Справа № 500/2558/18
Суддя: Глушко Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2019-05-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2019 рокуЛьвів№ 857/2879/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Глушка І.В.,

суддів: Коваля Р.Й., Макарика В.Я.,

за участю секретаря судового засідання: Омеляновської Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 23 січня 2019 року, ухвалене суддею Дерех Н.В. у м.Тернопіль о 11:41, повний текст якого складений 30 січня 2019 року, у справі №500/2558/18 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Чортківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання до вчинення дій,-

ВСТАНОВИВ:

26 листопада 2018 року позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовною заявою до відповідача Чортківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області, у якій просив визнати протиправним та скасувати рішення Чортківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області, оформлене листом від 01 листопада 2018 року № Б-12, в частині відмови у призначенні пенсії відповідно до п. "е"ст.55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" на підставі відсутності спеціального стажу, який дає право на пенсію за вислугу років, зобов`язати призначити пенсію за вислугу відповідно до п. "е" ст.55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", починаючи з 04 червня 2018 року.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що відповідачем неправомірно обраховано пільговий стаж 19 роки 2 місяці 27 дні, не врахувавши до нього період роботи на посаді зубного техніка Товстенської комунальної районної лікарні за 2000 - 2002, 2005, 2017 роки та в окремих місяцях 2010-2016 років у зв`язку із відсутністю відомостей у обліковій картці системи персоніфікованого обліку (СПОВ), а також інформації про нарахування заробітної плати. Також вважає помилковими покликання відповідача про відсутність посади "зубний технік" в штатному розпис Товстенської РКЛ за 2008, 2009, 2011-2017 роки, оскільки зазначене спростовується записами у трудовій книжці, атестаційними документами, а також витягами з наказів Товстенської районної комунальної лікарні №2 від 20.12.1993 №198 та від 21.12.2017 №172 про прийняття та звільнення з роботи саме з посади зубного техніка. Крім того, вказує на неправомірність неврахування до пільгового стажу роботи періоду навчання в середніх спеціальних медичних закладах та періоду проходження військової служби.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 23 січня 2019 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Рішення мотивоване тим, що стаж роботи позивача на посадах, що дають право на пенсію за вислугу років, становить 19 років 02 місяці 27 днів, що є недостатнім для призначення за вислугу років відповідно пункту «е» ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Тому відповідач, приймаючи рішення про відмову у призначенні пенсії на пільгових умовах як працівнику охорони здоров`я, діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Суд дійшов висновку, що робота позивача у закладах, визначених Постановою Кабінету іністрів України «Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років» від 04.11.1993 №909, не є достатньою для призначення пенсії на пільгових умовах для працівників охорони здоров`я.

Не погоджуючись з вищевказаним рішенням суду, позивач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване рішення ухвалене з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права та підлягає скасуванню з підстав, викладених у апеляційній скарзі. Просить скасувати оскаржуване судове рішення та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, позивача та його представника, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що у задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, з наступних підстав.

Так, судом першої інстанції достовірно встановлено, матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку з досягненням 51-річного віку звернувся до Чортківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області із заявою про призначення пенсії від 04.06.2018. Позивачем для призначення пенсії за вислугу років, як працівнику охорони здоров`я, долучені наступні документи: копія паспорта громадянина України, копія картки ідентифікаційного номера платника податків, довідка з Товстенської селищної ради про місце проживання, трудова книжка НОМЕР_1 , копія диплому НОМЕР_2 з додатком до диплома, копія військового квитка НК НОМЕР_3 , довідка з Товстенської районної комунальної лікарні №17 від 04.06.2018 про відпустки без збереження заробітної плати, копія наказу на звільнення з Заліщицької центральної районної лікарні №166 від 26.08.1991, що підтверджується розпискою повідомленням, інформацією з Протоколу комісії для розгляду питань, пов`язаних з призначенням та виплатою Заліщицького відділу з питань призначення, перерахунку та виплати пенсій Чортківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України від 03.09.2018 (а.с.11, 55-56).

На звернення позивача щодо призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту «е» ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» Чортківським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України Тернопільської області листом №Б-12 від 01.11.2018 відмовлено у призначені пенсії на заявлених умовах у зв`язку з тим, що стаж роботи заявника як працівника охорони здоров`я становить 19 років 2 місяці 27 днів, що є недостатнім для призначення пенсії за вислугу років.

Позивач, вважаючи відмову Чортківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області у призначенні пенсії відповідно до пункту «е» ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» протиправною, звернувся до суду з метою захисту свого порушеного права.

Надаючи юридичну оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами у справі, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно застосував норми матеріального та процесуального права, з огляду на таке.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Зі змісту статті 2 Закону № 1788-ХІІ вбачається, що одним із видів державних пенсій є пенсії за вислугу років. Вони встановлюються окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком (стаття 51 Закону № 1788-ХІІ).

