Справа № 805/294/16-а
Суддя: Данилевич Н.А.
Дата ухвалення: 2019-05-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

16 травня 2019 року

Київ

справа №805/294/16-а

адміністративне провадження №К/9901/11052/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого судді (судді-доповідача) - Данилевич Н.А.,

суддів - Бевзенка В.М.,

Шарапи В.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження

касаційну скаргу Добропільського міського відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області (з обслуговування м. Добропілля та Добропільського району) на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 02 березня 2016 року (суддя - Бабаш Г.П.) та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 11 травня 2016 року (головуючий суддя - Сіваченко І.В., судді - Геращенко І.В., Міронова Г.М.) у справі

за позовом ОСОБА_1

до Добропільського міського відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області (з обслуговування м. Добропілля та Добропільського району)

про стягнення одноразової грошової допомоги при звільненні, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди, -

в с т а н о в и в :

І. ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

1. У лютому 2016 року ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Добропільського міського відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області (з обслуговування м. Добропілля та Добропільського району) (далі - Добропільський МВ) про стягнення нарахованої одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 26578,20 грн., середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 10065,66 грн. та моральної шкоди в сумі 10000 грн.

2. В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, що наказом ГУМВС України в Донецькій області №357о/с від 06.11.2015 року його звільнено із займаної посади у зв`язку із скороченням штатів за пунктом 64 «г» Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, проте в порушення норм діючого законодавства позивачу не виплачено одноразову грошову допомогу при звільненні в розмірі 26578,20 грн. У відповіді стосовно невиплати вказаних коштів відповідач зазначив про відсутність додаткових коштів на зазначені цілі. Оскільки з ним не проведено остаточного розрахунку, позивач вважає, що на його користь підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні. Крім того, вважає, що на його корить підлягає відшкодуванню моральна шкода, заподіяна відповідачем, у розмірі 10000 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

3. Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 02 березня 2016 року адміністративний позов задоволено частково. Стягнуто з Добропільського міського відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області (з обслуговування м. Добропілля та Добропільського району) на користь ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу при звільненні в розмірі 26578,20 грн. Стягнуто з Добропільського міського відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області (з обслуговування м. Добропілля та Добропільського району) на користь ОСОБА_1 середнє грошове забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні по день винесення рішення в розмірі 17125,83 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

4. Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції зазначив, що строк звернення до суду із зазначеним адміністративним позовом позивачем не пропущено. Розрахована Добропільським МВ сума вказаної вихідної допомоги не є спірною між сторонами. З огляду на викладене, враховуючи наявність у позивача права на отримання вихідної допомоги при звільненні в розмірі 26578,20 грн., позовні вимоги ОСОБА_1 в зазначеній частині є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Сума середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні по день винесення судового рішення, що підлягає стягненню на користь позивача, становить 17125,83 грн. Оскільки під час провадження в цій справі позивач не пояснив з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір моральної шкоди, та якими доказами це підтверджується, не надав належних доказів щодо втрати ним нормальних життєвих зв`язків та необхідності додаткових зусиль для організації його життя - суд першої інстанції вирішив відмовити в задоволенні позову в частині стягнення на користь ОСОБА_1 10000 грн. моральної шкоди.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

5. Не погоджуючись з таким судовим рішенням, Добропільський МВ подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати постанову суду першої інстанції і прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову в частині позовних вимог про стягнення середнього грошового забезпечення за час вимушеного прогулу.

6. Ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 11 травня 2016 року апеляційну скаргу Добропільського МВ залишено без задоволення, а постанову Донецького окружного адміністративного суду від 02 березня 2016 року залишено без змін.

7. Апеляційний суд, залишаючи апеляційну скаргу без задоволення, погодився з висновками суду першої інстанції.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та відзиву (заперечень)

8. Добропільський МВ (далі - скаржник) у травні 2016 року звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 02 березня 2016 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 11 травня 2016 року.

9. В касаційній скарзі скаржник, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Донецького окружного адміністративного суду від 02 березня 2016 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 11 травня 2016 року і ухвалити нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в частині стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу.

