Справа № 260/85/19
Суддя: Маєцька Н.Д.
Дата ухвалення: 2019-05-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

15 травня 2019 рокум. Ужгород№ 260/85/19

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючої судді - Маєцької Н.Д.

при секретарі судового засідання - Кустрьо В.М.

за участю:

представника позивача - ОСОБА_8

представника відповідача - Фалес Р.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовною заявою фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Управління Держпраці у Закарпатській області про визнання протиправною та скасування постанови, -

ВСТАНОВИВ:

У відповідності до ч.3 ст.243 Кодексу адміністративного судочинства України в судовому засіданні 15 травня 2019 року проголошено вступну та резолютивну частини Рішення. Рішення в повному обсязі складено 20 травня 2019 року.

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - позивач, ФОП ОСОБА_1 ) звернулася до Закарпатського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Управління Держпраці у Закарпатській області (далі - відповідач, Управління Держпраці у Закарпатській області), якою просить: визнати протиправною та скасувати постанову Управління Держпраці у Закарпатській області про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами від 18 грудня 2018 року № ЗК/637/214/АВ/П/ПТ-ТД-ФС-273.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем проведено інспекційне відвідування позивача та постановою про накладення штрафу 18 грудня 2018 року № ЗК/637/214/АВ/П/ПТ-ТД-ФС-273 на позивача накладено штраф у розмірі 223380,00 грн. за фактичний допуск працівників до роботи без оформлення трудових договорів. Висновки інспекційного відвідування про допуск працівників до роботи без оформлення трудового договору є безпідставними та необґрунтованими оскільки, вказані особи оформлені належним чином, з укладенням трудових договорів. Відтак, постанова про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами є протиправною та підлягає скасуванню.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги з підстав, що наведені у позовній заяві, просив суд їх задовольнити.

Відповідач надав суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого просить відмовити у задоволенні позову в зв`язку з тим, що інспекційним відвідуванням встановлено, що за місцем здійснення господарської діяльності позивач залучала до роботи в якості продавців 2-х осіб, без укладення з ними трудових договорів. Вказані факти підтверджені поясненними вказаних продавців та поясненнями позивача. Відтак, всі вимоги законодавства під час винесення постанови про накладення штрафу були дотримані, порушення, на підставі яких винесено постанову, було допущено позивачем, а тому оскаржена постанова є обґрунтованою та такою, що відповідає вимогам законодавства.

В судовому засіданні представник відповідача проти задоволення позову заперечив з мотивів, зазначених у відзиві.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить висновку про відмову у задоволенні адміністративного позову, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що начальником Управління Держпраці у Закарпатській області видано наказ від 22 листопада 2018 року № 225 "Про проведення інспекційних відвідувань", зокрема ФОП ОСОБА_1 за місцем здійснення діяльності: АДРЕСА_1 кафе-магазин; АДРЕСА_2 кафе "ІНФОРМАЦІЯ_1"; АДРЕСА_6 кафе щодо порушень при оформленні трудових відносин.

На підставі вказаного наказу Управлінням Держпраці у Закарпатській області видано направлення на проведення інспекційного відвідування ФОП ОСОБА_1 за місцем здійснення діяльності - АДРЕСА_1 (кафе-магазин); АДРЕСА_2 "); АДРЕСА_1 (кафе) від 28 листопада 2018 року № 2107.

За результатами інспекційного відвідування юридичної особи (фізичної особи), яка використовує найману працю складено акт від 30 листопада 2018 року № ЗК/637/214/АВ.

Із вказаного акту вбачається, що інспекційним відвідуванням встановлено наступне.

В ході інспекційного відвідування 29 листопада 2018 року, за місцем здійснення діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , в кафе-магазині за адресою: АДРЕСА_1 встановлено, що ОСОБА_1 з 28 листопада 2018 року залучає до роботи в якості продавця ОСОБА_2 .

Також в ході інспекційного відвідування встановлено, що ОСОБА_1 в кафе-магазині за адресою: АДРЕСА_2 з 28 листопада 2018 року залучає до роботи в якості продавця ОСОБА_3 .

Ні трудові договори, ні договори цивільно-правового характеру ФОП ОСОБА_1 з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не укладала.