Пенсії за вислугу років призначаються при залишенні роботи, яка дає право на них (частина друга статті 7 Закону № 1788-ХІІ). Їх особливістю є зменшення пенсійного віку, необхідного для призначення, а умовою для призначення - наявність, як правило, відповідного стажу роботи за спеціальністю.

Відповідно до п.«е» ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення до досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 - не менше 25 років та після цієї дати:

з 1 квітня 2017 року по 31 березня 2019 року - не менше 26 років 6 місяців.

До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти,охорони здоров`я та соціального забезпечення, які в період до 1 січня 2016 року мали вислугу років на відповідних посадах не менше тривалості, передбаченої абзацами першим та другим цього пункту; 51 рік - які народилися з 1 січня 1967 року по 30 червня 1967 року.

Постановою Кабінету Міністрів України від 04 листопада 1993 року № 909 «Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років» (далі - Постанова № 909) затверджено вичерпний перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, відповідно до розділу ІІ якого, зокрема лікарі та середній медичний персонал (незалежно від найменування посад) лікарняних закладів, лікувально-профілактичних закладів особливого типу, лікувально-трудових профілакторіїв, амбулаторно-поліклінічних закладів, закладів швидкої та невідкладної медичної допомоги, закладів переливання крові, закладів охорони материнства і дитинства, санаторно-курортних закладів, установ з проведення лабораторних та інструментальних досліджень і випробувань Держсанепідслужби, Держпраці, Держпродспоживслужби та територіальні органи Держсанепід служби, Держпраці, Держпродспожив служби (щодо працівників, які не є державними службовцями), санітарно-епідеміологічних закладів, діагностичних центрів, пенсії за вислугу років призначаються після досягнення 55 років за наявності спеціального стажу роботи 1 квітня 2015 року не менше 25 років і після цієї дати: з 1 квітня 2017 року по 31 березня 2018 року - не менше 26 років 6 місяців.

Водночас відповідно до примітки 2 Переліку робота за спеціальністю в закладах, установах і на посадах, передбачених цим Переліком, дає право на пенсію незалежно від форми власності та відомчої підпорядкованості закладів і установ.

В розумінні ст.3 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» від 19.11.1992 № 2801-ХІІ заклад охорони здоров`я - юридична особа будь-якої форми власності та організаційно-правової форми або її відокремлений підрозділ, основним завданням яких є забезпечення медичного обслуговування населення на основі відповідної ліцензії та професійної діяльності медичних (фармацевтичних) працівників.

Таким чином, для набуття особою, яка працювала у сфері охорони здоров`я, права на пенсію за вислугу років необхідною є наявність сукупності умов, а саме: факту роботи на відповідних посадах та у закладах, віднесених до закладів охорони здоров`я, та залишення роботи, яка дає право на таку пенсію.

Правомірність відмови позивачу у призначенні пенсії відповідно до п. «е» ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» пенсійним органом обгрунтована відсутністю необхідного спеціального стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за вислугу років.

Суд апеляційної інстанції, здійснивши перевірку рішення та дій суб`єкта владних повноважень щодо відповідності визначеним ч.2 ст. 2 КАС України критеріям, вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ч.1 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч.3 ст. 90 КАС України).

Відповідно до статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року N 637, передбачено, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Відповідно до частини 3 статті 44 Закону України від 09.07.2003 № 1058 Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Із записів трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 слідує, що у період з 01.04.1986 по 28.05.1986 він працював на посаді медреєстратора Зозулинської лікарняної лабораторії; з 29.06.1986 по 23.06.1988 проходив службу в армії; з 12.09.1988 по 26.08.1991 працював у Заліщицькій центральній районній лікарні медсестрою стоматкабінету; з 20.12.1993 по 27.12.2017 у Товстенській районній комунальній лікарні зубним техніком (а.с.14-19).

Наказами №198 від 20.12.1993 та №172 від 21.12.2017 Товстенської райлікарні №2 підтверджена робота позивача на посаді зубного техніка.

У довідці №26 від 04.09.2018 Товстенської районної комунальної лікарні зазначено, що позивач працював в даній лікарні на госпрозрахунковій формі оплати.

Водночас, зі змісту листа Чортківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області №Б-12 від 01.11.2018 слідує, що за індивідуальними даними, що містяться в обліковій картці системи персоніфікованого обліку позивача відсутні відомості про його спецстаж за 2000-2002, 2005, 2017 роки та в окремих місяцях 2010-2016 років, а також інформація про нарахування заробітної плати.

