів Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності за умови сплати єдиного внеску.

Так, фізичним особам - підприємцям за рахунок коштів Фонду допомога по вагітності та пологах надається у розмірі, визначеному в ст. 26 Закону N 1105, а саме: у розмірі 100 відсотків середнього доходу, обчисленого у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, і не залежить від страхового стажу.

Допомога по вагітності та пологах застрахованій особі виплачується за весь період відпустки у зв`язку з вагітністю та пологами, тривалість якої становить 70 календарних днів до пологів і 56 (у разі ускладнених пологів або народження двох чи більше дітей - 70) календарних днів після пологів, розмір зазначеної допомоги обчислюється сумарно та надається застрахованій особі в повному обсязі незалежно від кількості днів відпустки, фактично використаних до пологів.

Враховуючи вищезазначене, допомога по вагітності та пологах надається фізичній особі - підприємцю за страховим випадком "вагітність та пологи" за рахунок коштів Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності за умови настання зазначеного страхового випадку під час перебування фізичної особи в статусі підприємця та сплати єдиного соціального внеску в розмірі та строки, визначені Законом N 2464, а також подачі заяви-розрахунку до робочого органу Фонду. У такому випадку допомога по вагітності та пологах обчислюється сумарно та надається застрахованій особі в повному обсязі незалежно від кількості днів відпустки, фактично використаних до пологів за період, зазначений у листку непрацездатності.

За правилами ч. 1 ст. 30 Закону № 1105, в редакції, що діяла на момент спірних відносин, матеріальне забезпечення та соціальні послуги за страхуванням у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності застрахованим особам, які працюють на умовах трудового договору (контракту), призначаються та надаються за основним місцем роботи (крім допомоги по тимчасовій непрацездатності (включаючи догляд за хворою дитиною), допомоги по вагітності та пологах, які надаються за основним місцем роботи та за сумісництвом у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України).

Відповідно до п.12 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010 № 2464-VI із змінами та доповненнями, основне місце роботи - місце роботи, де працівник працює на підставі укладеного трудового договору, де знаходиться (оформлена) його трудова книжка, до якої вноситься відповідний запис про роботу.

Вищезазначеними нормами наведено вичерпний перелік умов надання матеріального забезпечення за Законом № 1105.

Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" від 03.10.2017 № 2148-УІІІ, який набрав чинності 11.10.2017, внесено зміни до ч. 1 ст. 18 та викласти в новій редакції: страхуванню у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності підлягають особи, які працюють на умовах трудового договору (контракту), цивільно-правового договору, на інших підставах, передбачених законом, на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від форми власності та господарювання, у тому числі в іноземних дипломатичних та консульських установах, інших представництвах нерезидентів або у фізичних осіб, "...", фізичні особи - підприємці, особи, які провадять незалежну професійну діяльність, члени фермерського господарства, якщо вони не належать до осіб, які підлягають страхуванню у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності на інших підставах.

Суд зазначає, що частину 1 статті 30 доповнено наступним абзацом: допомога по тимчасовій непрацездатності (включаючи догляд за хворою дитиною), допомога по вагітності та пологах застрахованим особам (у тому числі тим, які здійснюють підприємницьку чи іншу діяльність та одночасно працюють на умовах трудового договору) надається за основним місцем роботи (діяльності) та за сумісництвом (наймом) у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Отже, враховуючи зазначене, право отримувати допомогу по вагітності та пологах одночасно за основним місцем роботи та як фізична особа підприємець застраховані особи набули з 11.10.2017 року.

Страховий випадок з позивачем стався 20.06.2017, тому у даному випадку застосовуються норми Закону № 1105, що діяли станом на 20.06.2017.

Матеріали справи свідчать, що ОСОБА_1 на час настання страхового випадку (вагітність та пологи з 26.06.2017) працювала на умовах трудового договору у ПАТ "Українська залізниця" РФ "Південна залізниця" ВПФ "Куп`янська дирекція залізничних перевезень" (Роботодавець).

Роботодавцем позивачу призначена , нарахована та виплачена допомога по вагітності та пологах за листом непрацездатності серії НОМЕР_4 з 20.06.2017 по 23.10.2017 в сумі 17098,20 грн., за листом непрацездатності серії НОМЕР_1 з 24.10.2017 по 06.11.2017 сумі 1899,20 грн., перерахування коштів працівнику відповідно відбулось 17 липня 2017 року та 11 вересня 2017 року , що підтверджено листом ПАТ "Українська залізниця" РФ "Південна залізниця" ВПФ "Куп`янська дирекція залізничних перевезень" від 27.11.2017 № 2833 (а.с.43) .

Харківське міське відділення Управління виконавчої дирекції фонду в Харківській області листом № 13.03-17-2703 від 30.11.2017 року повідомило Куп`янське відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області про те, що згідно заяв - розрахунків, поданих регіональною філією "Південна залізниця ПАТ "Українська залізниця" (): - від 07.07.2017 - фінансування допомоги по вагітності та пологах ОСОБА_1 ( ІНН НОМЕР_3 ) по листку непрацездатності серія АГЦ НОМЕР_4 за період з 20.06.2017 по 23.10.2017 було проведено 14.07.2017 року згідно платіжного доручення №2594 на суму 17098,20 грн.; - від 06.09.2017- фінансування допомоги по вагітності та пологах ОСОБА_1 ( ІНН НОМЕР_3 ) по листку непрацездатності серія НОМЕР_1 за період з 24.10.2017 по 06.11.2017 було проведено 14.09.2017 року згідно платіжного доручення №1824 на суму 1899,80 грн.

