Справа № 560/362/19
Суддя: Граб Л.С.
Дата ухвалення: 2019-05-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 560/362/19

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Майстер П.М.

Суддя-доповідач - Граб Л.С.

14 травня 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Граб Л.С.

суддів: Білої Л.М. Гонтарука В. М. ,

за участю: секретаря судового засідання: Черняк А.В.

позивача: ОСОБА_1 .

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 22 березня 2019 року (повний текст виготовлено 25.03.2019) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Хмельницькій області про зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

В лютому 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Хмельницькій області, в якому просив зобов`язати відповідача подати до ГУ ПФУ в Хмельницької області відомості про ОСОБА_1 , як про особу, яка отримує щомісячні страхові виплати відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" за період з 01.06.2008 року по 01.05.2017 року в періоди, коли він не працював та отримував щомісячні страхові виплати.

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 22 березня 2019 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просить скасувати рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 22 березня 2019 року та прийняти нову постанову, якою позов задовольнити.

В обгрунтуванні апеляційної скарги зазначено, що судом першої інстанції не з`ясовано чи сплачувались відповідачем страхові внески за позивача до 01.11.2011 року.

При цьому, скаржник просив звернути увагу, що Сьомим апеляційним адміністративним судом в рішенні по іншій справі зобов`язано орган пенсійного фонду провести перевірку щодо сплати страхових внесків. Відповідачем надано суду акт перевірки за період з 14.02.2008 по 31.12.2010, однак акту за період з 01.01.2011 по 01.05.2017 не надано.

19.04.2019 через канцелярію суду від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній вказав на безпідставність доводів апеляційної скарги, у зв`язку із чим просив відмовити в її задоволенні.

В судовому засіданні позивач підтримав апеляційну скаргу та просить її задовольнити.

Відповідач, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, повноважного представника для участі у справі не направив.

У відповідності до вимог ч.1 ст.205 КАС України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, з 1986 року ОСОБА_1 встановлено ІІ групу інвалідності та призначено пенсію як інваліду внаслідок трудового каліцтва.

Хмельницькою міжрайонною травматолого-офтальмологічною медико-соціальною комісією 07.12.2005 (витяг із акту огляду у МСЕК до довідки серії МСЕ №068093) на підставі Акту про нещасний випадок на виробництві та Акту розслідування нещасного випадку від 19.04.2005 на виробництві позивачу встановлено II групу інвалідності внаслідок трудового каліцтва та ступінь втрати професійної працездатності 35%, у зв`язку з виробничою травмою довічно.

31.01.2006 Відділенням виконавчої дирекції ФССНВ у Славутському районі, за заявою ОСОБА_1 сформована справа потерпілого та 07.02.2006 прийнята Постанова № 181 про призначення страхової виплати останньому, як потерпілому на виробництві, довічно.

14.02.2008 року обласною МСЕК ОСОБА_1 встановлено ІІ групу інвалідності загального захворювання довічно (довідка серії МСЕ- НОМЕР_1 124407).

З 01.03.2008 року позивач перебуває на обліку в УПФУ в м. Нетішин, правонаступником якого було Славутське ОУПФУ та в свою чергу правонаступником якого є ГУ ПФУ в Хмельницькій області, де йому призначено пенсію по інвалідності ІІ групи загального захворювання в розмірі 90% пенсії за віком, продовжуючи при цьому працювати. 27.06.2013 року за станом здоров`я ОСОБА_1 звільнився з роботи.

13.09.2017 позивач звернувся до органу пенсійного фонду з позовом про зобов`язання включити до страхового стажу періоди, коли останній не працював, але отримував щомісячні страхові виплати (справа № 679/1127/17), однак в задоволенні позову відмовлено.

Під час розгляду справи №679/1127/17 встановлено, що ВД ФСС України в Хмельницькій області відомостей про ОСОБА_1 як про застраховану особу, що використовуються в системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування не подавало та страхові внески не сплачувалися.

На думку позивача, неподання таких відомостей є порушенням ч.6 ст.21 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Вищезазначене слугувало підставою для звернення позивача до суду з даним позовом.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку про необгрунтованість позовних вимог та відсутність правових підстав для їх задоволення.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції та надаючи правову оцінку обставинам справи, виходить з наступного.

