Справа № 0540/7965/18-а
Суддя: Циганенко А.І.
Дата ухвалення: 2019-05-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 травня 2019 р. Справа№0540/7965/18-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Циганенка А.І., розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Міжрайонної травматологічної медико-соціальної експертної комісії м. Покровськ, Обласного центру медико-соціальної експертизи про визнання незаконним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

31 серпня 2018 року позивач, ОСОБА_1 , звернувся до суду з адміністративним позовом до відповідача, Міжрайонної травматологічної медико-соціальної експертної комісії м. Покровськ (далі відповідач 1), Обласного центру медико-соціальної експертизи (далі відповідач 2) про визнання незаконним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії. Посилаючись на пункт 25 «Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності», затвердженого постановою Кабінету міністрів України №1317 вид 03 грудня 2009 року, позивач просив:

- скасувати рішення Міжрайонної травматологічної медико-соціальної експертної комісії м. Покровськ від 10 травня 2018 року щодо встановлення ІІІ групи інвалідності з причини загального захворювання;

- зобов`язати Міжрайонну травматологічну медико-соціальну експертну комісію м. Покровськ провести повторний огляд з метою встановлення групи інвалідності та причини інвалідності.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що в період з 10 листопада 1985 року по 24 березня 1986 року вона працювала на метеостанції Красноармійськ в якості учня техніка-метеоролога. 13 грудня 1985 року стався нещасний випадок на виробництві. 10 травня 2018 року рішенням Міжрайонної травматологічної медико-соціальної експертної комісії м. Покровськ встановлена ІІІ група інвалідності, причиною інвалідності визначена «загальне захворювання». Позивач вважає, що відповідачі незаконно встановили причину інвалідності як загальне захворювання, оскільки травма була отримана на виробництві, що підтверджується актом про нещасний випадок.

Від відповідача-2 надійшов відзив на адміністративний позов, в якому він просить відмовити у задоволенні позову у зв`язку з тим, 10 травня 2018 року позивач оглянута на міжрайонній травматологічній МСЕК м. Покровська та їй встановлена ІІІ група інвалідності від загального захворювання (двобічний деформуючий гонартроз 3 ст.) та підтверджено 10% втрати працездатності. Консультативним висновком №7557 підтверджено рішення міжрайонного травматологічного МСЕК м. Покровська. Відповідач-2 вважає, що наслідки травми 1985 року відповідають 10% втрати професійної працездатності, тому рішення МСЕК, яким визначено ІІІ групу загальне захворювання і 10% втрати професійної працездатності, відповідні чинним законодавчим документам. Крім того, 10 січня 2019 року проведено повторний огляд ОСОБА_1 та встановлено ІІІ групу загальне захворювання і 10% втрати професійної працездатності, рішення підтверджено.

05 вересня 2018 року було відкрито провадження у справі та призначено її розгляд за правилами загального позовного.

30 жовтня 2018 року провадження по справі було зупинено для надання строку сторонам для припинення.

18 лютого 2019 року провадження у справі поновлено, строк підготовчого провадження продовжений на тридцять днів, судове засідання призначене на 01 березня 2019 року.

01 березня 2019 року розгляд справи відкладений на 19 березня 2019 року.

19 березня 2019 року залучено Обласний центр медико-соціальної експертизи до участі у справі в якості другого відповідача, призначено підготовче засідання на 09 квітня 2019 року.

09 квітня 2019 року розгляд справи відкладений на 24 квітня 2019 року.

24 квітня 2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 14 травня 2019 року.

Через неявку представників сторін до судового засідання, призначеного на 14 травня 2019 року, справу вирішено розглянути на підставі частини 9 статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) в порядку письмового провадження.

Згідно з частиною 4 статті 243 КАС України судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Відповідно до частини 5 статті 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши докази та письмові пояснення, викладені в заявах по суті справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення проти нього, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією паспорта громадянина України НОМЕР_1 (а.с.11).

В період з 10 листопада 1985 року по 24 березня 1986 року ОСОБА_1 працювала на метеостанції Красноармійськ в якості учня техніка-метеоролога, відповідно до трудової книжки, виданої 03 червня 1971 року (а.с.9-10).

13 грудня 1985 року стався нещасний випадок на виробництві, що відображено у акті №1, ОСОБА_1 отримала закритий перелом малогомілкової кістки лівої гомілки (а.с.7-8).