Вказані факти підтверджені поясненнями ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_1

Таким чином, інспекційним відвідуванням встановлено, що ФОП ОСОБА_1 використовувала працю громадян ОСОБА_2 та ОСОБА_3 без укладення трудового договору, чим порушено вимоги ч. 1 ст. 3 ст. 24 Кодексу законів про працю.

30 листопада 2018 року Управлінням Держпраці у Закарпатській області винесено припис про усунення виявлених порушень № ЗК/637/214АВ/П, яким зобов`язано фізичну особу-підприємця ОСОБА_4 усунути виявлені порушення відповідно до вимог ч. 3 ст. 24 КЗпП України у строк до 10 грудня 2018 року.

18 грудня 2018 року заступником начальника Управління Держпраці у Закарпатській області ОСОБА_9 винесено постанову № ЗК/637/214/АВ/П/ПТ-ТД-ФС-273 про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами, відповідно до якої на фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 накладено штраф у розмірі 223380,00 грн.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 259 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 1 Положення про Державну службу України з питань праці, затвердженого постаново. Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2015 року державна служба України з питань праці є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, і який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, на випадок безробіття (далі - загальнообов`язкове державне соціальне страхування) в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.

Згідно пп. 6 п. 4 вказаного Положення № 96 Держпраці відповідно до покладених на неї завдань здійснює державний нагляд (контроль) за дотриманням законодавства про працю юридичними особами, у тому числі їх структурними та відокремленими підрозділами, які не є юридичними особами, та фізичними особами, які використовують найману працю.

Пунктом 7 Положення передбачено, що Держпраці здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Постановою Кабінету Міністрів України від 26 квітня 2017 року № 295 затверджено Порядок здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, який визначає процедуру здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю юридичними особами (включаючи їх структурні та відокремлені підрозділи, які не є юридичними особами) та фізичними особами, які використовують найману працю (далі - об`єкт відвідування) (надалі - Порядок № 295, в редакції чинній на момент виникнення спірних правоівідносин).

У відповідності до приписів пунктів 2, 3 Порядку № 295, державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснюється у формі проведення інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань інспекторами праці. Інспекторами праці є посадові особи Держпраці та її територіальних органів, виконавчих органів рад (далі - органи контролю), посадовими обов`язками яких передбачено повноваження щодо здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю (далі - контрольні повноваження). Контрольні повноваження інспектора праці підтверджується службовим посвідченням встановленої Мінсоцполітики форми, що видається Держпраці.

Відповідно до п. 5 Порядку № 295 інспекційні відвідування проводяться:

1) за зверненням працівника про порушення стосовно нього законодавства про працю;

2) за зверненням фізичної особи, стосовно якої порушено правила оформлення трудових відносин;

3) за рішенням керівника органу контролю про проведення інспекційних відвідувань з питань виявлення неоформлених трудових відносин, прийнятим за результатами аналізу інформації, отриманої із засобів масової інформації, інших джерел, доступ до яких не обмежений законодавством, та джерел, зазначених у підпунктах 1, 2, 4 - 7 цього пункту;

4) за рішенням суду, повідомленням правоохоронних органів про порушення законодавства про працю;

5) за повідомленням посадових осіб органів державного нагляду (контролю), про виявлені в ході виконання ними контрольних повноважень ознак порушення законодавства про працю;

6) за інформацією:

Держстату та її територіальних органів про наявність заборгованості з виплати заробітної плати;

ДФС та її територіальних органів про:

- невідповідність кількості працівників роботодавця обсягам виробництва (виконаних робіт, наданих послуг) до середніх показників за відповідним видом економічної діяльності;

- факти порушення законодавства про працю, виявлені у ході здійснення контрольних повноважень;

- факти провадження господарської діяльності без державної реєстрації у порядку, встановленому законом;

- роботодавців, що мають заборгованість із сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірі, що перевищує мінімальний страховий внесок за кожного працівника;

Пенсійного фонду України та його територіальних органів про:

- роботодавців, які нараховують заробітну плату менше мінімальної;

- роботодавців, у яких стосовно працівників відсутнє повідомлення про прийняття на роботу;