Тобто, матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 отримала допомогу по вагітності та пологах за листом непрацездатності серії НОМЕР_4 з 20.06.2017 по 23.10.2017 в сумі 17098,20 грн., за листом непрацездатності серії НОМЕР_1 з 24.10.2017 по 06.11.2017 сумі 1899,20 грн. своєчасно та у повному обсязі.

Щодо посилання позивачки на те , що вона має право отримувати допомогу по вагітності та пологам одночасно за основним місцем роботи та як фізична особа - підприємець застраховані особи, колегія суддів зазначає наступне.

Так, згідно вимог ч. 1 статті 30 Законом України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування" (в редакції від 01.01.2017р. ) матеріальне забезпечення та соціальні послуги за страхуванням у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності застрахованим особам, які працюють на умовах трудового договору (контракту), призначаються та надаються за основним місцем роботи (крім допомоги по тимчасовій непрацездатності (включаючи догляд за хворою дитиною), допомоги по вагітності та пологах, які надаються за основним місцем роботи та за сумісництвом у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України).

При цьому, згідно п. 12 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» основне місце роботи - місце роботи, де працівник працює на підставі укладеного трудового договору, де знаходиться (оформлена) його трудова книжка, до якої вноситься відповідний запис про роботу .

Відповідно до постанови КМУ № 245 від 03.04.1993 року сумісництво - виконання працівником, крім своєї основної, іншу роботу на умовах трудового договору. На умовах сумісництва працівники можуть працювати на тому ж або іншому підприємстві, в установі, організації або у громадянина у вільний від основної роботи час .

Тобто , робота по найму та підприємницька діяльність не є роботою за сумісництвом в розумінні Постанови КМУ Про роботу за сумісництвом працівників державних підприємств, установ і організацій від 03 квітня 1993 року № 245.

Таким чином, Закон України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування" не містить приписів стосовно того, що в разі зайнятості працівника за основним місцем роботи та його зайняття підприємницькою діяльністю, допомога по вагітності та пологах сплачується двічі.

Жодним нормативно-правовим актом не передбачено отримання допомоги двічі за одним і тим же самим листком непрацездатності.

Враховуючи те , що у позивачки наявне право на отримання допомоги по вагітності та пологах за основним місцем роботи , вона своїм правом скористалась, отримавши таку допомогу на ПАТ "Українська залізниця" РФ "Південна залізниця" ВПФ "Куп`янська дирекція залізничних перевезень" , тому відсутні підстави для нарахування та виплати такої допомоги вдруге відсутні .

Згідно з ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Будь-яких доказів в підтвердження обґрунтувань та вимог позову ОСОБА_1 ні до суду першої інстанції ні до суду апеляційної інстанції не надала.

З огляду на те, що позивач не довів обставин, які б свідчили про порушення його прав, свобод чи інтересів у сфері публічно-правових відносин, то у суду відсутні підстави для задоволення позову.

Щодо посилань в апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції протиправно розглянув справу за правилами спрощеного провадження, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 257 КАС України спрощене позовне провадження призначене для розгляду справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Відповідно до п.3 ч.6 ст. 12 КАС України справами незначної складності є справи щодо: оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг;

Відповідно до абз.2 ч. 2 ст. 317 КАС України порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

З урахуванням того, що судом першої інстанції, за результатами розгляду справи по суті, прийнято вірне рішення, дані доводи позивача суд до уваги не приймає.

Таким чином колегія суддів приходить до висновку , що суд першої інстанції вірно розглянув справу за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) у відповідності до п.2 ч.1 ст. 263 КАС України.

При цьому суд зазначає, що позивачем до суду апеляційної інстанції не надано обґрунтувань, яким чином розгляд справи судом першої інстанції за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) вплинуло на правильність прийнятого судом рішення по суті.

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що здійснення правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів, спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо прав та обов`язків цивільного характеру. У цьому пункті закріплене «право на суд» разом із правом на доступ до суду складають єдине ціле (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Ґолдер проти Сполученого Королівства» («Golder v. the United Kingdom»), заява № 4451/70, § 36). Проте ці права не є абсолютними та можуть бути обмежені, але лише таким способом і до такої міри, що не порушує сутність вказаних прав (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справі «Станєв проти Болгарії» («Stanev v. Bulgaria»), заява № 36760/06, § 230).

Під доступом до правосуддя згідно зі стандартами ЄСПЛ розуміють здатність особи безперешкодно отримати судовий захист як доступ до незалежного і безстороннього вирішення спорів за встановленою процедурою на засадах верховенства права.

Європейський суд з прав людини у пункті 44 Рішення у справі «Доббертен проти Франції» зазначив, що частина перша статті 6 Конвенції змушує держав-учасниць організувати їх судову систему в такий спосіб, щоб кожен з їх судів і трибуналів виконував функції, притаманні відповідній судовій установі (Dobbertin v. France, заява № 88/1991/340/413).

Згідно з п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Однак, згідно з п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Ruiz Torija v. Spain" від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

З огляду на викладене, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеному рішенні, у зв`язку з чим підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ч.1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення-без змін.

Згідно зі ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, рішення або ухвалу-без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийняв законне і обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.

З урахуванням того, що відповідно до п. 3 ч. 6 ст. 12 КАС України справами незначної складності є справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг, дана справа відноситься до справ незначної складності і відповідно до ч. 5 ст. 328 КАС України не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 26.12.2018 року по справі № 520/9325/18 залишити без змін.

.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)З.Г. Подобайло
Судді(підпис) (підпис) Н.С. Бартош А.М. Григоров
Повний текст постанови складено 20.05.2019 року