Справа № 580/1219/19
Суддя: В.В. Гаращенко
Дата ухвалення: 2019-05-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2019 року справа № 580/1219/19
м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Гаращенка В.В., розглянувши в порядку спрощеного провадження без виклику сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до департаменту фінансів Міністерства оборони України, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору ІНФОРМАЦІЯ_1 , про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до департаменту фінансів Міністерства оборони України, в якому просить:

- визнати протиправними дії департаменту фінансів Міністерства оборони України у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги у зв`язку із настанням інвалідності ІІ групи в наслідок поранення (контузії), отриманого позивачем під час виконання обов`язків військової служби, у розмірі 24 місячного грошового забезпечення, встановленого Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», та Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених із військової служби (зборів) осіб, затверджений постановою Кабінету Міністрів України №499 від 28.05.2008;

- зобов`язати департамент фінансів Міністерства оборони України призначити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у зв`язку із настанням інвалідності ІІ групи в наслідок поранення (контузії), отриманого позивачем під час виконання обов`язків військової служби, у розмірі 24 місячного грошового забезпечення, встановленого Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», та Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених із військової служби (зборів) осіб, затверджений постановою Кабінету Міністрів України №499 від 28.05.2008.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 24.04.1985 звільнений зі строкової військової служби, яку проходив в складі Збройних силах СССР безпосередньо в країнах де велись бойові дії.

Під час проходження служби отримав ряд тілесних ушкоджень на підставі яких 24.02.2003 при первинному огляді МСЕК визнаний інвалідом III групи, а в подальшому 10.06.2013 другу групу інвалідності та надано статус інваліда війни.

В зв`язку із встановленням другої групи інвалідності позивач вважає, що набув право на отримання одноразової грошової допомоги відповідно до ст. ст. 16, 16-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей.

Крім того позивач вказав, що у разі встановлення військовослужбовцю більшого відсотка втрати працездатності або у разі встановлення групи інвалідності, яка дає право на отримання одноразової грошової допомоги у більшому розмірі, у нього виникає право на отримання відповідної допомоги.

Відповідач подав відзив проти позову, в якому заперечив проти задоволення позову, посилаючись на те, що інвалідність позивачу встановлена понад тримісячний термін після проходження служби, як наслідок, позивач не має права на отримання одноразової грошової допомоги.

Також відповідач звернув увагу, що зміна групи інвалідності у позивача відбулась понад дворічний термін, а тому за ч. 4 ст. 16-3 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей йому не передбачена виплата одноразової допомоги.

Розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов до такого висновку.

Згідно відомостей, які містяться в матеріалах справи, ОСОБА_1 24.04.1985 звільнений зі строкової військової служби та 24.02.2003 під час первинного огляду органами МСЕК визнаний особою з інвалідністю III групи внаслідок поранення, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби, що підтверджено довідкою МСЕК серії 4 ЧК №005157 від 24.02.2003.

Як встановлено судом, 10.06.2013 під час повторного огляду органами МСЕК позивача визнано особою з інвалідністю ІІ групи внаслідок поранення, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби, що підтверджено довідкою МСЕК серії 10 ААБ №087297 від 10.06.2013.

За результатами розгляду поданої позивачем заяви та документів, комісією Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум прийнято рішення, оформлене п. 32 протоколу №19 від 15.02.2019 про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги.

Рішення мотивоване тим, що ОСОБА_1 не має права на одержання одноразової грошової допомоги, оскільки на час встановлення первинної інвалідності в 2003 році не існувало правової норми щодо виплати одноразової грошової допомоги.

Крім цього, згідно з пунктом 6 частини 2 статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразова грошова допомога призначається військовозобов`язаним, призваним на збори, у разі встановлення інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовозобов`язаному при виконанні обов`язків військової служби, або не пізніше ніж через три місяці після закінчення зборів, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження цих зборів.

Позивачу інвалідність встановлено понад 3-місячний термін після звільнення зі служби.

Вирішуючи спір по суті, суд зазначає, що визначення основних засад державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлення єдиної системи їх соціального та правового захисту, гарантування військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливих умов для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни регулює Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року №2011-XII (далі Закон №2011-XII в редакції, станом на час відмови позивачеві в призначенні допомоги).

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 3 Закону №2011-XII дія цього Закону поширюється на військовослужбовців, які стали інвалідами внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти.

Згідно з ч. 1 ст. 16 Закону №2011-XII одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Пунктом 6 ч. 2 вказаної статті визначено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю строкової військової служби, військовозобов`язаному або резервісту, якого призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю строкової військової служби, військовозобов`язаному або резервісту при виконанні обов`язків військової служби або служби у військовому резерві, або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби, закінчення зборів, проходження служби у військовому резерві, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження строкової військової служби, цих зборів, служби у військовому резерві.

Враховуючи, що інвалідність позивачу встановлена понад тримісячний термін після звільнення зі служби, позивач не має права на отримання одноразової грошової допомоги.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 26 червня 2018 року у справі №750/5074/17.

Більш того, відповідно до ч. 2 ст. 16-3 Закону №2011-XII у випадках, передбачених підпунктами 4-9 пункту 2 статті 16 цього Закону, одноразова грошова допомога призначається і виплачується відповідним військовослужбовцям, військовозобов`язаним або резервістам.

В силу положень ч. 4 ст. 16-3 Закону №2011-XII якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено вищу групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

У разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку із змінами, що відбулися, не здійснюється.

Частина 6 ст. 16-3 Закону №2011-XII передбачає, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується Міністерством оборони України, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, а також органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами.

Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975 затверджено Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, що додається (далі Порядок №975).

Згідно п. 8 Порядку №975 якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному та резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії вищу групу чи іншу причину інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

У разі повторного встановлення (зміни) групи інвалідності, причин її виникнення або ступеня втрати працездатності понад дворічний строк після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги не здійснюється.

З аналізу наведених вимог Закону №2011-XII та Порядку №975 вбачається, що законодавство допускає можливість виплати грошової допомоги у разі встановлення військовослужбовцю вищої групи інвалідності. Однак враховуючи, що позивач не набув право на отримання зазначеної допомоги під час первинного встановлення інвалідності, тому таке право позивач на набув після повторного встановлення вищої групи інвалідності.

Більш того, право на отримання такої допомоги обмежено дворічним строком з моменту її первинного встановлення, а тому суд відхиляє доводи позивача, що він набув відповідне право, оскільки між первинним становленням інвалідності та встановленням вищої групи інвалідності (ІІ групи) минуло більше 10 років.

З огляду на зазначене, приймаючи рішення про відмову в призначенні одноразової грошової допомоги відповідач діяв відповідно до вимог чинного законодавства, в зв`язку з чим підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

Останній день строку вирішення спору припадає на 13.05.2019, однак враховуючи, що у цей день головуючий у справі передував у відрядженні, рішення суду прийнято на наступний за вказаною датою робочий день 14.05.2019 на підставі ч. 6 ст. 120 Кодексу адміністративного судочинства України згідно вимог якої, якщо закінчення строку припадає на вихідний, святковий чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день.

Відповідно ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст.ст. 6, 9, 14, 72, 76, 90, 241-246, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:
В задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду з врахуванням особливостей закріплених п. 15.5 Перехідних положень КАС України протягом тридцяти днів з дня підписання рішення суду.

Суддя В.В. Гаращенко