- роботодавців, у яких протягом місяця кількість працівників, що працюють на умовах неповного робочого часу, збільшилась на 20 і більше відсотків;

- працівників, які виконують роботи (надають послуги) за цивільно-правовими договорами в одного роботодавця більше року;

- роботодавців, у яких стосовно працівників відсутні нарахування заробітної плати у звітному місяці (відпустка без збереження заробітної плати без дотримання вимог Кодексу Законів про працю України та Закону України "Про відпустки");

- роботодавців, у яких протягом року не проводилась індексація заробітної плати або сума підвищення заробітної плати становить менше суми нарахованої індексації;

- роботодавців, у яких 30 і більше відсотків працівників працюють на умовах цивільно-правових договорів;

- роботодавців з чисельністю 20 і більше працівників, у яких протягом місяця відбулося скорочення на 10 і більше відсотків працівників;

7) за інформацією профспілкових органів про порушення прав працівників, які є членами профспілки, виявлених в ході здійснення громадського контролю за додержанням законодавства про працю.

Відповідно до п. 11 Порядку № 295 Інспектори праці за наявності службового посвідчення безперешкодно, без попереднього повідомлення мають право:

1) під час проведення інспекційних відвідувань з питань виявлення неоформлених трудових відносин за наявності підстав, визначених пунктом 5 цього Порядку, самостійно і в будь-яку годину доби з урахуванням вимог законодавства про охорону праці проходити до будь-яких виробничих, службових, адміністративних приміщень об`єкта відвідування, в яких використовується наймана праця;

2) ознайомлюватися з будь-якими книгами, реєстрами та документами, ведення яких передбачено законодавством про працю, що містять інформацію / відомості з питань, які є предметом інспекційного відвідування, невиїзного інспектування, з метою перевірки їх відповідності нормам законодавства та отримувати завірені об`єктом відвідування їх копії або витяги;

3) наодинці або у присутності свідків ставити керівнику та/або працівникам об`єкта відвідування запитання, що стосуються законодавства про працю, отримувати із зазначених питань усні та/або письмові пояснення;

4) за наявності ознак кримінального правопорушення та/або створення загрози безпеці інспектора праці залучати працівників правоохоронних органів;

5) на надання робочого місця з можливістю ведення конфіденційної розмови з працівниками щодо предмета інспекційного відвідування;

6) фіксувати проведення інспекційного відвідування з питань виявлення неоформлених трудових відносин засобами аудіо-, фото- та відеотехніки;

7) отримувати від державних органів інформацію, необхідну для проведення інспекційного відвідування, невиїзного інспектування.

Відповідно до п. 19 Порядку № 295 за результатами інспекційного відвідування або невиїзного інспектування складаються акт і у разі виявлення порушень законодавства про працю - припис про їх усунення.

Акт складається в останній день інспекційного відвідування або невиїзного інспектування у двох примірниках, які підписуються інспектором праці, що його проводив, та керівником об`єкта відвідування або його уповноваженим представником (п. 20 Порядку № 295).

Окрім цього, проведення відповідачем перевірок дотримання законодавства про працю та загальнообовязкове державне соціальне страхування спрямоване на виконання міжнародно-правових зобовязань України в частині забезпечення системи інспекції праці. Так, Законом України № 1985-VІ від 08.09.2004р. ратифіковано Конвенцію міжнародної організації праці № 81 (1947 року) про інспекцію праці у промисловості й торгівлі. Конвенція є основоположним документом, що визначає загальні засади та основні завдання проведення перевірок дотримання законодавства про працю. Положення Конвенції підлягають застосуванню у порядку передбаченому ст.19 Закону України «Про міжнародні договори України», відповідно до якої чинні міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною ОСОБА_13 України, є частиною національного законодавства і застосовуються у порядку, передбаченому для норм національного законодавства. Якщо міжнародним договором України, який набрав чинності в установленому порядку, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені у відповідному акті законодавства України, то застосовуються правила міжнародного договору.

