Справа № 300/708/19
Суддя: Тимощук О.Л.
Дата ухвалення: 2019-05-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"14" травня 2019 р. справа № 300/708/19
Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі:
судді Тимощука О.Л.,
за участю: секретаря судового засідання - Ткачук О.П.,
представника позивача Гоголь М.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу
за позовною заявою Головного управління Державної фіскальної служби в Івано-Франківській області
до Державного підприємства "Івано-Франківський комбінат хлібопродуктів"
про стягнення податкового боргу в розмірі 209 960,49 грн, -
ВСТАНОВИВ:
Головне управління Державної фіскальної служби в Івано-Франківській області (надалі, також - позивач), 01.04.2019, звернулося в суд з позовною заявою до Державного підприємства "Івано-Франківський комбінат хлібопродуктів" (надалі, також - відповідач) про стягнення податкового боргу в розмірі 209 960,49 грн.
Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачем станом на 22.03.2019 року допущено податкову заборгованість перед бюджетом в розмірі 209 960,49 грн, яка виникла внаслідок несплати самостійно задекларованих та нарахованих органом Державної фіскальної служби податкових зобов`язань із земельного податку з юридичних осіб; податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; рентної плати за спеціальне використання води; нарахованої позивачем пені, в тому числі, за порушення термінів розрахунку у сфері ЗЕД та штрафних санкцій.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 03.04.2019 відкрито провадження у даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження, згідно із вимогами, встановленими статтею 262 КАС України, судовий розгляд справи призначено на 24.04.2019 о 10:00 год (а.с.1-2).
На адресу суду 18.04.2019 представником позивача подано клопотання про повернення надміру сплаченого судового збору від 16.04.2019 №341/09-19-10-03/08 (а.с.58). Ухвалою суду 24.04.2019 клопотання позивача задоволено, постановлено повернути Головному управлінню Державної фіскальної служби в Івано-Франківській області зараховані до спеціального фонду державного бюджету України кошти в розмірі 2 371,89 грн, сплачені згідно із платіжним дорученням №2270 від 06.12.2018 (а.с.64-65).
У судове засідання, призначене судом на 24.04.2019 не з`явився представник відповідача, хоча про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлявся завчасно та належним чином, про що свідчить відмітка на рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення (а.с.57). Заяв, клопотань про відкладення розгляду справи чи про розгляд справи без участі відповідача на адресу суду не надходило.
У зв`язку із необхідністю витребування додаткових письмових доказів, судом відкладено розгляд справи, наступне судове засідання призначено на 14.05.2019 о 10:00 год (а.с.61-62).
Представник відповідача у наступне судове засідання повторно не з`явився, причини такої неявки суду не відомі. Про дату, час та місце судового розгляду справи відповідач повідомлявся належним чином, що підтверджується відміткою на рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення (а.с.68).
Відповідно до приписів частини 1 статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Разом з цим, частиною 3 вказаної статті передбачено, що якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи, серед іншого, у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), незалежно від причин неявки.
Правом подання відзиву на позовну заяву відповідач не скористався.
Представник позивача у судовому засіданні вимоги, викладені у позовній заяві підтримала, просила позов задовольнити у повному обсязі.
Розглянувши матеріали адміністративної справи, заслухавши пояснення представника позивача, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши і оцінивши зібрані по справі докази, в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд виходить з таких підстав та мотивів.
Судом встановлено, що Державне підприємство "Івано-Франківський комбінат хлібопродуктів" зареєстроване як юридична особа, що підтверджується Витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців станом на 21.09.2018, та взяте на облік Державною податковою інспекцією у місті Івано-Франківську Головного управління Державної фіскальної служби в Івано-Франківській області як платник податків і зборів (а.с.49-52).
Відповідно до матеріалів адміністративної справи, податковий борг відповідача в розмірі 209 960,49 грн виник внаслідок таких обставин.
З огляду на те, що у встановлений Податковим кодексом України строк відповідач не сплатив узгоджену суму грошових зобов`язань станом на 22.02.2017, така набула статусу податкового боргу у розмірі 20 115,75 грн.
На виконання вимог статті 59 Податкового кодексу України позивачем направлено відповідачу податкову вимогу форми «Ю» від 23.02.2017 №5822-17, що підтверджується копією рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення та корінця податкової вимоги (а.с.12).
Розмір податкового боргу станом на 22.03.2019 становить 209960,49 грн, що підтверджується довідкою про борг за платежами по ДП "Івано-Франківський комбінат хлібопродуктів" (а.с.13).
З метою стягнення податкового боргу, реалізуючи приписи Податкового кодексу України, позивач звернувся із позовною заявою до суду.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи суд керується положеннями Конституції України, Кодексу адміністративного судочинства України, а також застосовує норми Податкового кодексу України, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин.