10. В обґрунтування поданої касаційної скарги скаржник зазначає, що на позивача не розповсюджуються вимоги Кодексу законів про працю України, оскільки на момент виникнення спірних правовідносин порядок проходження служби в органах внутрішніх справ, у тому числі підстави та умови звільнення з органів внутрішніх справ, визначені Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ. Вважає, що правові наслідки затримки розрахунку при звільненні передбачені п.1.12 Інструкції №499 від 31.12.2007р. Так, підставою для припинення виплати грошового забезпечення позивачу є звільнення його з посади у зв`язку зі скороченням штатної посади. Крім того, вважає, що судами не враховано те, що Добропільський МВ не є головним розпорядником бюджетних коштів.

11. Ухвалою Верховного Суду від 15 травня 2019 року зазначену адміністративну справу призначено до розгляду.

II. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ

12. Відповідно до наказу ГУМВС України в Донецькій області №357о/с від 06.11.2015 позивача звільнено із займаної посади за п. 64 "г" Положення №114 (через скорочення штатів) з 06.11.2015 року.

13. Наказом ГУМВС України в Донецькій області від 07.12.2015 року №6о/слк внесено зміни до наказу ГУМВС України в Донецькій області від 06.11.2015 №357о/с в частині визначення вислуги років позивачу станом на 06.11.2015 року в календарному обчисленні та для виплати грошової допомоги - 12 років 06 місяців 03 дні, встановивши в листопаді 2015 року премію в розмірі 150%.

14. 18 січня 2016 року позивач звернувся до відповідача із заявою щодо виплати вихідної допомоги після звільнення.

15. 21 січня 2016 року Добропільським МВ на зазначену заяву надано відповідь №7-Б, якою повідомлено, що сектором фінансового забезпечення Добропільського МВ на підставі наказів від 06.11.2015 року №357 та від 07.12.2015 року №6 був проведений розрахунок одноразової грошової допомоги при звільненні та інформацію було направлено до УФЗБО ГУМВС України в Донецькій області для виділення додаткових коштів на виплату вихідної допомоги в розмірі 26578,20 грн., проте на теперішній час додаткові кошти не виділялись.

ІІІ. ДЖЕРЕЛА ПРАВОВОГО РЕГУЛЮВАННЯ (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин)

16. Частина 1 статті 9 «Виплата одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби» Закону України від 09 квітня 1992 року № 2262-XII «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»: особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом та звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення зі служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 16 років одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.

17. Частина 4 статті 9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»: виплата зазначеної в частинах першій та другій цієї статті одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом, здійснюється Міністерством оборони України, Міністерством внутрішніх справ України, Державною службою спеціального зв`язку та захисту інформації України, центральними органами виконавчої влади, що реалізують державну політику у сферах цивільного захисту, транспорту, виконання кримінальних покарань, пожежної і техногенної безпеки, єдину державну податкову політику, іншими утвореними відповідно до законів України військовими формуваннями та правоохоронними органами, за рахунок коштів Державного бюджету України, передбачених на їх утримання.

18. Стаття 17-1 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»: порядок обчислення вислуги років та визначення пільгових умов призначення пенсій особам, які мають право на пенсію за цим Законом, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

19. Пункт 10 Постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року № 393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей» (далі - Постанова №393): військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, Державної інспекції техногенної безпеки, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби: <…> які звільняються із служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, за наявності вислуги 10 років і більше виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. <…>

20. Пункт 1.6 розділу І Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, затвердженої Наказом МВС від 31.12.2007 року № 499, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 12 березня 2008 р. за № 205/14896 (далі - Інструкція №499): грошове забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ виплачується за місцем служби і виключно в межах асигнувань, затверджених кошторисом доходів і видатків органу, підрозділу, закладу чи установи МВС на грошове забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ.

21. Пункт 1.12 розділу І Інструкції №499: грошове забезпечення, виплачене особі рядового чи начальницького складу несвоєчасно або виплачене їй у меншому розмірі, ніж належало, виплачується за весь період, що передував моменту звернення за одержанням недоотриманого грошового забезпечення, протягом якого особа мала на нього право.