Нормами ст.12 цієї Конвенції передбачено, що інспектори праці, забезпечені відповідними документами, що засвідчують їхні повноваження, мають право:

a) безперешкодно, без попереднього повідомлення і в будь-яку годину до проходити на будь-яке підприємство, яке підлягає інспекції;

b) проходити у денний час до будь- яких приміщень, які вони мають достатні підстави вважати такими, що підлягають інспекції;

c) здійснювати будь-який огляд, перевірку чи розслідування, які вони можуть вважати необхідними для того, щоб переконатися у тому, що правові норми суворо дотримуються і зокрема:

i) наодинці або в присутності свідків допитувати роботодавця або персонал підприємства з будь-яких питань, які стосуються застосування правових норм;

ii) вимагати надання будь-яких книг, реєстрів або інших документів, ведення яких приписано національним законодавством з питань умов праці, з метою перевірки їхньої відповідності правовим нормам, і знімати копії з таких документів або робити з них витяги;

iii) зобов`язувати вивішувати об`яви, які вимагаються згідно з правовими нормами;

iv) вилучати або брати з собою для аналізу зразки матеріалів і речовин, які використовуються або оброблюються, за умови повідомлення роботодавцю або його представнику про те, що матеріали або речовини були вилучені або взяті з цією метою.

Пункт с) ч.1 ст.15 Конвенції передбачає, що слід вважати абсолютно конфіденційним джерело будь-якої скарги, доведеної до їхнього відома, на недоліки або порушення правових норм і утримуватися від повідомлення роботодавцю або його представнику про те, що інспекційне відвідування було проведене у зв`язку з отриманням такої скарги.

Згідно ст.16 наведеної Конвенції інспекції на підприємствах проводяться так часто і так ретельно, як це необхідно для забезпечення ефективного застосування відповідних правових норм.

Відповідно до п. 27 Порядку № 295 у разі наявності порушень вимог законодавства про працю, зафіксованих актом інспекційного відвідування або актом невиїзного інспектування, після розгляду зауважень об`єкта відвідування (у разі їх надходження) інспектор праці проводить аналіз матеріалів інспекційного відвідування або невиїзного інспектування, за результатами якого вносить припис та/або вживає заходів до притягнення винної у допущенні порушень посадової особи до встановленої законом відповідальності.

Відповідно до ч. 1 ст. 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Відповідно до ч. 1, ч. 3 ст. 24 КЗпП України трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов`язковим: 1) при організованому наборі працівників; 2) при укладенні трудового договору про роботу в районах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров`я; 3) при укладенні контракту; 4) у випадках, коли працівник наполягає на укладенні трудового договору у письмовій формі; 5) при укладенні трудового договору з неповнолітнім (стаття 187 цього Кодексу); 6) при укладенні трудового договору з фізичною особою; 7) в інших випадках, передбачених законодавством України.

Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до абз. 2 ч. 2 ст. 265 КЗпП України юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.

Механізм накладення на суб`єктів господарювання та роботодавців штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, передбачених ч. 2 ст. 265 КЗпП України та частинами 2, 7 ст. 53 Закону України "Про зайнятість населення" визначає Порядок накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2013 № 509 (далі - Порядок № 509).

Відповідно до абз. 1 п. 2 Порядку № 509 штрафи накладаються Головою Держпраці, його заступниками, начальниками управлінь і відділів Держпраці та їх заступниками (з питань, що належать до їх компетенції), начальниками територіальних органів Держпраці та їх заступниками, керівниками виконавчих органів міських рад міст обласного значення, сільських, селищних, міських рад об`єднаних територіальних громад та їх заступниками (далі - уповноважені посадові особи).

Відповідно до п. 2 Порядку № 509 штрафи можуть бути накладені, зокрема на підставі акта про виявлення під час перевірки суб`єкта господарювання або роботодавця ознак порушення законодавства про працю та/або зайнятість населення, складеного посадовою особою Держпраці чи її територіального органу, виконавчого органу міської ради міста обласного значення та сільської, селищної, міської ради об`єднаної територіальної громади.

Як вбачається з матеріалів справи, підставою для прийняття оскарженої постанови є висновок Управління Держпраці у Закарпатській області, про те, що позивач в кафе-магазинах за адресами: АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 залучає до роботи в якості продавців ОСОБА_2 та ОСОБА_3 без оформлення трудового договору з ними, чим порушено ч. 1 та ч. 3 ст. 24 КЗпП України.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що у поясненнях, написаних власноручно та відібраних під час інспекційного відвідування, ОСОБА_3 пояснила, що вона підміняє продавця ОСОБА_5 у приватного підприємця ОСОБА_1 два дні, у зв`язку з тим, що вона захворіла, за адресою магазину -кафе: АДРЕСА_2 . Крім того, ОСОБА_6 у своїх поясненнях зазначила, що ні трудовий договір, ні договір цивільно-правового характеру з нею не укладався.