Конституційний обов`язок кожного сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом визначений частиною 1 статті 67 Конституції України.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулює Податковий кодекс України, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.
Пунктом 36.1 статті 36 Податкового кодексу України встановлено, що податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи.
Пунктом 15.1 статті 15 зазначеного Кодексу визначено, що платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об`єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об`єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов`язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом.
За змістом підпункту 16.1.4. пункту 16.1 статті 16 Податкового кодексу України платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.
Виходячи із положень пункту 269.1 статті 269, пункту 240.1 статті 240, пункту 255.1 статті 255 та підпункту 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 Податкового кодексу України відповідач є платником земельного податку, екологічного податку, рентної плати за спеціальне використання води та податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.
Досліджуючи обставини щодо наявності заборгованостей по земельному податку, рентної плати за спеціальне використання води та податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, яка виникла у результаті самостійного декларування відповідачем таких податкових зобов`язань, суд зазначає таке.
Відповідно до пункту 269.1 статті 269 Податкового кодексу України платниками земельного податку є: власники земельних ділянок, земельних часток (паїв); землекористувачі.
Згідно з пунктами 270.1., 270.2. статті 270 зазначеного Кодексу об`єктами оподаткування є: земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні; земельні частки (паї), які перебувають у власності.
У відповідності до пункту 271.1. статті 270 Податкового кодексу України базою оподаткування є: нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого цим розділом; площа земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких не проведено.
Згідно з пунктами 285.1., 285.2 статті 285 даного Кодексу базовим податковим (звітним) періодом для плати за землю є календарний рік. Базовий податковий (звітний) рік починається 1 січня і закінчується 31 грудня того ж року (для новостворених підприємств та організацій, а також у зв`язку із набуттям права власності та/або користування на нові земельні ділянки може бути меншим 12 місяців).
Відповідно до пункту 286.2. статті 286 цього ж Кодексу платники плати за землю (крім фізичних осіб) самостійно обчислюють суму податку щороку станом на 1 січня і не пізніше 20 лютого поточного року подають відповідному контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки податкову декларацію на поточний рік за формою, встановленою у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу, з розбивкою річної суми рівними частками за місяцями. Подання такої декларації звільняє від обов`язку подання щомісячних декларацій. При поданні першої декларації (фактичного початку діяльності як платника плати за землю) разом з нею подається довідка (витяг) про розмір нормативної грошової оцінки земельної ділянки, а надалі така довідка подається у разі затвердження нової нормативної грошової оцінки землі.
Судом встановлено, що 18.02.2019 та 16.02.2017 Державне підприємство "Івано-Франківський комбінат хлібопродуктів" подало відповідачу податкові декларації з плати за землю (а.с.27-30 та зворотній бік). Внаслідок несплати відповідачем узгоджених податкових зобов`язань згідно поданих декларацій по земельному податку з юридичних осіб, утворилась заборгованість в сумі 14 141,96 грн та 30 468,90 грн. Загальна сума заборгованості по земельному податку за основним платежем становить 44 610,86 грн. Наявність заборгованості по вищевказаних податкових зобов`язаннях підтверджується довідкою про борг за платежами від 22.03.2019 року (а.с.13).
Згідно із пунктом 255.1. статті 255 Податкового кодексу України платниками рентної плати за спеціальне використання води є водокористувачі - суб`єкти господарювання незалежно від форми власності: юридичні особи, їх філії, відділення, представництва, інші відокремлені підрозділи без утворення юридичної особи (крім бюджетних установ), постійні представництва нерезидентів, а також фізичні особи - підприємці, які використовують воду, отриману шляхом забору води з водних об`єктів (первинні водокористувачі) та/або від первинних або інших водокористувачів (вторинні водокористувачі), та використовують воду для потреб гідроенергетики, водного транспорту і рибництва.
Пунктом 257.1. статті 257 коментованого Кодексу передбачено, що базовий податковий (звітний) період для рентної плати дорівнює календарному кварталу, а для рентної плати за користування надрами для видобування корисних копалин за видобування нафти, конденсату, природного газу, у тому числі газу, розчиненого у нафті (нафтового (попутного) газу), етану, пропану, бутану, рентної плати за користування радіочастотним ресурсом України та рентної плати за транспортування нафти і нафтопродуктів магістральними нафтопроводами та нафтопродуктопроводами, транзитне транспортування трубопроводами аміаку територією України, дорівнює календарному місяцю.
Згідно із пунктом 257.2. статті 257 Податкового кодексу України платники рентної плати самостійно обчислюють суму податкових зобов`язань з рентної плати.
