Справа № 640/19634/18
Суддя: Ключкович Василь Юрійович
Дата ухвалення: 2019-05-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Ключковича В.Ю.,

суддів Парінова А.Б.,

Беспалова О.О.,

за участю

секретаря судового засідання Коломійцевої А.О.,

представника позивача Зубця О.М.,

представника відповідача Полякової С.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Айленд» на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 лютого 2019 року у справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Айленд» до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Айленд» звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві, у якому просило визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві від 31 серпня 2018 року №2, №2 та №.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 лютого 2019 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, позивач подав апеляційну скаргу з підстав порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповного з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, в якій просить скасувати рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 лютого 2019 року і ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити повністю.

В апеляційній скарзі позивач зазначає, що віднесення податковим органом сум коштів у розмірі 13 549 405,00 грн., отриманих на розрахунковий рахунок Товариством з обмеженою відповідальністю «Айленд» від Товариства з обмеженою відповідальністю «ТВК Трейд Продакшн», Товариства з обмеженою відповідальністю «Бренд Маркет ЛТД», Товариства з обмеженою відповідальністю «Мелк Трейд», Товариства з обмеженою відповідальністю «Беталінк», Товариства з обмеженою відповідальністю «Люкс Компані», Товариства з обмеженою відповідальністю «Агорас-Спец» в рядок 2240 Звіту до інших доходів є протиправним, оскільки призводить до подвійного оподаткування.

Також, апелянт вказує, що чинне законодавство не ставить умовою виникнення податкових зобов`язань платника у залежність від стану податкового обліку його контрагентів. Позивач не може нести відповідальність за невиконання його контрагентами своїх зобов`язань, адже, поняття «добросовісний платник», яке уживається у сфері податкових правовідносин, не передбачає виникнення у платника додаткового обов`язку з контролю за дотриманням його постачальниками правил оподаткування, а саме платник не наділений повноваженнями податкового контролю для виконання функцій, покладених на податкові органи, а тому не може володіти інформацією відносно виконання контрагентом податкових зобов`язань.

Крім того, позивач стверджує, що рішення суду (вироки) на які посилається суд першої інстанції та Головне управління Державної фіскальної служби у місті Києві, не містить жодної інформації щодо взаємодії з ТОВ «Айленд», що в свою чергу є підтвердженням факту не встановлення всіх фактичних обставин справи та винесення передчасного незаконного рішення.

Апелянт також зазначає, що квитанцією №5 від 17 жовтня 2016 року публічного акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» на 3 107,34 грн. підтверджується оприбуткування та надходження до каси банківського відділення відповідної суми, що також підтверджує своєчасне оприбуткування готівкових коштів в касі підприємства. Також, квитанцією №6842715-1 від 05 грудня 2016 року Публічного акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» на 19 851,80 грн. підтверджується оприбуткування та надходження до каси банківського відділення відповідної суми, що також підтверджує своєчасне оприбуткування готівкових коштів. Крім того, квитанцією №7 від 16 червня 2017 року Публічного акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» на суму 18 413,54 грн. підтверджується оприбуткування та надходження до каси банківського відділення відповідної суми, що також підтверджує своєчасне оприбуткування готівкових коштів.

02.08.2019 до суду апеляційної інстанції від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому Головне управління Державної фіскальної служби у м. Києві просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. У відзиві відповідач щодо твердження позивача щодо надання ДФС контрагентам дозвільних документів, а саме, ліцензії на право торгівлі алкогольними напоями вказує, що контролюючий орган наділений повноваженнями як із видачі ліцензії на роздрібну торгівлю алкогольними напоями так і з проведення перевірки, однак спектр прав в кожному випадку відрізняється. Щодо податкових повідомлень-рішень ГУ ДФС у м. Києві зазначає, що в ході проведення перевірки встановлено декларування позивачем взаємовідносин з контрагентами-покупцями, по яким встановлено нереальність проведення господарських операцій за період з 01 січня 2015 року по 31 березня 2018 року, а щодо податкового повідомлення-рішення від 31.08.2018 № про застосованих штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки, відповідач вказує, що згідно наданих під час проведення перевірки документів встановлено факт неоприбуткування готівкових коштів в сумі 28665,16 грн., а саме: згідно з фіскальним звітним чеком від 17.10.2016 №1326 готівкові кошти у сумі 3107,34 грн. не оприбутковані у книзі обліку розрахункових операцій (далі - КОРО) №/6; згідно з фіскальним звітним чеком від 05.12.2016 №1362 готівкові кошти у сумі 19244,40 грн. не оприбутковані у КОРО №/6; згідно з фіскальним звітним чеком від 15.06.2017 №1489 готівкові кошти у сумі 6313,42 грн. не оприбутковані у КОРО №/7, таким чином, загальна сума неоприбуткованих коштів в касі підприємства становить 28665,16 грн. чим порушено норми пункту 2.6 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління НБУ від 15.12.2004 №637.

