Справа № 500/931/19
Суддя: Мірінович Уляна Анатоліївна
Дата ухвалення: 2019-05-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/931/19

14 травня 2019 рокум.Тернопіль

Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі:

головуючої судді Мірінович У.А.

за участю:

секретаря судового засідання Хоменко Л.В.

представника позивача ОСОБА_1 .

представника відповідача Кущик А.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Державної фіскальної служби України у Тернопільській області про визнання протиправною та скасування вимоги зі сплати єдиного соціального внеску від 08.11.2018 № Ф-973-53 на суму 15819,54 грн, -

ВСТАНОВИВ:

До Тернопільського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_2 до Головного управління Державної фіскальної служби України у Тернопільській області про визнання протиправною та скасування вимоги зі сплати єдиного соціального внеску від 08.11.2018 № Ф-973-53 на суму 15819,54 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 20.12.2018 позивач отримав вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 08.11.2018 № Ф-973-53, якою зобов`язано позивача сплатити заборгованість зі сплати єдиного соціального внеску (далі - ЄСВ) в розмірі 15819,54 грн. відповідно до статті 25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010 № 2464-VI (далі - Закон № 2464-VI).

Винесена відповідачем зазначена вимога про сплату боргу позивач вважає протиправною та такою, що підлягає скасуванню, оскільки у 2017 році він не займався підприємницькою діяльністю, так як працював у комунальному некомерційному підприємстві "Центр первинної медико - санітарної допомоги" Бучацької районної ради та по сумісництву в приватному підприємстві "Енергопроммаш плюс", а тому позивач не подавав декларацію про доходи фізичної особи - підприємця. При цьому зазначив, що за 2017 р. його роботодавці сплатили за нього єдиний соціальний внесок в сумі 7593 грн. та за дев`ять місяців 2018 р. в сумі 8091,47 грн.

Таким чином, позивач вважає, що відповідно до Закону № 2464-VI останній є застрахованою особою та єдиний внесок за нього в період, за який винесена оскаржена вимога, нарахував та сплатив роботодавець в розмірі не менше мінімального, що виключає обов`язок зі сплати єдиного внеску позивачем, як особою, що займається підприємницькою діяльністю.

Також зазначив, що відповідно до Закону № 2464-VI неможливо визначити базу нарахування без отримання доходу. Якщо визначається база нарахування, то це означає, що з цієї бази повинен також сплачуватись податок на доходи фізичних осіб (ПДФО) і такий податок сплачується тільки при отриманні доходу. Таким чином, позивач вважає, що відповідно до Закону № 2464-VI мінімальний єдиний соціальний внесок повинен сплачуватись, якщо визначаєш базу нарахування, меншою ніж сума мінімального ЄСВ, а якщо платником взагалі не визначено базу оподаткування то і ЄСВ не повинен визначатись і сплачуватись.

Водночас, звернув увагу на те, що позивач оскаржив в адміністративному порядку оскаржену вимогу, однак відповідач порушив строки розгляду скарги на зазначену вимогу, а тому відповідно до частини четвертої статті 25 Закону № 2464-VI така скарга вважається повністю задоволеною на користь платника єдиного внеску.

Ухвалою Тернопільського окружного адміністративного суду від 20.04.2019 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено у справі судове засідання на 14.05.2019.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі, з мотивів, викладених у позовній заяві, просив позовні вимоги задовольнити.

Представник відповідача, заперечуючи проти позову, суду пояснила, що оскаржена вимога винесена відповідачем на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, та посилаючись на пояснення викладені у відзиві на позовну заяву від 06.05.2019 просила у задоволені позовних вимог відмовити.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши подані до суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд встановив наступні обставини.

Як слідує з витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, в тому числі з інформації, яка міститься в інформаційній системі "Податковий блок. Облік платників податків" ОСОБА_2 зареєстрований 10.06.2015 як фізична особа - підприємець Бучацькою районною державною адміністрацією та перебуває на обліку в Бучацькій ОДПІ ГУ ДФС у Тернопільській області з 10.06.2015, як платник податків та єдиного внеску.

08.11.2018 відповідач виніс вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-973-53 , якою зобов`язано позивача сплатити заборгованість зі сплати єдиного соціального внеску в розмірі 15819,54 грн. відповідно до статті 25 Закону № 2464-VI (арк. справи 9).