Приписами пункту 257.5. статті 257 Податкового кодексу України сума податкових зобов`язань з рентної плати, визначена у податковій декларації за податковий (звітний) період, сплачується платником до бюджету протягом 10 календарних днів після закінчення граничного строку подання такої податкової декларації.
Як зазначалось вище судом, відповідачем 09.02.2018 заповнено і подано позивачу податкову декларацію з рентної плати за спеціальне використання води за 4 квартал 2017 року, в якій відповідачем самостійно розраховано розмір вказаних зобов`язань в сумі 97,58 грн (а.с.23-24). Станом на 22.03.2019 податковий борг по даному податку становить 97,58 грн, що підтверджується зворотнім боком облікової картки та довідкою про борг (а.с.13, 41).
Підпунктами 266.1.1, 266.7.5 пункту 266.1 статті 266 визначено, що платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості; платники податку - юридичні особи самостійно обчислюють суму податку станом на 1 січня звітного року і до 20 лютого цього ж року подають контролюючому органу за місцезнаходженням об`єкта/об`єктів оподаткування декларацію за формою, встановленою у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу, з розбивкою річної суми рівними частками поквартально.
Як вбачається з матеріалів справи за відповідачем числиться заборгованість по узгодженому податковому зобов`язанню з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, згідно із поданою ним декларацією від 19.02.2019 за 2018 рік на суму 7 265,06 грн (а.с.14 та зворотній бік).
Згідно з положеннями пункту 56.11 статті 56 Податкового кодексу України не підлягає оскарженню грошове зобов`язання, самостійно визначене платником податків.
З огляду на вказане, самостійно визначені відповідачем зобов`язання по вищевказаних податках в загальній сумі 51 973,50 грн, які не сплачені ним у строки встановлені Кодексом, являються узгодженою заборгованістю Державного підприємства "Івано-Франківський комбінат хлібопродуктів".
Статтею 75 Податкового кодексу України визначено, що контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.
Судом встановлено, що Головним управлінням Державної фіскальної служби в Івано-Франківській області 09.07.2018 за результатами проведеної перевірки з питань дотримання вимог валютного законодавства України при здійсненні зовнішньоекономічної діяльності за період з 01.01.2018 по 30.06.2018 складено акт за № 671/09-19-14-05/05513715, яким встановлено порушення відповідачем статті 1 Закону України "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті": при проведенні розрахунків за контрактом №4 від 12.04.2017 з нерезидентом "Teskolo Trading LTD" виручка в сумі 15 000 дол. США поступила на поточний валютний рахунок відповідача із порушенням встановлених законодавством термінів та станом на 30.06.2018 за вказаним контрактом наявна протермінована дебіторська заборгованість у розмірі 14 820,32 дол. США (а.с.17-22).
Відповідно до підпункту 20.1.19. пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України, контролюючі органи наділені, зокрема, правом застосовувати до платників податків передбачені законом фінансові (штрафні) санкції (штрафи) за порушення податкового чи іншого законодавства, контроль за додержанням якого покладено на контролюючі органи.
В свою чергу, пункт 126.1 статті 126 Податкового кодексу України визначає, що у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов`язання (крім випадків, передбачених пунктом 126.2 цієї статті) протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах: при затримці до 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу; при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.
За змістом вимог підпункту 54.3.5. пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України контролюючий орган, серед іншого, зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, якщо дані перевірок щодо утримання податків у джерела виплати свідчать про порушення правил сплати до відповідних бюджетів податків і зборів, передбачених цим Кодексом.
Направлення позивачем та отримання вищезазначених податкових повідомлень-рішень відповідачем підтверджується копіями списків поштових відправлень та квитанцій про направлення поштової кореспонденції відповідачу (зворотній бік а.с.34, а.с.36 та зворотній бік).
На час розгляду справи застосовані позивачем штрафні санкції, визначені податковими повідомленнями-рішеннями відповідачем до бюджету не сплачені і заборгованість по них в загальному становить 42 844,36 грн (а.с.13).
За приписами пункту 57.3 статті 57 Податкового кодексу України, у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1-54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.
У разі оскарження рішення контролюючого органу про нараховану суму грошового зобов`язання платник податків зобов`язаний самостійно погасити узгоджену суму, а також пеню та штрафні санкції за їх наявності протягом 10 календарних днів, наступних за днем такого узгодження.
Оскільки відповідачем, у відповідності до вимог статті 56 Податкового кодексу України, не була порушена процедура адміністративного оскарження податкового зобов`язання, визначеного вищевказаними податковими повідомленнями-рішеннями, суд дійшов переконання про те, що застосовані позивачем штрафні санкції та визначене грошове зобов`язання в загальній сумі 94 817,85 грн, є узгодженими та являється податковим боргом.