У відповідності до ст. 308 КАС України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, з наступних підстав.

Судом апеляційної інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що в період з 17 липня 2018 року по 30 липня 2018 року Головним управлінням Державної фіскальної служби у місті Києві на підставі направлень від 17 липня 2018 року №1151/26-15-14-02-01, №1152/26-15-14-02-01, №4410/26-15-14-09, №2036/26-15-14-06-05, №233/26-15-16-01, №1297/26-15-42-08, відповідно до статей 20, 77, пункту 82.1 статті 82 Податкового кодексу України, плану-графіка проведення документальних планових виїзних перевірок платників податків на 2018 рік на підставі наказу Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві від 05 липня 2018 року №10695, проведена планова виїзна документальна перевірка товариства з обмеженою відповідальністю «Айленд» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01 січня 2015 року по 31 березня 2018 року, валютного законодавства за період з 01 січня 2015 року по 31 березня 2018 року, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01 січня 2015 року по 31 березня 2018 року, за результатами якої складено відповідний акт перевірки від 13 серпня 2018 року №551/26-15-14-02-01-14/31748637.

Перевіркою встановлено порушення товариством з обмеженою відповідальністю «Айленд»:

- пункту 44.1 пункту 44.6 статті 44, підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України, статті 1, статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», пункту 2.1, пункту 2.5, пункту 2.16 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року №88 та зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 05 червня 1995 року за №168/704, пункту 7 П(С)БО 16 «Витрати», затверджений наказом Міністерства фінансів України від 31 грудня 1999 року №318, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 19 січня 2000 року №27/4248, пункту 5, пункту 7 П(С)БО 15 «Дохід», затверджений наказом Міністерства фінансів України від 29 листопада 1999 року №290, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 14 грудня 1999 року №860/4153, в результаті чого занижено податок на прибуток, що підлягає нарахуванню та сплаті до бюджету на суму 2 343 059,00 грн., в т.ч. за 2015 рік на суму 253 731,00 грн., 2016 рік на суму 1 391 148,00 грн, 2017 рік на суму 698 180,00 грн. та завищено від`ємне значення об`єкту оподаткування на загальну суму 1 293 287,00 грн. за 2017 рік у розмірі 1 293 287 грн.;

- пункт 2.6 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 15 грудня 2004 року №637 з послідуючими змінами та доповненнями.

Висновки акта перевірки ґрунтуються на тому, що: згідно аналізу даних Єдиного реєстру податкових накладних встановлено декларування контрагентами-покупцями сум ПДВ по широкій номенклатурі товарів, які знаходяться в різних категоріях та сегментах ринку (невідповідність придбаного та реалізованого товару); встановлено відсутність виробничих і трудових ресурсів, необхідних для здійснення фінансово-господарської діяльності, досягнення результатів відповідно підприємницької, економічної діяльності в силу відсутності трудових ресурсів при значних обсягах реалізації послуг та товарів; наявна інформація в Реєстрі облікових карток суб`єктів фіктивного підприємництва ІС «Податковий блок» щодо опитування посадових осіб товариства з обмеженою відповідальністю «Мелк Трейд», товариства з обмеженою відповідальністю «Беталінк», товариства з обмеженою відповідальністю «Агорас-Спец»; в Єдиному державному реєстрі судових рішень наявна інформація щодо розслідування у кримінальних провадженнях відносно товариства з обмеженою відповідальністю «ТВК Трейд Продакшн», товариства з обмеженою відповідальністю «Бренд Маркет ЛТД», товариства з обмеженою відповідальністю «Люкс Компані».

На підставі акта перевірки та відображених у ньому висновків, 31 серпня 2018 року Головним управлінням Державної фіскальної служби у місті Києві прийнято податкові повідомлення-рішення:

- №2, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на прибуток приватних підприємств у розмірі 2 865 391,00 грн., в т.ч. за податковим зобов`язанням - 2 343 059,00 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями у розмірі 522 332,00 грн.;

- №2, яким позивачу зменшено суму від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток у розмірі 1 293 287,00 грн.;

- №, яким до позивача застосовано суму штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 143 325,80 грн.

Незгода позивача із вказаними податковими повідомленнями-рішеннями зумовила його звернення до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи у взаємозв`язку з нормами законодавства, що регулюють спірні правовідносини, колегія суддів апеляційного суду не може погодитися з висновками суду першої інстанції про правомірність податкових повідомлень-рішень Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві від 31 серпня 2018 року №2 та №2, виходячи з наступного.

Суд при вирішенні спору враховує приписи статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до якої у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, обґрунтовано, добросовісно, розсудливо та безсторонньо, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення.

Відносини, які виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, у тому числі податку на прибуток та податку на додану вартість, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, врегульовані Податковим кодексом України.

