Справа № 420/881/19
Суддя: Кравченко К.В.
Дата ухвалення: 2019-05-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 травня 2019 р.м.ОдесаСправа № 420/881/19
Головуючий в 1 інстанції: Бжассо Н. В.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Кравченка К.В.,
судді Джабурія О.В.,
судді Вербицької Н.В.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 06 березня 2019 року по справі за позовом Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області про скасування постанов про відкриття виконавчого провадження та про стягнення виконавчого збору,-

В С Т А Н О В И В:

В лютому 2019 року Головне УПФ України в Одеській області (надалі позивач, ГУПФ) звернулось до суду з позовом до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області (надалі відповідач, ДВС), в якому просило скасувати постанови від 01.02.2019 року ВП №58254766 про відкриття виконавчого провадження та від 01.02.2019 року ВП №58254766 про стягнення виконавчого збору у розмірі 16692,00 грн..

В обґрунтування позову було зазначено, що виконання виконавчого листа від 28.12.2018 року №1540/3272/18 повинно здійснюватись відповідно до Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», а тому позивач є звільненим від сплати виконавчого збору в силу положень ч.5 ст.27 Закону України «Про виконавче провадження».

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 06.03.2019 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати, прийняти по справі нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги повністю.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до рішення Одеського окружного адміністративного суду від 19.10.2018 року у справі №1540/3272/18, ГУПФ було зобов`язано «… провести перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 , призначеної відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» з урахуванням основного розміру пенсії у розмірі 90% відповідних сум грошового забезпечення, починаючи з 01 січня 2018 року...» (надалі рішення суду по справі №1540/3272/18). (а.с.14-21)

19.12.2018 року ГУПФУ проведено перерахунок пенсії на виконання рішення суду по справі №1540/3272/18. (а.с.28)

Доплата пенсії з 10.12.2018 року по 31.12.2018 року в сумі 952,74 грн. зарахована на поточний рахунок ОСОБА_1 04.01.2019 року. (а.с.30)

Доплату за період з 01.01.2019 року по 09.12.2018 року позивачем буде здійснено відповідно до Порядку погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 22.08.2018 року №649. (а.с.29)

18.01.2019 року на запит Пенсійного фонду України позивачем сформовано та направлено інформацію про судові рішення, ухвалені з 01.01.2018 року по 31.12.2018 року. (а.с.31)

Постановою від 01.02.2019 року посадова особа ДВС відкрила виконавче провадження ВП №58254766 з виконання виконавчого листа та встановила боржнику (ГУПФ) строк для виконання рішення суду по справі №1540/3272/18-10 робочих днів. (а.с.12)

Постановою державного виконавця від 01.02.2019 року стягнуто з ГУПФ виконавчий збір в сумі 16692,00 грн., відповідно до вимог ст.27 Закону України «Про виконавче провадження». (а.с.9-10)

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що при винесенні спірних постанов державний виконавець діяв відповідно до вимог ч.5 ст.26 Закону України «Про виконавче провадження», його дії є законними та обґрунтованими, а тому спірні постанови скасуванню не підлягають.

При вирішенні даного спору колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 3 Закону України «Про виконавче провадження» визначено перелік документів, що підлягають примусовому виконанню, до яких належать і виконавчі листи, що видаються судами.

Отже, правовою підставою для відкриття виконавчого провадження, зокрема є виконавчий документ, виданий на підставі та на виконання рішення суду.

Відповідно до ч.1 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно ст.26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення. Виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону. За рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню).

Відповідно до ст.27 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України. За примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.

Виконавчий збір не стягується:

1) за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів, накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню;

2) у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини;

3) якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень»;

4) за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону;

5) у разі виконання рішення приватним виконавцем;

6) за виконавчими документами про стягнення заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності цим Законом.

Згідно ст. 2 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є: державний орган; державні підприємство, установа, організація (далі - державне підприємство); юридична особа, примусова реалізація майна якої забороняється відповідно до законодавства (далі - юридична особа).

З матеріалів справи вбачається, що виконавчий лист №1540/36272/18 виданий 28.12.2018 року, містить вимогу про зобов`язання боржника вчинити певні дії, а не стягнення коштів чи майна, що виключає можливість застосування норм Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» в процесі виконання судового рішення.

Виконавчий лист у даній справі виданий на виконання рішення зобов`язального характеру. Такий виконавчий лист передбачає одноразовий характер виконання шляхом прийняття, реєстрації, розрахункового листа та подачі органам Державного казначейства відповідних платіжних документів, а не стягнення періодичних платежів.

Зважаючи на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що норми п.3 ч.5 ст.27 Закону України «Про виконавче провадження» не поширюються на спірні правовідносини.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в постанові від 20.02.2019 року по справі №161/7037/17.

Відповідно до вимог ч.5 ст.242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Враховуючи вищевказане колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

За таких обставин апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.311, ст.315, ст.316, ст.321, ст.322, ст.325, ст.329 КАС України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 06 березня 2019 року - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати його прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Кравченко К.В.
Судді Джабурія О.В. Вербицька Н. В.