Відповідно до підпункту 129.1.1. пункту 129.1 статті 129 Податкового кодексу України після закінчення встановлених цим Кодексом строків погашення узгодженого грошового зобов`язання на суму податкового боргу нараховується пеня.
Пунктом 129.4 статті 129 вказаного Кодексу передбачено, що пеня, визначена підпунктом 129.1.1. пункту 129.1 цієї статті, нараховується на суму податкового боргу (включаючи суму штрафних санкцій за їх наявності та без урахування суми пені) із розрахунку 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, діючої на день виникнення такого податкового боргу або на день його (його частини) погашення, залежно від того, яка з величин таких ставок є більшою, за кожний календарний день прострочення у його сплаті.
Наявний у матеріалах справи витяг з інтегрованої картки платника податків відповідача, а також довідка про борг за платежами свідчить про те, що за відповідачем рахується пеня, яка числиться по особовому рахунку за несвоєчасну сплату податкових зобов`язань в загальній сумі 115 142,64 грн (а.с.13, 43, 45-48).
Згідно з вимогами підпункту 59.1. статті 59 Податкового кодексу України у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов`язання в установлені законодавством строки, орган державної податкової служби надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.
Як уже зазначалось судом, 23.02.2017 Головним управлінням Державної фіскальної служби в Івано-Франківській області надіслано відповідачу податкову вимогу форми "Ю" за №5822-17 від 23.02.2017 року, яку отримано відповідачем 04.04.2017 року, про що свідчить підпис уповноваженої особи відповідача на рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення, копія якої міститься в матеріалах справи (а.с.12). Відповідач у строк передбачений законом податкову вимогу не оскаржував.
Згідно зі статтею 59 Податкового кодексу України, у разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення. У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).
Враховуючи наведене, а також те, що попередня податкова вимога, надіслана відповідачу є чинною, нова вимога позивачем не направлялась.
Згідно із підпунктом 14.1.175. пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податковий борг сума грошового зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), самостійно узгодженого платником податків або узгодженого в порядку оскарження, але не сплаченого у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов`язання.
Таким чином, самостійно розраховане відповідачем грошове зобов`язання та визначені позивачем податковими повідомленнями-рішеннями штрафні санкції по земельному податку, з рентної плати за спеціальне використання води, з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки та пеня в загальній сумі 209 960,49 грн являється податковим боргом відповідача.
Доказів, які б свідчили про погашення заборгованості, що є предметом стягнення або спростування її наявності, відповідач суду не надав.
Підпунктом 20.1.34. пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України передбачено право позивача на звернення до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, що обслуговують такого платника податків, на суму податкового боргу або його частини.
Пунктами 95.3 та 95.4 статті 95 Податкового кодексу України визначено заходи щодо погашення податкового боргу платника податків, відповідно до вимог яких стягнення коштів у рахунок погашення такого боргу здійснюється за рішенням суду з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків, та за рахунок готівки, що належить такому платнику податків.
Враховуючи те, що відповідачем не сплачено грошове зобов`язання у терміни визначені Податковим кодексом України, на переконання суду, звернення податкового органу до суду із позовом про стягнення 209 960,49 грн, у спосіб визначений пунктами 95.3 та 95.4 статті 95 вказаного Кодексу є правомірним та підставним.
За таких обставин суд дійшов висновку про те, що відповідач зобов`язаний погасити вказану суму податкового боргу. Наявність такого обов`язку у відповідача є визначальною для вирішення такого спору, крім того, даний обов`язок забезпечується Конституцією України, стаття 67 якої передбачає, що кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
З огляду на вказане, позовні вимоги про стягнення з Державного підприємства "Івано-Франківський комбінат хлібопродуктів" податкового боргу в розмірі 209 960,49 грн є обґрунтованими, а позов таким що підлягає задоволенню.
Згідно зі змістом частини 2 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.
Враховуючи те, що позивачем у справі підтверджено тільки сплату судового збору, відсутні підстави для розподілу судових витрат.
На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 241-246, 250, 255, 295, 297, підпункту 15.5 пункту 15 частини 1 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
УХВАЛИВ:
Позов задовольнити повністю.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Івано-Франківський окружний адміністративний суд.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

позивач: Головне управління Державної фіскальної служби в Івано-Франківській області, адреса: вул. Незалежності, 20, м. Івано-Франківськ, 76018, код ЄДРПОУ - 39394463;

відповідач: Державне підприємство "Івано-Франківський комбінат хлібопродуктів", адреса: вул. Юності, 2-В, с. Микитинці, м. Івано-Франківськ, 76495, код ЄДРПОУ - 05513715.

Рішення складене в повному обсязі 17 травня 2019 р.

Суддя /підпис/ Тимощук О.Л.