Відповідно до підпункту 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Підпунктом 14.1.231 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України визначено, що розумна економічна причина (ділова мета) - причина, яка може бути наявна лише за умови, що платник податків має намір одержати економічний ефект у результаті господарської діяльності.

Відповідно до підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом зменшення суми доходів звітного періоду, визначених згідно зі статтями 135-137 цього Кодексу, на собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та суму інших витрат звітного податкового періоду, визначених згідно зі статтями 138-143 цього Кодексу, з урахуванням правил, встановлених статтею 152 цього Кодексу.

Згідно підпункту 135.5.4 пункту 135.5 статті 135 Податкового кодексу України, інші доходи включають: вартість товарів, робіт, послуг, безоплатно отриманих платником податку у звітному періоді, визначена на рівні не нижче звичайної ціни, суми безповоротної фінансової допомоги, отриманої платником податку у звітному податковому періоді, безнадійної кредиторської заборгованості, крім випадків, коли операції з надання/отримання безповоротної фінансової допомоги проводяться між платником податку та його відокремленими підрозділами, які не мають статусу юридичної особи.

Пунктом 44.1 статті 44 Податкового кодексу України визначено, що для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством України. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Відповідно до пункту 44.2 статті 44 Податкового кодексу України для обрахунку об`єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування.

Статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій.

Аналіз наведених норм свідчить, що господарські операції для визначення податкового кредиту мають фактично відбутись, вони повинні підтверджуватись належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, які відображають реальність таких операцій, а також такі операції мають спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

З матеріалів перевірки колегією суддів встановлено, що між позивачем та товариством з обмеженою відповідальністю «ТВК Трейд Продакшн», товариством з обмеженою відповідальністю «Бренд Маркет ЛТД», товариством з обмеженою відповідальністю «Мелк Трейд», товариством з обмеженою відповідальністю «Беталінк», товариством з обмеженою відповідальністю «Люкс Компані», товариством з обмеженою відповідальністю «Агорас-Спец» укладено договори поставки алкогольних напоїв (вино, коньяк, віскі, ром, горілка та інше).

Відповідно до умов договорів поставки, які, наявні в матеріалах справи, постачальник (позивач) зобов`язується передати у встановлений строк алкогольні та безалкогольні напої у власність покупця, а покупець зобов`язується прийняти товар й оплатити його в об`ємах і по ціні згідно видаткових накладних, в строк, визначений даним договором.

Поставка кожної партії товару здійснюється протягом 3 календарних днів з моменту погодження сторонами замовлення. Покупець здійснює замовлення на підставі прайс-листа, що діє на дату замовлення, у якому зазначено список товарів, що поставляються за даним договором та їх ціни. Замовлення передається покупцем у будь-якій зрозумілій сторонами формі (шляхом заповнення бланку замовлення, факсом, телефоном тощо).

Відпуск товару здійснюється на підставі видаткової накладної, в якій зазначається назва, асортимент, кількість та ціна товару.

При цьому, відповідно до висновків акта перевірки, у результаті опрацювання податкової інформації по контрагенту - товариство з обмеженою відповідальністю «Мелк Трейд» податковим органом встановлено, що повноваження директора, головного бухгалтера та засновника у перевіряємому періоді виконувала одна особа - ОСОБА_1 .

Згідно даних АІС «СФП» по товариству з обмеженою відповідальністю «Мелк Трейд», наявна картка суб`єкта фіктивного підприємництва №2604/8/26-53-21-03 від 10 травня 2016 року, відповідно до якої дане підприємство зареєстровано (перереєстровано) у органах державної реєстрації та проваджено фінансово-господарську діяльність без відома та згоди його засновників та призначених у законному порядку керівників.

Зокрема, допитаний 05 травня 2016 року працівником оперативного управління Державної податкової інспекції у Дніпровському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві в рамках кримінального провадження №0000106 від 02 грудня 2015 року громадянин ОСОБА_1 повідомив про реєстрацію на своє ім`я Товариства з обмеженою відповідальністю «Мелк Трейд» за грошову винагороду без наміру займатися фінансово-господарською діяльністю.

Також, вироком Солом`янського районного суду міста Києва від 26 жовтня 2017 року, який відповідно до даних Єдиного державного реєстру судових рішень набрало законної сили, у справі № 760/11921/17 (1-кп/760/1206/17) визнано ОСОБА_1 винуватим за частиною 1 статті 205-1 Кримінального кодексу України та призначено йому покарання у виді штрафу у розмірі 500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 8500,00 гривень на користь держави.

Вироком установлено, «…що у грудні 2015 року ОСОБА_1 в невстановленому досудовим слідством місці, зустрівся з невстановленою досудовим слідством особою і на пропозицію якої про внесення в документи, які відповідно до закону подаються для проведення державної реєстрації юридичної особи, завідомо неправдивих відомостей, дав свою згоду за грошову винагороду.