Відповідно до ст.1 Закону України від 14 січня 1998 року № 16/98-ВР "Основи законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування" (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що загальнообов`язкове державне соціальне страхування - це система прав, обов`язків і гарантій, яка передбачає надання соціального захисту, що включає матеріальне забезпечення громадян у разі хвороби, повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати страхових внесків власником або уповноваженим ним органом, громадянами, а також бюджетних та інших джерел, передбачених законом.

Статтею 4 вказаного Закону визначено види загальнообов`язкового державного соціального страхування в залежності від страхового випадку, зокрема, страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності.

Частиною 2 цієї ж статті передбачено, що відносини, що виникають за зазначеними у частині першій цієї статті видами загальнообов`язкового державного соціального страхування, регулюються окремими законами, прийнятими відповідно до цих Основ.

Згідно п. 4 ст. 25 Закону № 16/98-ВР за страхуванням від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання надаються такі види соціальних послуг і матеріального забезпечення, зокрема, пенсія по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання.

На час виникнення спірних правовідносин діяв Закон України від 23.09.1999 № 1105-XIV "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" який визначав правову основу, економічний механізм та організаційну структуру загальнообов`язкового державного соціального страхування громадян від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які призвели до втрати працездатності або загибелі застрахованих на виробництві.

За правилами ч.1 ст.18 Закону № 1105-XIV виконавча дирекція Фонду соціального страхування від нещасних випадків є постійно діючим виконавчим органом правління Фонду.

У п.11 ч.1 ст.21 Закону № 1105-XIV зазначено, що у разі настання страхового випадку Фонд соціального страхування від нещасних випадків зобов`язаний у встановленому законодавством порядку Фонд соціального страхування від нещасних випадків зокрема, сплачувати за потерпілого внески на медичне та пенсійне страхування.

Частиною 1 ст.21 Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV "Про загальнообов`язове державне пенсійне страхування" (в редакції чинній на період виникнення спірних правовідносин) регламентовано, що органи Пенсійного фонду ведуть облік усіх застрахованих осіб та персоніфікований облік надходження страхових внесків, створюють і забезпечують функціонування єдиного державного автоматизованого банку відомостей про застрахованих осіб, здійснюють облік коштів Накопичувального фонду на накопичувальних пенсійних рахунках.

Відомості про застрахованих осіб, подаються до територіального органу Пенсійного фонду страхувальниками-роботодавцями, відповідними підприємствами, установами, організаціями, військовими частинами та органами, які виплачують цим особам заробітну плату, грошове забезпечення (заробіток), допомогу.

Відомості про застрахованих осіб, зазначених у пунктах 3 і 4 статті 11 цього Закону, подаються до територіального органу Пенсійного фонду безпосередньо цими особами, про осіб, зазначених у пункті 11 статті 11 цього Закону, - Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України, про осіб, які підлягали загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню на випадок безробіття та отримували допомогу по безробіттю (крім одноразової її виплати для організації безробітним підприємницької діяльності) та матеріальну допомогу у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації,-Фондом загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття. Форми документів, порядок та строки їх подання встановлюються правлінням Пенсійного фонду.

Згідно п.11 ст.11 Закону України "Про загальнообов`язове державне пенсійне страхування" загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню підлягають особи, які отримують щомісячні страхові виплати відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності", крім осіб, які отримують виплати у зв`язку зі смертю годувальника, та непрацюючих осіб, які отримують пенсії по інвалідності від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання.

Аналіз вищезазначених правових норм дає підстави для висновку, що до 31.12.2010 року на робочі органи виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків було покладено обов`язок сплачувати за потерпілих внески на медичне та пенсійне страхування.

При цьому інформація про застрахованих осіб, які отримують щомісячні страхові виплати відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" подавалася Фондом соціального страхування саме до органів пенсійного фонду.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що відповідач зобов`язаний був у період з 14.02.2008 по 01.12.2010 року сплачувати страхові внески за позивача та подавати інформацію про їх сплату до органу пенсійного фонду.

Як вбачається з постанови Сьомого апеляційного адміністративного суду від 14.01.2019 по справі № 6769/1127/17, ГУ ПФУ в Хмельницькій області на виконання ухвали суду від 03 грудня 2018 року проведено перевірку управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України в Хмельницькій області стосовно сплати останнім страхових внесків за потерпілого- ОСОБА_1 за період з 14.02.2008 по 01.05.2017 року.

Також у постанові зазначено, що з Акту ГУ ПФУ в Хмельницькій області № 2 від 11 січня 2019 року слідує, що за період з 14.02.2008 по 31.12.2010 страхові внески до Пенсійного фонду із щомісячних страхових виплат, нарахованих ОСОБА_1 , відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності", не сплачувались.