31 серпня 2007 року ОСОБА_1 визначений ступінь втрати професійної працездатності у відсотках (10%), інвалідність відсутня, відповідно до довідки Серії ДОН-04 №068124.

10 травня 2018 рок, позивач пройшов обласну медико-соціальну експертну комісію з приводу встановлення їй групи інвалідності та відсотка втрати працездатності.

Актом огляду медико-соціальною експертною комісією № 763, зокрема, у пункті 30.4 зазначено про встановлення ІІІ групи інвалідності, у пункті 30.5 визначено причину інвалідності загальне захворювання, у пункті 31.1 міститься інформація про 10% втрати професійної працездатності (а.с. 77-78).

На підставі акту огляду МСЕК №763 видана довідка Серії НОМЕР_2 до акту огляду медико-соціальною експертною комісією (а.с.5).

Відповідно до заяви позивача від 08 листопада 2018 року (а.с.70) її направлено до Державної установи «Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності Міністерства охорони здоров`я України» для проведення медико-експертного обстеження з метою уточнення ступеню функціональних порушень та ступеня обмеження життєдіяльності, визначення сполучених інвалідизуючих станів, необхідність клініко-експертного спостереження за хворим в стаціонарі, визначення реабілітаційного прогнозу та потенціалу пацієнта, надання рекомендацій щодо всіх видів реабілітації, включаючи раціональне працевлаштування (а.с.71).

Відповідно до консультативного висновку №7557 Державної установи «Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності Міністерства охорони здоров`я України» встановлено, що наслідки травми 1985 року відповідають 10% втрати професійної працездатності. Тому рішення МСЕК, що визначила ІІІ групу загальне захворювання і 10% втрати професійної працездатності відповідає чинним законодавчим документам (а.с.81).

Крім того, зі змісту висновку випливає, що по наслідках травми 1985 року позивач не є інвалідом, а тому в неї відсутня можливість вибирати причину інвалідності.

10 січня 2019 року відповідно до акту огляду медико-соціальною експертною комісією при повторному огляді ОСОБА_1 рішення підтверджено встановлена третя група інвалідності за загальним захворюванням (пункти 30.4, 30.5), а також 10% втрати професійної працездатності (а.с.79-80).

При ухваленні рішення суд виходив з наступних мотивів та керувався такими положеннями законодавства.

Відносини щодо надання особі статусу інваліда врегульовані наступними нормативно-правовими актами: Законом України від 21 березня 1991 року № 875 ХІІ «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» (далі - Закон № 875); Законом України від 06 жовтня 2010 року № 2961-IV «Про реабілітацію інвалідів в Україні» (далі - Закон № 2961); Положенням про медико-соціальну експертизу та Положенням про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності, що затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 03 грудня 2009 року № 1317 (далі Положення № 1317); Інструкцією про встановлення груп інвалідності, затвердженою наказом Міністерства охорони здоров`я України від 05 вересня 2011 року № 561; Порядком встановлення медико-соціальними експертними комісіями ступеня стійкої втрати професійної працездатності у відсотках працівникам, яким заподіяно ушкодження здоров`я, пов`язане з виконанням трудових обов`язків, затвердженого Наказ Міністерства охорони здоров`я України 05 червня 2012 року № 420 (далі - Порядок № 420).

Відповідно до частини першої статті 2 Закону № 875 інвалідом є особа зі стійким розладом функцій організму, що при взаємодії із зовнішнім середовищем може призводити до обмеження її життєдіяльності, внаслідок чого держава зобов`язана створити умови для реалізації нею прав нарівні з іншими громадянами та забезпечити її соціальний захист.

Аналогічне визначення міститься у абзаці другому частини першої статті 1 Закону № 2961.

Абзац четвертий частини першої статті 1 Закону № 2961 встановлює, що інвалідність це міра втрати здоров`я у зв`язку із захворюванням, травмою (її наслідками) або вродженими вадами, що при взаємодії із зовнішнім середовищем може призводити до обмеження життєдіяльності особи, внаслідок чого держава зобов`язана створити умови для реалізації нею прав нарівні з іншими громадянами та забезпечити її соціальний захист.