На підставі вищевказаних документів невстановлена досудовим розслідуванням особа виготовила протокол №1 Загальних зборів учасників від 30 грудня 2015 року про створення товариства з обмеженою відповідальністю «Мелк Трейд» та призначення ОСОБА_1 на посаду засновника та директора, статут Товариства з обмеженою відповідальністю «Мелк Трейд», в якому ОСОБА_1 був зазначений як засновник товариства та довіреність від імені ОСОБА_1 як керівника товариства з обмеженою відповідальністю «Мелк Трейд» на представлення інтересів товариства з обмеженою відповідальністю «Мелк Трейд» від 30 грудня 2015 року.

Під час підписання вказаних документів ОСОБА_1 розумів, що вносить неправильні відомості, які відповідно до закону подаються для проведення державної реєстрації, оскільки домовився з невстановленою слідством особою про те, що не буде мати ніякого відношення до діяльності товариства, а фінансово-господарською діяльністю з використанням Товариства з обмеженою відповідальністю «Мелк Трейд» будуть займатись інші особи.

Такі дії ОСОБА_1 , що полягали у внесенні в документи, які відповідно до закону подавались для проведення державної реєстрації юридичної особи Товариства з обмеженою відповідальністю «Мелк Трейд», завідомо неправдивих відомостей, призвели до того, що невстановлена слідством особа отримавши реєстраційні документи товариства, а також печатку товариства, здійснювала діяльність з метою штучного формування податкового кредиту з податку на додану вартість підприємства реального сектору економіки, для ухилення від сплати податків до Державного бюджету України…».

З огляду на вищезазначене, податковим органом сформовано висновок про неможливість вчинення господарських операцій товариством з обмеженою відповідальністю «Мелк Трейд» з позивачем у перевіряємому періоді.

Крім того, згідно Єдиного державного реєстру судових рішень встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Люкс Компані» входить до групи фіктивних підприємств за матеріалами досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000080 від 19 вересня 2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 205-1, частиною 1, 2 статті 205, частиною 2, частиною 3 статті 212 Кримінального кодексу України.

Відповідно до ІС «Податковий блок» ОСОБА_2 є одночасно директором/головним бухгалтером на 61 суб`єкті господарської діяльності.

Також, згідно документів, наданих для перевірки, даних інформаційних джерел на рівні Державної фіскальної служби, Єдиного державного реєстру судових рішень, перевіркою не підтверджено здійснення реалізації товару в адресу товариства з обмеженою відповідальністю «Люкс Компані», однак за даними бухгалтерського обліку вказаний товар списано у зв`язку із його реалізацією та не обліковується у складі залишків товарних запасів станом на 31 березня 2018 року.

Відповідно до ІС «Суб`єкти фіктивного підприємництва» підсистеми «Реєстр облікових карток суб`єктів фіктивного господарства» по контрагенту позивача - Товариству з обмеженою відповідальністю «Беталінк» значиться інформація, що товариство зареєстровано (перереєстровано) та проваджено фінансово-господарську діяльність без відома та згоди його засновників та призначених у законному порядку керівників.

Так, згідно Єдиного державного реєстру судових рішень встановлено, що Білоцерківським міськрайонним судом Київської області винесено вирок від 16 листопада 2017 року за №1-кп/357/999/17, за вчинення злочину, передбаченого частиною 1 статті 205-1 Кримінального кодексу України. Обвинувачена особа визнала себе винуватою у вчиненні злочину, в обсязі обвинувачення, за кваліфікацією частини 1 статті 205-1 Кримінального кодексу України як внесення в документи, які відповідно до закону подаються для проведення державної реєстрації юридичної особи завідомо неправдивих відомостей.

Крім того, відповідно до ІС «Суб`єкти фіктивного підприємництва» підсистеми «Реєстр облікових карток суб`єктів фіктивного господарства» по контрагенту позивача - Товариству з обмеженою відповідальністю «Агорас-Спец» значиться інформація, що товариство зареєстровано (перереєстровано) та проваджено фінансово-господарську діяльність без відома та згоди його засновників та призначених у законному порядку керівників.

Співробітниками оперативного управління Києво-Святошинської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області в ході проведення комплексу заходів щодо відпрацювання ризикових платників податків, опитано ОСОБА_3 , який з жовтня 01 жовтня 2016 року по 28 лютого 2018 року значився одноосібним директором, головним бухгалтером та засновником Товариства з обмеженою відповідальністю «Агорас-Спец», який повідомив, що підприємство зареєстровано невідомими особами, ніякого відношення до реєстрації та провадження фінансово-господарської діяльності підприємства він не має.