У зв`язку з наявними розбіжностями між записами в трудовій книжці та даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку було проведено перевірку первинних документів по факту роботи в Товстенській районній комунальній лікарні.

Відповідно до протоколу комісії для розгляду питань, пов`язаних з призначенням та виплатою Заліщицького відділу з питань призначення, перерахунку та виплати пенсій Чортківського об`єднаного управління Пенсійного фонду україни Тернопільської області під час перевірки встановлено, що в штатному розписі Товстенської районної комунальної лікарні за 2008, 2009, 2011-2017 роки посада «зубнийтехнік» відсутня. Заробітна плата за 2017 рік та в окремих місяцях 2010-2016 роках не нараховувалась (а.с.55-56).

На підтвердження зазначеного, пенсійним органом на розгляд суду надано копії Актів зустрічної перевірки документів про стаж роботи ОСОБА_1 №3699 від 21.06.2018, №3700 від 21.06.2018 (а.с.58-60).

Крім того, відповідно до довідки №34 від 16.10.2018, виданої Товстенською районною комунальною лікарнею, ОСОБА_1 працював на посаді зубного техніка госпрозрахункового підрозділу на госпрозрахунковій формі оплати праці і в штатному розписі Товстенської районної комунальної лікарні не перебував (а.с.57).

Відмовляючи в задоволенні заяви позивача про призначення пенсії за вислугу років, пенсійним органом обраховано стаж роботи як працівника охорони здоров`я 19 років 2 місяці 27 днів.

Суд першої інстанції погодився із висновками пенсійного органу щодо проведеного обрахунку спеціального стажу та правомірності такої відмови, зазначивши, що судом не здобуто та сторонами не подано суду належних, достатніх та допустимих доказів на підтвердження перебування позивача в штатному розписі Товстенської районної комунальної лікарні за 2008, 2009, 2011-2017 роки на посаді «зубний технік».

Колегія суддів вважає вірним неврахування судом першої інстанції посвідчення №16/99 щодо стажування по зуботехнічній справі, посвідчення №443 щодо присвоєння другої категорії спеціальності зубний технік, посвідчення №1217 щодо присвоєння другої категорії спеціальності зубний технік, посвідчення №4787 про присвоєння кваліфікаційної категорії зі спеціальності "Ортопедична стоматологія", посвідчення про проходження курсів до диплому ЗЗ №004823 про проходження курсів підвищення кваліфікації (у 2012 році), путівки №157 для направлення позивача на цикл очно - заочний "стоматологія ортопедична" (удосконалення), посвідчення про проходження курсів до диплому ЗЗ №004823 про проходження курсів підвищення кваліфікації (у 2017 році), посвідчення №5625 про присвоєння кваліфікаційної категорії "ортопедична стоматологія", оскільки дані документи не підтверджують наявність у позивача стажу, необхідного для призначення пенсії на пільгових умовах.

Водночас, судом першої інстанції щодо не враховано доводів позивача про необхідність зарахування до стажу періоду навчання в середніх спеціальних медичних закладах та періоду проходження військової служби з тих підстав, що вказані періоди до такого стажу зараховані.

Так, із наявного в матеріалах справи розрахунку стажу ОСОБА_1 № п/с 424 колегією суддів встановлено, що пенсійним органом до стажу роботи позивача на посадах, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, включено період навчання у Львівському медичному училищі у період з 01.09.1991 по 30.06.1993 та період з 13.06.1986 по 23.06.1998 військової служби, однак пенсійним органом не враховано навчання ОСОБА_1 у період з 1982 року по 1986 рік в Чортківському медичному училищі (по спеціальності фельдшер).

В контексті зазначених правових норм та встановлених обставин справи, колегія суддів зауважує, що навіть за умови врахування періоду навчання з 1982 року по 1986 рік до спеціального стажу роботи позивача, у підсумку такий стаж роботи є недостатнім для призначення пенсії на пільгових умовах для працівників охорони здоров`я.

Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що пенсійний орган, відмовляючи ОСОБА_1 у призначенні пенсії відповідно до п. «е» ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» у зв`язку з відсутність достатнього спеціального стажу, який дає право на призначення пенсії за вислугу років, діяв обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), як цього вимагає диспозиція ч.2 ст.2 КАС України, відтак така відмова є правомірною, а позовні вимоги є безпідставними, необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Відповідно до частини першої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Суд першої інстанції повністю виконав вказані вимоги процесуального закону, оскільки до спірних правовідносин вірно застосував норми матеріального та процесуального права, що призвело до ухвалення законного рішення, яке скасуванню не підлягає.

Керуючись статтями 242, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 23 січня 2019 року у справі №500/2558/18 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І. В. Глушко
судді Р. Й. Коваль
В. Я. Макарик
Постанова складена в повному обсязі 16.05.2019.