Частиною першою статті 3 Закону № 875 передбачено, що інвалідність як міра втрати здоров`я визначається шляхом експертного обстеження в органах медико-соціальної експертизи центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону № 2961 медико-соціальна експертиза це визначення на основі комплексного обстеження усіх систем організму конкретної особи міри втрати здоров`я, ступеня обмеження її життєдіяльності, викликаного стійким розладом функцій організму, групи інвалідності, причини і часу її настання, а також рекомендацій щодо можливих для особи за станом здоров`я видів трудової діяльності та умов праці, потреби у сторонньому догляді, відповідних видів санаторно-курортного лікування і соціального захисту для найповнішого відновлення усіх функцій життєдіяльності особи;

Згідно з частиною другою статті 6 Закону № 875 громадянин має право в судовому порядку оскаржувати рішення органів медико-соціальної експертизи про визнання чи невизнання його інвалідом.

Згідно з частиною першою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

З викладеного вбачається, що позов про оскарження рішення МСЕК стосовно встановлення причини інвалідності позивачу підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

При розгляді справи суд враховує таку особливість відповідної сфери правовідносин як необхідність високого професіоналізму для визначення питання про наявність у особи ознак інвалідності.

Це зумовлює висновок про те, що суд, при розв`язанні спору, у першу чергу перевіряє дотримання медико-соціальною експертною комісією порядку проведення експертизи та основних вимог законодавства, що регулює відповідну сферу.

При цьому, вирішення питань щодо визначення міри втрати здоров`я та ступеня обмеження життєдіяльності особи вбачається дискреційним повноваженням відповідних комісій, яке суд не може перебирати на себе, оскільки це вимагає наявності медичної освіти та спеціальної підготовки.

Тому при розгляді цієї справи суд перевірятиме виключно питання щодо відповідності діянь та рішень відповідача положенням частини 2 статті 19 Конституції України, згідно з якою органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пояснення позивача, викладені у позові зводяться до того, що відповідачем при визначенні причини інвалідності як загального захворювання не враховано, що травма була отримана на виробництві, що підтверджується актом про нещасний випадок, а тому спірне рішення позивач вважає протиправним. Відповідно до позову, позивач припускає, що отримання виробничої травми має наслідком встановлення інвалідності за причиною професійне захворювання незалежно від часу її настання.

Відповідно до пункту 3 Положення про медико-соціальну експертизу медико-соціальна експертиза проводиться особам, що звертаються для встановлення інвалідності, за направленням лікувально-профілактичного закладу охорони здоров`я після проведення діагностичних, лікувальних і реабілітаційних заходів за наявності відомостей, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлених захворюваннями, наслідками травм чи вродженими вадами, які спричиняють обмеження життєдіяльності.

Медико-соціальна експертиза потерпілим від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання проводиться після подання акта про нещасний випадок на виробництві, акта розслідування професійного захворювання за встановленими формами, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 25 серпня 2004 р. № 1112 (Офіційний вісник України, 2004 р., № 35, ст. 2337), висновку спеціалізованого медичного закладу (науково-дослідного інституту професійної патології чи його відділення) про професійний характер захворювання, направлення лікувально-профілактичного закладу охорони здоров`я або роботодавця чи профспілкового органу підприємства, на якому потерпілий одержав травму чи професійне захворювання, або робочого органу виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків, суду чи прокуратури.

Згідно з пунктом 17 Положення про медико-соціальну експертизу медико-соціальна експертиза проводиться після повного медичного обстеження, проведення необхідних досліджень, оцінювання соціальних потреб інваліда, визначення клініко-функціонального діагнозу, професійного, трудового прогнозу, одержання результатів відповідного лікування, реабілітації за наявності даних, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлених захворюваннями, наслідками травм чи вродженими вадами, які спричиняють обмеження життєдіяльності.

Пунктом 18 цього Положення визначено, що відповідальність за якість медичного обстеження, своєчасність та обґрунтованість направлення громадян на медико-соціальну експертизу покладається на керівника лікувально-профілактичного закладу охорони здоров`я.

Відповідно до пункту 25 Положення причинами інвалідності є може бути, зокрема: - загальне захворювання; - нещасний випадок на виробництві (трудове каліцтво чи інше ушкодження здоров`я).

Згідно з пунктом 26 Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності особі, що визнана інвалідом, залежно від ступеня розладу функцій органів і систем організму та обмеження її життєдіяльності встановлюється I, II чи III група інвалідності. I група інвалідності поділяється на підгрупи А і Б залежно від ступеня втрати здоров`я інваліда та обсягу потреби в постійному сторонньому догляді, допомозі або нагляді.

Відповідно до пункту 27 Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності підставою для встановлення III групи інвалідності є стійкі, помірної важкості функціональні порушення в організмі, зумовлені захворюванням, наслідками травм або вродженими вадами, що призвели до помірно вираженого обмеження життєдіяльності особи, в тому числі її працездатності, але потребують соціальної допомоги і соціального захисту.