Також, згідно документів, наданих для перевірки, даних інформаційних джерел на рівні Державної фіскальної служби, Єдиного державного реєстру судових рішень, перевіркою не підтверджено здійснення реалізації товару в адресу Товариства з обмеженою відповідальністю «Агорас-Спец», однак за даними бухгалтерського обліку вказаний товар списано у зв`язку із його реалізацією та не обліковується у складі залишків товарних запасів станом на 31 березня 2018 року.

В ході проведення перевірки відповідно до Єдиного державного реєстру судових рішень встановлено, що товариство з обмеженою відповідальністю «Бренд Маркет ЛТД» входить до групи фіктивних підприємств за матеріалами досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000117 від 27 вересня 2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 27, частиною 3 статті 212 Кримінального кодексу України.

При цьому, проведеним аналізом задекларованого ланцюга постачання/придбання товарів, робіт та послуг товариства з обмеженою відповідальністю «Бренд Маркет ЛТД» встановлено невідповідність між придбаними та реалізованими товарами, роботами та послугами.

Також, в ході проведення перевірки відповідно до Єдиного державного реєстру судових рішень встановлено, що товариство з обмеженою відповідальністю «ТВК Трейд Продакшн» входить до групи фіктивних підприємств за матеріалами досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000117 від 27 вересня 2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 27, частиною 3 статті 212 Кримінального кодексу України.

Згідно звітів суб`єкта малого підприємництва, декларацій з податку на прибуток з додатками за 2015-2017 роки товариство з обмеженою відповідальністю «ТВК Трейд Продакшн» декларує відсутність основних фондів та виробничих потужностей, необхідних для провадження господарської діяльності.

Також, згідно документів, наданих для перевірки, даних інформаційних джерел на рівні Державної фіскальної служби, Єдиного державного реєстру судових рішень, перевіркою не підтверджено здійснення реалізації товару в адресу товариства з обмеженою відповідальністю «ТВК Трейд Продакшн», однак за даними бухгалтерського обліку вказаний товар списано у зв`язку із його реалізацією та не обліковується у складі залишків товарних запасів станом на 31 березня 2018 року.

В апеляційній скарзі позивач зазначає про те, що всі посилання в акті перевірки базуються на підставі аналізу зібраної інформації, наявної в базах даних Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві, співставлення податкових зобов`язань і податкового кредиту в розрізі контрагента позивача, що не може ставитись в провину саме позивачу.

Колегія суддів погоджується з такими доводами та зазначає наступне.

Так, чинне законодавство не ставить умовою виникнення податкових зобов`язань платника у залежність від стану податкового обліку його контрагентів.

Позивач не може нести відповідальність за невиконання його контрагентами своїх зобов`язань, адже, поняття «добросовісний платник», яке уживається у сфері податкових правовідносин, не передбачає виникнення у платника додаткового обов`язку з контролю за дотриманням його постачальниками правил оподаткування, а саме платник не наділений повноваженнями податкового контролю для виконання функцій, покладених на податкові органи, а тому не може володіти інформацією відносно виконання контрагентом податкових зобов`язань.

Згідно з положеннями статті 627 Цивільного кодексу України та відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Підприємці мають право без обмежень самостійно здійснювати будь-яку підприємницьку діяльність, яку не заборонено законом.

У той же час, варто урахувати, що контролюючим органом при дослідженні факту здійснення господарської операції повинні оцінюватися відносини безпосередньо між учасниками такої операції, на підставі якої сформовані дані податкового обліку.

Не є обов`язковою передумовою для визначення контролюючими органами грошових зобов`язань визнання недійсними (у тому числі нікчемними) правочинів, які укладалися за ланцюгом між попередніми посередниками, через ланцюг яких декларувався рух товарів чи послуг, нібито придбаних останнім у такому ланцюгу платником податку. При цьому відносини між учасниками попередніх ланцюгів постачань товарів та послуг не мають безпосереднього впливу на дослідження факту реальності господарської операції, вчиненої між останнім у ланцюгу постачань платником податків та його безпосереднім контрагентом.

Будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичне здійснення господарської операції відсутнє, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені законодавством.

В даному випадку платник податків не повинен зазнавати негативних наслідків за можливу неправомірну діяльність його контрагента за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагента та злагодженість дій між ними.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 20 грудня 2018 року у справі №826/20081/16.

Позивач не може зазнавати негативних наслідків внаслідок діянь інших осіб (контрагентів), що перебувають поза межами його впливу. В разі порушення контрагентом податкової дисципліни, відповідальність та негативні наслідки мають настати саме для цієї особи. Чинне законодавство не зобов`язує платника податків перевіряти безпосереднього контрагента на предмет виконання ним вимог податкового законодавства.

Факт відкриття кримінального провадження відносно контрагентів позивача та отримання свідчень (пояснень) посадових осіб господарюючих суб`єктів, в рамках такого провадження, матеріалами досудового розслідування, не є беззаперечним фактом, що підтверджує відсутність реальних правових наслідків всіх господарських операцій проведених позивачем та всіма його контрагентами.

