Справа № 2а-5429/12/1370
Суддя: Ханова Р.Ф.
Дата ухвалення: 2019-05-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

Київ

14 травня 2019 року

справа №2а-5429/12/1370

адміністративне провадження №К/9901/25010/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Ханової Р.Ф.(суддя-доповідач),

суддів: Гончарової А.І., Олендера І.Я.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Личаківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області

на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 24 липня 2012 року у складі судді Карп'як О. О.

та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 14 вересня 2015 року у складі колегії суддів Обрізко І. М., Сапіги В. П., Яворського І.О.

у справі №2а-5429/12/1370

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фірма "Аспект"

до Державної податкової інспекції у Жовківському районі Львівської області Державної податкової служби

про визнання протиправним і скасування наказу та податкових повідомлень-рішень,

У С Т А Н О В И В:

У червні 2012 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Фірма "Аспект" (далі - Товариство, платник податків, позивач у справі) звернулося до суду з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Жовківському районі Львівської області Державної податкової служби (далі - податковий орган, відповідач у справі, правонаступник - Личаківська об'єднана державна податкова інспекція Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області (Постанова Кабінету Міністрів України від 04 листопада 2015 року № 892) про визнання протиправним та скасування наказу від 11 січня 2012 року № 28 на проведення документальної планової виїзної перевірки та визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 26 березня 2012 року № та №, якими, відповідно, збільшено позивачу суму грошового зобов'язання з податку на прибуток в сумі 292 922 грн 25 коп., в тому числі за основним платежем 285 303 грн та за штрафними санкціями 7 619 грн 25 коп., а також збільшено позивачу суму грошового зобов'язання по податку на додану вартість в сумі 318 367 грн 50 коп., в тому числі за основним платежем 270 352 грн та за штрафними санкціями 48 015 грн 50 коп., з мотивів безпідставності їх прийняття.

24 липня 2012 року постановою Львівського окружного адміністративного суду, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 14 вересня 2015 року, позовні вимоги задоволено частково, визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення від 26 березня 2012 року № та № . В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог у частині, суди першої та апеляційної інстанцій виходили з правомірності оскаржуваного наказу, оскільки він підписаний належною особою, а перевірка була передбачена у плані - графіку проведення документальних планових перевірок на 1 квартал 2012 року, що свідчить про дотримання відповідачем вимог статті 77 Податкового кодексу України.

Задовольняючи позовні вимоги у частині, суди попередніх інстанцій виходили з протиправності спірних податкових повідомлень-рішень внаслідок доведення реальності господарських операцій платника податків з Приватними підприємствами «Версант», «Бізнесгруп», « Вікторія -Галкомсервіс», а відтак правомірного формування позивачем витрат та податкового кредиту з податку на додану вартість за операціями із вказаними контрагентами у 2010-2011 роках.

16 вересня 2016 року у Вищому адміністративному суді України зареєстровано касаційну скаргу податкового органу.

У касаційній скарзі відповідач посилається на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, а саме вимог підпункту 5.2.1 пункту 5.2, підпункту 5.3.9 пункту 5.3 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» від 28 грудня 1994 року № 334/94-ВР (далі - Закон № 334/94-ВР), підпункту 7.4.1, 7.4.4 Закону України «Про податок на додану вартість» від 03 квітня 1997 року № 168/97 (далі - Закон № 168/97), статей 134, 138, 198 Податкового кодексу України, статей 203, 215 Цивільного кодексу України, статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16 липня 1999 року № 996 (далі - Закон № 996), пунктів 1.2 статті 1, пунктів 2.1, 2.15, 2.16 статті 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року № 88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 05 червня 1995 року за № 168/704 (далі - Положення № 88).

Податковий орган просить скасувати оскаржувані судові рішення та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позову в повному обсязі. В обґрунтування вимог касаційної скарги податковий орган зазначає про наявність податкової інформації про фіктивність діяльності контрагентів позивача та наявність відхилень у сумах задекларованого податкового кредиту за операціями з відповідними контрагентами.

26 вересня 2016 року ухвалою Вищого адміністративного суду України відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою податкового органу та витребувано з Львівського окружного адміністративного суду справу № 2а-5429/12/1370.

18 жовтня 2016 року справа № 2а-5429/12/1370 надійшла до Вищого адміністративного суду України.

19 лютого 2018 року справу № 2а-5429/12/1370 разом з матеріалами касаційної скарги передано до Верховного Суду.

Заперечення або відзив на касаційну скаргу до Верховного Суду не надходили, що не перешкоджає подальшому розгляду справи по суті.

Касаційний розгляд справи здійснюється у попередньому судовому засіданні, відповідно до статті 343 Кодексу адміністративного судочинства України.