Критеріями для встановлення III групи інвалідності є ступінь втрати здоров`я, що спричиняє обмеження однієї чи декількох категорій життєдіяльності у помірно вираженому I ступені: обмеження самообслуговування I ступеня - здатність до самообслуговування з використанням допоміжних засобів; обмеження здатності самостійно пересуватися I ступеня - здатність до самостійного пересування з більшим витрачанням часу, часткового пересування та скорочення відстані; обмеження здатності до навчання I ступеня - здатність до навчання в навчальних закладах загального типу за умови дотримання спеціального режиму навчального процесу і/або з використанням допоміжних засобів, за допомогою інших осіб (крім персоналу, що навчає); обмеження здатності до трудової діяльності I ступеня - часткова втрата можливостей до повноцінної трудової діяльності (втрата професії, значне обмеження кваліфікації або зменшення обсягу професійної трудової діяльності більше ніж на 25 відсотків, значне утруднення в набутті професії чи працевлаштуванні осіб, що раніше ніколи не працювали та не мають професії); обмеження здатності до орієнтації I ступеня - здатність до орієнтації в часі, просторі за умови використання допоміжних засобів; обмеження здатності до спілкування I ступеня - здатність до спілкування, що характеризується зниженням швидкості, зменшенням обсягу засвоєння, отримання та передавання інформації; обмеження здатності контролювати свою поведінку I ступеня - здатність частково контролювати свою поведінку за особливих умов.

Судом встановлено, що під час винесення рішення Міжрайонної травматологічної медико-соціальної експертної комісії м. Покровськ від 10 травня 2018 року відповідачем дотримано законодавчо встановлений порядок проведення експертизи.

У акті огляду медико-соціальною експертною комісією ОСОБА_1 встановлено діагноз двобічний гонартроз ІІІ ст.

За результатами проведеної експертизи, а також відповідно до консультативного висновку експерти дійшли висновку про відсутність прямого причинно-наслідкового зв`язку між травмою позивача у 1985 році і інвалідизуючим захворюванням.

Також, суд вважає за необхідне звернути увагу на ту обставину, що у 1985 році позивач за наслідками нещасного випадку на виробництві не направлявся на обстеження МСЕК для встановлення ступеню розладу здоров`я у зв`язку із отриманою травмою закритий перелом малогомілкової кістки лівої гомілки, що унеможливлює встановлення прямого причинного зв`язку між зазначеною травмою та інвалідизуючим захворюванням.

Згідно з частинами 1, 3 статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд не приймає до уваги твердження позивача про те, що Акт №1 про нещасний випадок на виробництві від 27 січня 1986 року, доказує причинний зв`язок інвалідності позивача з травмою, отриманою на виробництві, оскільки спростовується доказами, які містяться в матеріалах справи, інших доказів позивачем не надано.

Суд, оцінивши належність, допустимість, достовірність доказів, окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку, що відповідачем-2 повною мірою виконаний обов`язок доказування правомірності прийнятого рішення, а тому у задоволенні позовних вимог про скасування рішення Міжрайонної травматологічної медико-соціальної експертної комісії м. Покровськ від 10 травня 2018 року слід відмовити.

Враховуючи, що вимога про зобов`язання Міжрайонної травматологічної медико-соціальної експертної комісії м. Покровськ провести повторний огляд з метою встановлення групи інвалідності та причини інвалідності є похідною, у її задоволенні також необхідно відмовити.

Оскільки у задоволенні позову відмовлено, судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись статтями 2, 5-10, 20, 22, 25, 72-76, 90, 132, 139, 143, 159, 241-246, 250, 251, 255, 291, 295, 297, підпунктом 15.5 пункту 15 розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_3 ) до Міжрайонної травматологічної медико-соціальної експертної комісії м. Покровськ (місцезнаходження: 85300, Донецька область, м. Покровськ, вул. Шахтобудівельників, буд. 38), Обласного центру медико-соціальної експертизи (місцезнаходження: 84306, Донецька область, м. Краматорськ, вул. Дніпропетровська, буд. 14; ) про визнання незаконним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії відмовити повністю.

Повний текст рішення складено 16 травня 2019 року.

Рішення набирає законної сили в порядку і строки, встановлені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана безпосередньо до Донецького окружного адміністративного суду у строки, встановлені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Циганенко А.І.