У наданих під час інспекційного відвідування поясненнях, ОСОБА_2 пояснила, що два дні заміняє продавця ОСОБА_7 у магазині ІНФОРМАЦІЯ_2, за адресою: АДРЕСА_1. Ні трудовий договір, ні договір цивільно-правового характеру з нею не укладався. У вказаних поясненнях ОСОБА_2 зазначила, що пояснення написані нею власноручно.

Також, судом встановлено, що позивач під час інспекційного відвідування 28 листопада 2018 року добровільно надала пояснення, у яких зазначила, що вона здійснює діяльність у магазині по АДРЕСА_4 та в кафе по АДРЕСА_1 . У вказаних магазинах півдня вчора (тобто 27.11.2018 ) та півдня сьогодні (тобто 28.11.2018) ОСОБА_3 та ОСОБА_2 допомагали замінити хворого працівника. Трудовий договір не укладено тому, що вказані особи підмінили на кілька годин основного зареєстрованого працівника. У наданих поясненнях позивач зазначила, що вони написані нею власноручно.

Таким чином, на переконання суду, оскільки письмові пояснення відібрані у вищевказаних осіб під час інспекційного відвідування, написані ними власноручно, то вказані особи повинні були усвідомлювати значення своїх дій та нести відповідальність за них.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить висновку, що позивач під час здійснення інспекційного відвідування, у наданих поясненнях, сама підтвердила допуск вищевказаних осіб до роботи продавців без оформлення трудових договорів.

Позивач в обґрунтування позовних вимог посилається на те, що працівник ОСОБА_2 є найманим працівником, з яким оформлено трудовий договір від 28 листопада 2018 року, відповідно до розпорядження № 06/Х від 27 листопада 2018 року "Про прийняття на роботу". Також зазначає, що працівник ОСОБА_3 є найманим працівником, з яким оформлено трудовий договір 28 листопада 2018 року, відповідно до розпорядження № 05/Х від 27 листопада 2018 року.

Однак, вказані документи були надані позивачем вже на виконання Припису відповідача від 30 листопада 2018 року. В той же час, під час інспекційного відвідування позивачем жодних документів, ведення яких передбачено законодавством про працю, що містять відомості з питань, які були предметом інспекційного відвідування позивачем надано не було. Крім того, позивач під час інспекційного відвідування не вказав на їх наявність та акт інспекційного відвідування підписав без заперечень.

Крім того, суд зазначає, що постановою Кабінету Міністрів України від 17.06.2015 року №413 затверджено Порядок повідомлення Державній фіскальній службі та її територіальним органам про прийняття працівника на роботу.

Цим порядком встановлено, що повідомлення про прийняття працівника на роботу подається власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом (особою) чи фізичною особою до територіальних органів Державної фіскальної служби за місцем обліку їх як платника єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за формою згідно з додатком до початку роботи працівника за укладеним трудовим договором одним із таких способів, як, зокрема: засобами електронного зв`язку з використанням електронного цифрового підпису відповідальних осіб відповідно до вимог законодавства у сфері електронного документообігу та електронного підпису; на паперових носіях разом з копією в електронній формі.

Інформація, що міститься у повідомленні про прийняття працівника на роботу, вноситься до реєстру страхувальників та реєстру застрахованих осіб відповідно до Закону України«Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

Отже, повідомлення Державної фіскальної служби про прийняття працівника на роботу є частиною процедури укладання трудового договору, яка складається із видання відповідного наказу та повідомлення Державної фіскальної служби та її територіальних органів.

В той же час, судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивачем повідомлення про прийняття працівників на роботу, а саме: ОСОБА_3 , ОСОБА_2 подано до орану фіскальної служби 04 грудня 2018 року, тобто після інспекційного відвідування та із порушенням строку, визначеного постановою Кабінету Міністрів України від 17.06.2015 року №413.