Не погодившись із зазначеною вимогою позивач звернувся до контролюючого органу вищого рівня зі скаргою від 19.12.2018, в якій просив скасувати оскаржену вимогу (арк. справи 14). Зазначену скаргу ДФС України отримала 21.12.2019, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (арк. справи 15). Згідно рішення про результати розгляду скарги від 21.01.2019 ДФС України скарга позивача залишена без задоволення, а вимога про сплату боргу (недоїмки) № Ф-973-53 від 08.11.2018 залишена без змін (арк. справи 16-17).

Визначаючись щодо позовних вимог, суд виходить з того, що відповідно до частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до абзацу першого частини першої статті 25 Закону № 2464-VI орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

У разі незгоди з розрахунком суми недоїмки платник єдиного внеску узгоджує її з органом доходів і зборів шляхом оскарження вимоги про сплату єдиного внеску в адміністративному або судовому порядку (абзац п`ятий частини першої статті 25 Закону № 2464-VI).

Абзацом сьомим частини четвертої статті 25 Закону № 2464-VI орган доходів і зборів, який розглядає скаргу платника єдиного внеску, зобов`язаний прийняти вмотивоване рішення та надіслати його платнику єдиного внеску протягом 30 календарних днів, наступних за днем отримання скарги, на адресу платника єдиного внеску поштою з повідомленням про вручення або надати йому під розписку. Якщо протягом цього строку вмотивоване рішення органом доходів і зборів не надсилається платнику єдиного внеску, така скарга вважається повністю задоволеною на користь платника єдиного внеску.

Відповідно до пункту 2 розділу IV Порядку розгляду контролюючими органами скарг на вимоги про сплату недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та на рішення про нарахування пені та накладення штрафу, затвердженого наказом Міністерства фінансів України 09.12.2015 № 1124, що зареєстрований в Міністерстві юстиції України 03.02.2016 за № 178/28308 (далі - Порядок № 1124) у разі якщо останній день строків, зазначених у пункті 1 цього розділу, припадає на вихідний або святковий день, останнім днем таких строків вважається перший наступний робочий день.

Таким чином, враховуючи те, що останній день розгляду скарги позивача припав на 20.01.2019 на вихідний день, то відповідно до Порядку № 1124 рішення про розгляд скарги було направлено скаржнику 21.01.2019, тобто з дотриманням встановленого строку розгляду скарги, а тому твердження позивача на те, що відповідач порушив строки розгляду скарги на зазначену вимогу, є хибним.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 1 Закону № 2464-VI єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Пунктом 4 частини першої статті 4 Закону № 2464-VI платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Згідно з абзацом другим частини першої статті 5 Закону № 2464-VI взяття на облік осіб, зазначених у пунктах 1, 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, здійснюється органом доходів і зборів шляхом внесення відповідних відомостей до реєстру страхувальників. Взяття на облік осіб, зазначених: в абзацах другому, третьому, п`ятому та сьомому пункту 1 частини першої статті 4 цього Закону, на яких поширюється дія Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців", - здійснюється на підставі відомостей з реєстраційної картки, наданих державним реєстратором згідно із Законом України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців", не пізніше наступного робочого дня з дня отримання зазначених відомостей.

Зняття з обліку платників єдиного внеску, зазначених в абзацах другому, п`ятому та сьомому пункту 1 та пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, здійснюється органами доходів і зборів на підставі відомостей з реєстраційної картки, наданих державним реєстратором, платників єдиного внеску - фізичних осіб - підприємців, - на підставі відомостей з реєстраційної картки, наданих державним реєстратором, після проведення передбачених законодавством перевірок платників та проведення остаточного розрахунку, а платників єдиного внеску, зазначених в абзаці шостому пункту 1 та пункті 5 частини першої статті 4 цього Закону, на яких не поширюється дія Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців", - за їхньою заявою після проведення передбачених законодавством перевірок платників, звірення розрахунків та проведення остаточного розрахунку, а платників єдиного внеску, зазначених в абзаці восьмому пункту 1 частини першої статті 4 цього Закону, - за їхньою заявою (абзац сьомий частини першої статті 5 Закону № 2464-VI).

Відповідно до частини восьмої статті 4 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" від 15.05.2003 № 755-IV фізична особа - підприємець позбавляється статусу підприємця з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності цією фізичною особою.

Як слідує з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань та не заперечується сторонами у справі, що 14.12.2018 позивач припинив підприємницьку діяльність.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 6 Закону № 2464-VI платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Відповідно до абзацу третього частини восьмої статті 9 Закону № 2464-VI платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4, 5 та 5 1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

Абзацом другим частини першої статті 7 Закону № 2464-VI у разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Відповідно до частини дванадцятої статті 9 Закону № 2464-VI єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника.