Верховний Суд, переглянувши постанову суду першої інстанцій та ухвалу суду апеляційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги.

Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Зазначеним вимогам закону оскаржувані судові рішення відповідають.

Суди першої та апеляційної інстанцій установили, що позивач перебуває на обліку у відповідача та є платником податку на додану вартість.

У січні-лютому 2012 року посадовими особами податкового органу проведено планову виїзну перевірку платника податків з питань дотримання вимог, зокрема, податкового законодавства за період з 01 квітня 2010 року по 30 вересня 2011 року, результати якої оформлено актом від 12 березня 2012 року № 348/23-0/13800529 (далі - акт перевірки).

26 березня 2012 року на підставі акта перевірки та згідно з підпунктом 54.3.2 пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України посадовою особою податкового органу винесено спірні податкові повідомлення-рішення.

Податковим повідомленням-рішенням № за порушення вимог пункту 5.1, підпункту 5.2.1, пункту 5.2, підпункту 5.3.9, пункту 5.3 статті 5 Закону № 334/94, пункту 138.1, пункту 138.2, статті 138 Податкового кодексу України позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток приватних підприємств у сумі 285 303 грн та застосовано штрафні (фінансові) санкції у сумі 7 619 грн 25 коп.

Податковим повідомленням-рішенням № за порушення вимог підпунктів 7.4.1, 7.4.4 пункту 7.4 статті 7 Закону № 168/97, пунктів 198.1, 198.3 статті 198 Податкового кодексу України Товариству збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість за податковими зобов'язаннями у розмірі 270 352 грн та за штрафними (фінансовими) санкціями у сумі 48 015 грн 50 коп.

Правовою підставою застосування штрафних (фінансових) санкцій у спірних податкових повідомленнях-рішеннях визначено вимоги пункту 123.1 статті 123 Податкового кодексу України.

Склад податкових правопорушень доводиться податковим органом виключно на підставі твердження про здійснення позивачем нереальних господарських операцій з Приватними підприємствами «Версант», «Бізнесгруп», « Вікторія - Галкомсервіс» внаслідок чого у 2010-2011 роках платником податку занижено до сплати податкові зобов'язання з податку на прибуток на загальну суму 285 303 грн та завищено суму податкового кредиту з податку на додану вартість за шість звітних податкових місяців 2010-2011 років на загальну суму 270 352 грн.

Касаційна скарга податкового органу підлягає перегляду в межах доводів та вимог відповідно до частини першої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України.

Правову підставу податкових правопорушень податковим органом визначено з посиланням на положення Законів № 334/94, № 168/97 та Податкового кодексу України оскільки на момент вчинення правопорушень у різні періоди діяли різні нормативні правові акти, що визначали їх склад.

Щодо податку на прибуток

Відповідно до пункту 5.1 статті 5 Закону № 334/94 валові витрати виробництва та обігу (далі - валові витрати) - це сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.

Підпунктом 5.2.1 статті 5 Закону № 334/94 визначено, що до складу валових витрат включаються суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, у тому числі витрати з придбання електричної енергії (включаючи реактивну), з урахуванням обмежень, установлених пунктами 5.3 - 5.7 цієї статті.

За змістом підпункту 5.3.9 пункту 5.3 статті 5 Закону № 334/94 встановлено, що не належать до складу валових витрат, зокрема, будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

Положеннями пунктів 138.1 та 138.2 статті 138 Податкового кодексу України (у редакції, що діяла на момент виникнення правовідносин у 2011 році) також визначено склад витрат, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування податком на прибуток, а також передбачено необхідність їх підтвердження первинними документами податкового та бухгалтерського обліку.

Щодо податку на додану вартість

За змістом підпунктів 7.4.1, 7.4.4 пункту 7.4 статті 7 Закону № 168/97 надано право платнику податків віднести до складу податкового кредиту, серед іншого, сум податку на додану вартість, що сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з придбання товарів та послуг. Якщо платник податку придбаває (виготовляє) матеріальні та нематеріальні активи (послуги), які не призначаються для їх використання в господарській діяльності такого платника, то сума податку, сплаченого у зв'язку з таким придбанням (виготовленням), не включається до складу податкового кредиту.

Аналогічні положення містяться у пунктах 198.1, 198.3 статті 198 Податкового кодексу України.

Нереальність господарських операцій обґрунтовується відповідачем посиланням на податкову інформацію про порушення податкової дисципліни, допущені контрагентами платника податків - Приватними підприємствами «Версант», «Бізнесгруп», « Вікторія - Галкомсервіс».