Відтак, матеріали досудового розслідування відносно контрагентів позивача не можуть бути враховані як беззаперечний доказ неправомірності дій позивача.

Окрім цього, посилання в Акті перевірки на матеріали досудового розслідування відносно контрагентів позивача, не можуть розцінюватись як належний та достатній доказ протиправних дій позивача по включенню сум ПДВ до складу податкового зобов`язання з ПДВ та відображення в деклараціях з податку на додану вартість, оскільки за результатами кримінального провадження рішення не ухвалювались (відсутні вироки відносно посадових осіб ТОВ « «ТВК Трейд Продакшн», ТОВ «Бренд Маркет ЛТД», ТОВ «Люкс Компані», ТОВ «Агорас-Спец»).

Щодо спірних операцій між позивачем та ТОВ «Мелк Трейд» та ТОВ «Беталінк» колегія суддів зазначає наступне.

Згідно висновку Верховного Суду у постановах від 19.09.2018 у справі № 809/2438/15, від 08.11.2018 у справі № 826/15028/17, від 20.12.2018 у справі №826/20081/16 сам факт наявності вироку, особливо того, що ухвалений на підставі угод у кримінальному провадженні, не дає підстав для автоматичного висновку про нереальність господарських операцій, внаслідок чого є необхідність перевіряти доведеність кожного податкового правопорушення і здійснювати комплексне дослідження усіх складових господарських операцій, з кожним контрагентом окремо, з врахуванням усіх обставин, встановлених у вироках, які набрали законної сили.

Однак, ні у вироку Солом`янського районного суду міста Києва від 26 жовтня 2017 року у справі № 760/11921/17 (1-кп/760/1206/17) (яким визнано ОСОБА_1 винуватим за частиною 1 статті 205-1 Кримінального кодексу України) ні у вироку Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 16 листопада 2017 року у справі № 357/7411/17 (№1-кп/357/999/17) (за вчинення злочину, передбаченого частиною 1 статті 205-1 Кримінального кодексу України визнано винною ОСОБА_4 ) будь-яких обставин відносно спірних операцій з позивачем судами не встановлено та не досліджувалось.

Суд не може робити висновок про нереальність господарських операцій підприємства з контрагентами на підставі вироку, якщо в останньому немає жодних обставин, що підтверджували б факт безтоварності спірних господарських операцій, (постанови Верховного Суду від 17.04.2018 у справі № 808/2459/17, від 12.04.2018 у справі № 826/1571/16 та від 16.05.2018 у справі №2а-0870/12052/11).

Разом із тим, вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 16 листопада 2017 року у справі № 357/7411/17 (№1-кп/357/999/17) лише затверджує угоду між обвинуваченим ( ОСОБА_4 ) та органом прокуратури про визнання винуватості, при цьому у вироку не досліджувалися та не перевірялися судом можливі податкові порушення, зокрема, щодо взаємовідносин з позивачем. Фактично даним судовим рішенням констатовано визнання провини обвинуваченим, при цьому фактів взаємних операцій між обвинуваченим та позивачем у даній справі, не досліджено.

Крім того, ні на момент проведення податкової перевірки та фіксації її наслідків, ні станом на час розгляду даної справи в судах першої та апеляційної інстанції, інформація стосовно винесення вироку щодо посадових осіб товариства з обмеженою відповідальністю "Айленд" відсутня.

При цьому, порушення контрагентами позивача податкової дисципліни, а лише наявна в інформаційних базах даних податкового органу інформація, не може бути підставою для висновків про нездійснення господарської операції.

Посилання контролюючого органу на податкову інформацію, що наявна в інформаційно - аналітичних базах відносно контрагентів платника, як критерій оцінки реальності господарських операцій, є безпідставними, оскільки така інформація не ґрунтується на безпосередньому аналізі первинних документів та не є належним доказом в розумінні КАС України.

Разом з тим, відповідачу під час перевірки були надані первинні документи, складені на виконання договорів поставки, однак відповідачем не досліджувалося, чи підписані первинні документи щодо спірних господарських операцій саме тими особами, які вироками суду визнані винними у вчиненні злочинів, передбачених частиною 1 статті 205-1 КК України.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 09.01.2007 у справі «Інтерсплав проти України», якщо державні органи мають інформацію про зловживання в системі оподаткування конкретною компанією, вони повинні застосовувати відповідні заходи саме до цього суб`єкта, а не розповсюджувати негативні наслідки на інших осіб при відсутності зловживання з їх боку. Таким чином, ЄСПЛ чітко визначає правило індивідуальної відповідальності платника податків. Тобто, добросовісний платник податків не має зазнавати негативних наслідків через порушення з боку його контрагентом.