Таким чином, враховуючи те, що позивач станом на 31.10.2018 не перебував в процесі припинення підприємницької діяльності, а також те, що відповідно до пункту 4 частини першої статті 4 Закону № 2464-VI являвся платником єдиного внеску, суд дійшов висновку, що останній зобов`язаний був своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок незалежно від фінансового стану платника.

Твердження позивача на те, що він звільняється від сплати ЄСВ, оскільки є найманим працівником, є хибним, оскільки статтею 4 Закону № 2464-VI визначено, що платниками єдиного внеску є роботодавці підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, в тому числі фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Таким чином, Законом № 2464-VI не передбачено звільнення від сплати єдиного внеску фізичної особи - підприємця, яка застосовує спрощену систему оподаткування та одночасно є найманим працівником на тому чи іншому підприємстві. Така особа має обов`язок щодо сплати єдиного внеску на загальних підставах. Сплата ЄСВ в такому разі не здійснюється подвійно, оскільки за ФОП, яка працює найманим працівником у юридичної особи, сплачує роботодавець.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 1 Закону № 2464-VI недоїмка - сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена органом доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом.

Частиною четвертою статті 25 Закону № 2464-VI визначено, що орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Згідно з пунктом 4 розділу VI Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, наказом Міністерства фінансів України 20.04.2015 № 449 (у редакції наказу Міністерства фінансів України від 04.05.2018 № 469), що зареєстрована в Міністерстві юстиції України 07.05.2015 № 508/26953 вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі актів документальних перевірок, звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з інформаційної системи органу доходів і зборів за формою згідно з додатком 6 до цієї Інструкції (для платника - юридичної особи) або за формою згідно з додатком 7 до цієї Інструкції (для платника - фізичної особи).

Єдиний внесок для платників, зазначених у статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 22 відсотки до визначеної статтею 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску (частина п`ята статті 8 Закону № 2464-VI).

Відповідно до шістнадцятої частини статті 25 Закону № 2464-VI строк давності щодо нарахування, застосування та стягнення сум недоїмки, штрафів та нарахованої пені не застосовується.

Як слідує з інтегрованої картки платника податків позивача та не заперечується відповідачем, що в суму недоїмки з ЄСВ в розмірі 15819,54 грн. входить:

- станом на 09.02.2018 нараховано розрахункову суму єдиного соціального внеску за 2017 рік у розмірі 8448 грн. (704 грн. (мінімальний розмір ЄСВ в період з 01.01.2017 по 01.01.2018) х 12 місяців));

- станом на 19.04.2018 нараховано розрахункову суму єдиного соціального внеску за перший квартали 2018 року у розмірі 2457,18 грн. (819,06 грн. (мінімальний розмір ЄСВ в період з 01.01.2018 по 01.01.2019) х 3 місяців));

- станом на 19.07.2018 нараховано розрахункову суму єдиного соціального внеску за другий квартали 2018 року у розмірі 2457,18 грн. (819,06 грн. (мінімальний розмір ЄСВ в період з 01.01.2018 по 01.01.2019) х 3 місяців));

- станом на 19.10.2018 нараховано розрахункову суму єдиного соціального внеску за третій квартали 2018 року у розмірі 2457,18 грн. (819,06 грн. (мінімальний розмір ЄСВ в період з 01.01.2018 по 01.01.2019) х 3 місяців).

Таким чином, контролюючим органом нараховано позивачу суму ЄСВ самостійно виходячи із встановленого у звітному періоді його мінімального розміру безвідносно до факту отримання ним доходу.

Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статей 9, 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно статті 90 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Таким чином, суд дійшов висновку, що оскаржена вимога винесена відповідачем на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а тому позовні вимоги позивача є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

У зв`язку з тим, що у задоволенні позовних вимог позивачу відмовлено в повному обсязі, керуючись приписами статті 139 КАС України, судовий збір не повертається позивачу, та за відсутності понесених судових витрат, пов`язаних із залученням свідків та проведенням експертизи, такі судові витрати не належать стягненню з позивача на користь суб`єкта владних повноважень.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволені позовних вимог ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) до Головного управління Державної фіскальної служби у Тернопільській області (місцезнаходження: вул. Білецька, 1, м. Тернопіль, 46003, ) про визнання протиправною та скасування вимоги Головного управління Державної фіскальної служби у Тернопільській області зі сплати єдиного соціального внеску від 08 листопада 2018 № Ф-973-53 на суму 15819,54 грн., - відмовити повністтю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Тернопільський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 20.05.2019.

Головуючий суддя Мірінович У.А.

копія вірна

Суддя Мірінович У.А.