22. Пункт 1.18 розділу І Інструкції №499: при прийнятті на службу до органів внутрішніх справ грошове забезпечення особам рядового і начальницького складу нараховується з дня призначення на посаду. У разі звільнення зі служби грошове забезпечення особі рядового чи начальницького складу виплачується до дня виключення зі списків особового складу включно.

23. Стаття 116 Кодексу законів про працю України: при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

24. Стаття 117 Кодексу законів про працю України: в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

ІV. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

25. Вирішуючи питання про обґрунтованість поданої касаційної скарги, Верховний Суд виходить з наступного.

26. Суд касаційної інстанції наголошує на тому, що перегляд судових рішень здійснюється в межах доводів та вимог касаційної скарги, перевірка правильності застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права - на підставі встановлених фактичних обставин справи (частина 1 статті 341 КАС України).

27. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (ч. 2 ст. 341 КАС України).

28. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 17 лютого 2015 року у справі № 21-8а15, за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

29. Законом України «Про міліцію», Постановою Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2007 року № 1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», Положенням №114 та Інструкцією №499, у тому числі пунктом 1.12 цієї Інструкції, не врегульовано питання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, у зв`язку з чим до спірних правовідносин підлягають застосуванню приписи ст.ст. 116, 117 КЗпП України, що не заборонено спеціальним законодавством.

30. У постанові Верховного Суду України від 13 березня 2017 року №6-259цс17 наведені правові висновки, за якими, установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, або в разі його відсутності в цей день - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а в разі непроведення його до розгляду справи - по день ухвалення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини.

31. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не позбавляє його відповідальності.

32. Одноразова грошова допомога при звільненні не входить до складу грошового забезпечення. Проте, передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність за затримку розрахунку при звільненні настає у випадку невиплати в день звільнення всіх сум, що належать працівнику від підприємства, установи, організації. Вказаний законодавчий припис є загальним і не встановлює конкретні види виплат, які роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові в день його звільнення. Тому посилання відповідачів на те, що вказана допомога не є складовою грошового забезпечення - не впливає на правильність висновків судів попередніх інстанцій.

33. Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та Постанова №393 визначають, що така допомога виплачується особам, які «звільняються» зі служби. Отже, допомога при звільненні має бути виплачена не пізніше дня звільнення зі служби.

34. Зі змісту встановлених судами обставин справи випливає, що ОСОБА_1 звільнено зі служби з 06.11.2015 року, проте одноразова грошова допомога при звільненні станом на момент звернення до суду не була виплачена.

35. З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь ОСОБА_1 середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні.

36. Оцінюючи доводи касаційної скарги, Суд виходить з того, що судами першої та апеляційної інстанцій було надано належну правову оцінку доводам, викладеним у позовній заяві та запереченнях проти позову, а також наведеним сторонами під час судового розгляду справи. Жодних нових доводів, які б доводили порушення норм матеріального або процесуального права при винесенні оскаржуваних судових рішень, у касаційній скарзі не зазначено.

37. Частиною першою статті 350 КАС України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

38. Враховуючи вищенаведене, відповідно до частини 1 статті 350 КАС України Суд касаційної інстанції вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення судів попередніх інстанцій - без змін, оскільки судами не було допущено неправильного застосування норм матеріального права та порушень норм процесуального права.

39. З огляду на викладене, висновки судів першої та апеляційної інстанцій є правильними, обґрунтованими, підстави для скасування судових рішень відсутні.

40. Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, -

п о с т а н о в и в :

41. Касаційну скаргу Добропільського міського відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області (з обслуговування м. Добропілля та Добропільського району) - залишити без задоволення.

42. Постанову Донецького окружного адміністративного суду від 02 березня 2016 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 11 травня 2016 року - залишити без змін

43. Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не оскаржується.

Суддя-доповідач Н.А. Данилевич

Судді В.М. Бевзенко

В.М. Шарапи