Відповідно до ч.4 ст.78 КАС України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Водночас, колегія суддів зазначає, що ОСОБА_1 в своєму позові не порушує питання про протиправність дій виконавчої дирекції Фонду соціального страхування щодо ненарахування чи несплати страхових виплат, а лише просить зобов`язати відповідача надати ГУ ПФУ в Хмельницькій області відомості про нього як про особу, яка отримує страхові виплати.

Колегія суддів звертає увагу, що законодавством, яке діяло по 31.12.2010, на відповідача було покладено обов`язок надавати інформацію про сплату страхових внесків за осіб, які отримували страхові виплати, відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності", а не відомості про отримання щомісячних страхових виплат.

Між тим, під час апеляційного розгляду справи встановлено, що Управлінням під час проведення перевірки на виконання ухвали суду по справі № 679/1127/17, вже отримано інформацію, яку відповідач повинен був надавати у вищезазначений період, а відтак колегія суддів вважає, що підстави для задоволення позову в цій частині відсутні.

Що стосується позовної вимоги про зобов`язання відповідача надати інформацію про ОСОБА_1 відносно отримання щомісячних страхових виплат за період з 01.01.2011 по 01.05.2017, колегія суддів вказує на таке.

01.01.2011 року набрав чинності Закон України від 08.07.2010 № 2464-VI "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" яким виключено пункт 11 частини першої ст.21 Закону № 1105-XIV, якою було передбачено, що у разі настання страхового випадку Фонд соціального страхування сплачує за потерпілого внески на медичне та пенсійне страхування.

Отже, з вказаної дати відповідач не повинен сплачувати за позивача внески до Пенсійного фонду.

Відповідно до ч. 1 ст.24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" страховий стаж-період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Період, протягом якого особа, яка підлягала загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню на випадок безробіття, отримувала допомогу по безробіттю (крім одноразової її виплати для організації безробітним підприємницької діяльності) та матеріальну допомогу у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації, включається до страхового стажу.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

За визначенням наведеним у ст.1 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" персоніфікований облік у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі-персоніфікований облік)-організація та ведення обліку відомостей про застраховану особу, що здійснюється відповідно до законодавства і використовується в системі загальнообов`язкового державного соціального страхування в установленому законодавством порядку

У статті 21 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" зазначено, що персоніфікований облік у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування здійснюється з метою обліку застрахованих осіб, учасників накопичувальної системи пенсійного страхування та їх ідентифікації, а також накопичення, зберігання та автоматизованої обробки інформації про облік застрахованих осіб і реалізацію ними права на страхові виплати у солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування та накопичувальній системі пенсійного страхування.

Для формування інформаційної бази системи персоніфікованого обліку використовуються відомості, що надходять від: державних реєстраторів юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців; роботодавців; застрахованих осіб; фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування; центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державної реєстрації актів цивільного стану, виконавчих органів сільських, селищних, міських (крім міст обласного значення) рад та уповноважених суб`єктів для обліку даних Єдиного державного демографічного реєстру; органів доходів і зборів, територіальних органів Пенсійного фонду за результатами перевірок платників єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або в порядку міжвідомчого обміну інформацією; державної служби зайнятості; інших підприємств, установ, організацій та військових частин; компаній з управління активами; зберігачів; інших джерел, передбачених законодавством.

З огляду на вищезазначені правові норми, колегія суддів приходить до висновку, що фонди загальнообов`язкового державного соціального страхування повинні надавати до інформаційної бази системи персоніфікованого обліку відомості про застрахованих осіб, однак для останніх законом не встановлено обов`язку надавати вищезазначену інформацію безпосередньо до органів пенсійного фонду.

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на наступне.

Повноваження адміністративного суду визначені у ст. 245 КАС України.

Відповідно до п. 4 ч. 2 вказаної статті, у разі задоволення позову суд може прийняти рішення, зокрема, про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Вказане свідчить про те, що прийняттю судом рішення про зобов`язання до вчинення дій суб`єкта владних повноважень, повинно передувати визнання протиправною бездіяльності, яка призвела до порушення прав особи, однак позивач такого питання в позові не порушує.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, а доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду-без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 205, 243, 245, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 22 березня 2019 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 16 травня 2019 року.

Головуючий Граб Л.С.

Судді Біла Л.М. Гонтарук В. М.