Судами попередніх інстанцій встановлено, що завищення витрат платника податків у 2010-2011 роках податковим органом доводиться за наслідком аналізу господарських операцій з Приватними підприємствами «Бізнесгруп», « Вікторія - Галкомсервіс». На формування податкового кредиту додатково, за позицією податкового органу, мало вплив визнання нереальними господарських операції з Приватним підприємством «Версант».

Господарські операції із Приватним підприємством «Бізнесгруп» виникли на підставі договору субпідряду від 01 червня 2010 року № 01/06/2010, за яким субпідрядник надавав послуги з прибирання приміщень «Ашан Україна Гіпермаркет», а платник податків здійснив їх оплату на суму 121 916 грн 67 коп.

Із Приватним підприємством «Вікторія - Галкомсервіс» позивачем укладено три договори підряду про виконання загально-будівельних робіт на двох різних об'єктах, а саме розташованими за адресами м. Київ, пр. Науки, 1 та м. Чернігів, вул. Любецька, 189. Загальна сума витрат на виконання вказаних договорів становить 1 107 930 грн.

Приватне підприємство «Версант» здійснювало субпідрядні роботи з надання послуг по прибиранню приміщень «Ашан Україна Гіпермаркет» м. Кривий Ріг, м. Запоріжжя. Позивачем включено до складу податкового кредиту згідно додатку 5 у липні 2010 року ПДВ на суму 24 383 грн 33 коп., у серпні 2010 року суму ПДВ 24 383 грн 33 коп. та в грудні 2010 року самостійно скориговано податковий кредит за серпень 2010 року на суму 24 383 грн 33 коп. поданою податковою декларацією від 20 грудня 2010 року № та сплачено суму штрафу самостійно нарахованого платником податків у зв'язку з виправленням такої помилки 931 грн.

Судами також встановлено, що правоохоронними органами у позивача було вилучено документи по проведенню господарських операцій з Приватними підприємствами «Версант» та «Бізнесгруп» за період з 01 січня 2009 року по 31 грудня 2010 року (протокол виїмки від 31 травня 2011 року) і такі первинні документи в супереч вимогам пункту 85.9 статті 85 Податкового кодексу України під час перевірки не досліджувалися.

Суд визнає, що витрати для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток та формування податкового кредиту з податку на додану вартість повинні бути підтверджені належними і допустимими первинними документами, які відображають реальність спірних господарських операцій, і є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Судами першої та апеляційної інстанцій досліджено первинні документи податкового та бухгалтерського обліку за вказаними операціями, надано оцінку їх відповідності вимогам частини першої та другої статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", пункту 201.1 статті 201 Податкового кодексу України, Положенню № 88.

Судами попередніх інстанцій досліджено та встановлено обставини, які підтверджують фактичне надання послуг та проведення робіт за договорами субпідряду.

Зауваження щодо змісту податкових накладних і порядку їх оформлення та реєстрації у відповідача відсутні.

Висновки податкового органу по операціях між позивачем контрагентами обґрунтовуються тим, що згідно опрацювання системи автоматизованого співставлення податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів на рівні ДПА України встановлено розбіжність між відображеними показниками позивача у складі податкового кредиту по взаєморозрахунках. Вказана розбіжність виникла у зв'язку з тим, що на підставі податкової інформації договори, укладені з Приватним підприємством «Вікторія - Галкомсервіс», визнані нікчемними. Щодо Приватних підприємств «Бізнесгруп» та «Версант» наявна податкова інформація про наявність ознак фіктивності у їх діяльності.

Відтак, суди першої та апеляційної інстанцій прийшли до обґрунтованого висновку, що наявними матеріалами справи підтверджується рух, мета, економічна доцільність надання послуг та виконання робіт.

Верховний Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, що податкова інформація про порушення податкової дисципліни, допущені контрагентом платника податків або третіми особами, не є свідченням нереальності господарських операцій, за умови їх підтвердження належними та допустимими первинними документами податкового та бухгалтерського обліку.

Обґрунтування касаційної скарги податкового органу зводяться виключно до непогодження з оцінкою, наданою судами першої та апеляційної інстанцій повно і всебічно встановленим обставинам справи, при цьому порушень норм процесуального права, які б вплинули або змінили цю оцінку, податковим органом не зазначено.

Суд визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень, внаслідок чого касаційна скарга податкового органу залишається без задоволення, а рішення судів першої та апеляційної інстанції - без змін.

Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу Личаківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області залишити без задоволення.

Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 24 липня 2012 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 14 вересня 2015 року у справі №2а-5429/12/1370 залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Р.Ф. Ханова

Судді: І.А. Гончарова

І.Я. Олендер