Тобто, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на момент проведення інспекційного відвідування вже перебували в трудових відносинах з ФОП ОСОБА_1 без укладення трудового договору оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, що свідчить про порушення позивачем вимог ч. 3 ст. 24 КЗпП.

Суд вважає безпідставними доводи позивача про притягнення його до одного виду відповідальності за одне й те ж порушення, з огляду на наступне.

Так, згідно ч.1 ст.61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Як вбачається з матеріалів справи, за порушення позивачем вимог ч.3 ст.24 КЗпП України адміністративних стягнень згідно КУпАП до нього застосовано не було.

Додана позивачем до позовної заяви копія постанови Виноградівського районного суду Закарпатської області від 03 січня 2019 року № 299/4046/18 відповідно до якої провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 41 КУпАП закрито за відсутністю в її діях складу вказаного правопорушення, не свідчить про притягнення позивача до відповідальності.

Відтак, за вчинене порушення позивач притягнутий до відповідальності лише один раз, а саме 18 грудня 2018р. згідно постанови відповідача № ЗК/637/214/АВ/П/ПТ-ТД-ФС-273.

При цьому, вказане рішення суду не можна вважати преюдиційним, оскільки воно не містить опису встановлених обставин по суті спору та правової оцінки, що розглядається в межах даної адміністративної справи.

Окрім цього, згідно з ч.ч.6 і 7 ст.78 КАС України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для суду.

В силу цих приписів обов`язковими для врахування адміністративним судом є факти, наведені у постанові у справі про адміністративний проступок, щодо часу, місця та об`єктивного характеру відповідного діяння тієї особи, правові наслідки, дій чи бездіяльності якої є предметом розгляду в адміністративній справі.

Водночас правова кваліфікація діяння особи, наведена у постанові про адміністративний проступок (тобто застосування тих чи інших правових норм до відповідної поведінки), не є обов`язковою для адміністративного суду. Це стосується також і правової кваліфікації, наведеної у чинних рішеннях судів в іншій адміністративній, цивільній або господарській справі.

Відповідно висновки інших судів щодо правомірності чи протиправності дій особи, поведінка якої є предметом розгляду в адміністративній справі, не є обов`язковими для адміністративного суду, який таку справу розглядає.

Висновки та оцінки іншого суду щодо правомірності поведінки особи, її винуватості у вчиненні правопорушення тощо не позбавляють адміністративний суд, який розглядає по суті справу, предмет якої пов`язаний із відповідними діяннями цієї особи, права надати їм власну оцінку.

Таким чином, адміністративний суд під час розгляду конкретної справи на підставі встановлених ним обставин (у тому числі з урахуванням преюдиційних обставин) повинен самостійно кваліфікувати поведінку особи і дійти власних висновків щодо правомірності такої поведінки з відповідним застосуванням необхідних матеріально-правових норм.

Враховуючи вищевикладене, суд визнає позовні вимоги такими, що не відповідають обставинам справи, не спростовують матеріалів інспекційного відвідування, а оскаржена постанова Управління Держпраці у Закарпатській області прийнята обґрунтовано.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд вважає, що відповідачем надані суду належні докази правомірності висновків про порушення позивачем норм чинного законодавства про працю. За сукупності викладених обставин, оскаржена постанова Головного управління Держпраці у Закарпатській області № ЗК/637/214/АВ/П/Пт0ТД-ФС-273 від 18 грудня 2018 року є такою, що відповідає вимогам чинного законодавства та прийнята на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Обставини, на які посилається позивач, не можуть бути підставами для її скасування, у зв`язку з чим у задоволенні позову необхідно відмовити.

У зв`язку із відмовою в задоволені позову судові витрати зі сплати судового збору позивачу не відшкодовуються.

Керуючись ст. ст. 5, 9, 19, 77, 243, 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позовної заяви фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_5 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Управління Держрпаці у Закарпатській області (Закарпатська область, м. Ужгород, вул. Минайська, буд. 16, ) про визнання протиправною та скасування постанови -відмовити.

2. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (з урахуванням особливостей, що встановлені пп. 15.5 п. 15 Розділу VII КАС України).

СуддяН.Д. Маєцька