Всі інші доводи податкового органу щодо наявності порушень податкового законодавства з боку позивача, в тому числі і ті, на які відповідач посилався у суді, гуртуються на припущеннях та непрямих висновках аналізу податкової інформації та вказаних вище вироків. Прямих та беззаперечних доказів наявності порушень вимог податкового законодавства ТОВ «Айленд» суду при розгляді справи надано не було.

Висновок Акта перевірки з яким погодився і суд першої інстанції щодо відсутності фактичного здійснення господарської діяльності ТОВ «Айленд» не обґрунтований фактами і не підтверджений документально, а базується на припущеннях з аналізу діяльності покупців, до якого ТОВ «Айленд» не має відношення.

З урахуванням наведеного в сукупності, колегія суддів не може погодитися з висновками контролюючого органу, викладеними в акті перевірки відносно заниження податку на прибуток, що підлягає нарахуванню та сплаті до бюджету на суму 2 343 059,00 грн., в т.ч. за 2015 рік на суму 253 731,00 грн., 2016 рік на суму 1 391 148,00 грн., 2017 рік на суму 698 180,00 грн. та завищення від`ємного значення об`єкту оподаткування на загальну суму 1 293 287,00 грн. за 2017 рік у розмірі 1 293 287 грн., та вважає, що наявні підстави для скасування оскаржуваних податкових повідомлень-рішень Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві від 31 серпня 2018 року №2 та №2.

Щодо податкового повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві від 31 серпня 2018 року №, колегія суддів зазначає наступне.

Порядок ведення касових операцій у національній валюті України підприємствами (підприємцями), а також окремі питання організації банками роботи з готівкою регулюються Положенням про ведення касових операцій, затвердженим постановою Правління Національного банку України від 15 грудня 2004 року №637, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 13 січня 2005 року за №40/10320 (далі по тексту - Положення №637).

Пунктом 2.2 Положення №637 передбачено, що підприємства (підприємці) здійснюють розрахунки готівкою між собою і з фізичними особами (громадянами України, іноземцями, особами без громадянства, які не здійснюють підприємницької діяльності) через касу як за рахунок готівкової виручки, так і за рахунок коштів, одержаних із банків. Зазначені розрахунки проводяться також шляхом переказу готівки для сплати відповідних платежів.

Підприємства (підприємці) здійснюють облік операцій з готівкою у відповідних книгах обліку.

Під касою, згідно з пунктом 1.2 вказаного Положення, розуміється приміщення або місце здійснення готівкових розрахунків, а також приймання, видачі, зберігання готівкових коштів, інших цінностей, касових документів.

Відповідно до пункту 4.1 Положення №637 з метою забезпечення здійснення розрахунків готівкою підприємства повинні мати касу, а їх керівники мають забезпечити належне облаштування цієї каси та надійне зберігання готівкових коштів у ній.

Згідно з пунктом 2.6 Положення №637, уся готівка, що надходить до кас, має своєчасно (у день одержання готівкових коштів) та в повній сумі оприбутковуватися.

Відповідно до пункту 1.2 Положення №637, оприбуткуванням готівки є проведення підприємствами і підприємцями обліку готівки в касі на повну суму її фактичних надходжень у касовій книзі, книзі обліку доходів і витрат, книзі обліку розрахункових операцій.

Абзацом 2 пункту 2.6 Положення №637 передбачено, що оприбуткуванням готівки в касах підприємств, які проводять готівкові розрахунки з оформленням їх касовими ордерами і веденням касової книги відповідно до вимог глави 4 цього Положення, є здійснення обліку готівки в повній сумі її фактичних надходжень у касовій книзі на підставі прибуткових касових ордерів.

Згідно з абзацом 3 пункту 2.6 Положення №637, у разі проведення готівкових розрахунків із застосуванням РРО або використанням РК оприбуткуванням готівки є здійснення обліку зазначених готівкових коштів у повній сумі їх фактичних надходжень у книзі обліку розрахункових операцій на підставі фіскальних звітних чеків РРО (даних РК). У разі проведення готівкових розрахунків із застосуванням РРО або використанням РК оприбуткуванням готівки є здійснення обліку зазначених готівкових коштів у повній сумі їх фактичних надходжень у книзі обліку розрахункових операцій на підставі фіскальних звітних чеків РРО (даних РК).

Суми готівки, що оприбутковуються, мають відповідати сумам, визначеним у відповідних касових (розрахункових) документах.

Статтею 1 Указу Президента України «Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки» (зі змінами та доповненнями) від 12 червня 1995 року № 436/95 (далі по тексту - Указ №436/95) встановлено, що у разі порушення юридичними особами всіх форм власності, фізичними особами - громадянами України, іноземними громадянами та особами без громадянства, які є суб`єктами підприємницької діяльності, а також постійними представництвами нерезидентів, через які повністю або частково здійснюється підприємницька діяльність, норм з регулювання обігу готівки у національній валюті, що встановлюються Національним банком України, до них застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафу.

Відповідно абзацу 3 цієї ж статті, за неоприбуткування (неповне та/або несвоєчасне) оприбуткування у касах готівки до суб`єктів господарювання, перелічених у пункті 1 Указу №436/95, застосовується штраф у п`ятикратному розмірі неоприбуткованої суми.

Вимога норми абзацу першого пункту 2.6 Положення №63 щодо оприбуткування готівки у день одержання готівкових коштів стосується кожного із зазначених способів проведення готівкових розрахунків.

У разі проведення готівкових розрахунків з оформленням їх касовими ордерами і веденням касової книги відповідно до вимог глави 4 Положення, оприбуткуванням готівки є сукупність таких дій: фіксація повної суми фактичних надходжень готівки у касових ордерах та відображення на їх підставі готівки у касовій книзі. У випадку проведення готівкових розрахунків із застосуванням РРО, оприбуткуванням готівки є відображення повної суми фактичних надходжень готівки у фіскальних звітних чеках РРО (даних РК) та здійснення обліку зазначених готівкових коштів у КОРО.

Невиконання будь-якої з цих дій є порушенням порядку оприбуткування готівки, за яке встановлена відповідальність (абзац третій статті 1 Указу № 436/95).

Наведені вище правові норми дають підстави для висновку, що у разі проведення готівкових розрахунків із застосуванням РРО оприбуткуванням готівки є сукупність дій з фіксації повної суми фактичних надходжень готівки у фіскальних звітних чеках РРО (даних розрахункової книги) та відображення на їх підставі готівки у книзі обліку розрахункових операцій. Не відображення готівки у книзі обліку розрахункових операцій після проведення розрахункової операції із застосуванням РРО є порушенням порядку оприбуткування готівки, відповідальність за яке встановлена Указом № 436/95.

Такий зміст правового регулювання відповідає правовій позиції Верховного Суду, висловленій у постанові від 28 лютого 2018 року у справі №824/2588/13-а

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Перевіркою встановлено, що згідно наданих під час проведення перевірки документів встановлено факт неоприбуткування готівкових коштів в сумі 28 665,6 грн., а саме:

- згідно з фіскальним звітним чеком від 17 жовтня 2016 року №1326 готівкові кошти у сумі 3 107,34 грн. не оприбутковані у книзі обліку розрахункових операцій №/6;

- згідно з фіскальним звітним чеком від 05 грудня 2016 року №1362 готівкові кошти у сумі 19 244,40 грн. не оприбутковані у книзі обліку розрахункових операцій №/6;

- згідно з фіскальним звітним чеком від 15 червня 2017 року №1489 готівкові кошти у сумі 6 313,42 грн. не оприбутковані у книзі обліку розрахункових операцій №/7.

Наведені обставини підтверджуються наявними в матеріалах справи копіями сторінок книг обліку розрахункових операцій №/7 та №/6, які надані представником контролюючого органу.

Так, з матеріалів справи встановлено, що розрахунок готівкою на суму був проведений через РРО, про що свідчать фіскальні звітні чеки (Z-звіти), позивач виписав прибуткові касові ордери, однак не виконав запису про рух відповідних сум в КОРО. Отже позивач порушив встановлений пунктом 2.6 Положення № 637 порядок оприбуткування готівки безвідносно до підстав не здійснення таких дій.

При цьому, надані позивачем копії сторінок з вказаних книг обліку розрахункових операцій №/7 та №/6, наявні в матеріалах справи, містять виправлення відносно вказаних в акті перевірки фактів неоприбуткування готівкових коштів, які внесені 20 липня 2018 року, тобто по закінченню проведення перевірки, а відтак не можуть братись до уваги судом як належні докази виконання позивачем вимог пункту 2.6 Положення №637.

За таких обставин, підстави для скасування оскаржуваного податкового повідомлення-рішення № від 31 серпня 2018 року відсутні, а тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог в цій частині.

Відтак, доводи, зазначені в апеляційній скарзі частково знайшли своє підтвердження під час перегляду справи судом апеляційної інстанції, та спростовують висновки суду першої інстанції щодо правомірності податкових повідомлень-рішень Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві від 31 серпня 2018 року №2 та №2.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Відповідно до ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими та неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи призвело до помилкового вирішення справи в частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві від 31 серпня 2018 року №2 та №2, а тому в цій частині рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нової постанови.

Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Айленд» задовольнити частково.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 лютого 2019 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві від 31 серпня 2018 року №2 та №2 скасувати та ухвалити нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві від 31 серпня 2018 року №2 та №2.

В іншій частині рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 лютого 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 16 травня 2019 року.

Головуючий суддя В.Ю.Ключкович

Судді А.Б. Парінов

О.О. Беспалов