Справа № 825/67/16
Суддя: Данилевич Н.А.
Дата ухвалення: 2019-05-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

16 травня 2019 року

Київ

справа №825/67/16

адміністративне провадження №К/9901/10820/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого судді (судді-доповідача) - Данилевич Н.А.,

суддів - Бевзенка В.М.,

Шарапи В.М.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні

касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 10 лютого 2016 року (суддя - Бородавкіна С.В.) та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 30 березня 2016 року (головуючий суддя - Собків Я.М., судді - Борисюк Л.П., Сорочко Є.О.) у справі

за позовом ОСОБА_1

до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Чернігівській області

про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання нарахувати та виплатити кошти, -

в с т а н о в и в :

І. ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

1. У грудні 2015 року ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Чернігівського окружного адміністративного суду з позовом до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Чернігівській області (далі - УМВС в Чернігівській області), в якому просив, з урахуванням заяв про збільшення позовних вимог:

1.1. - визнати протиправною бездіяльність Управління Міністерства внутрішніх справ України в Чернігівській області щодо ненарахування та невиплати йому коштів за несення служби понад встановлену тривалість робочого часу в сумі 1309,82 грн. та за несення служби у вихідні дні з 24 та 25 жовтня 2015 року в сумі 795,84 грн.;

1.2. - визнати протиправною бездіяльність Управління Міністерства внутрішніх справ України в Чернігівській області щодо не нарахування та невиплати йому коштів за несення служби у святковий день в сумі 198,96 грн.;

1.3. - зобов`язати Управління Міністерства внутрішніх справ України в Чернігівській області нарахувати та виплатити йому кошти за несення служби у святковий день в сумі 198,96 грн.;

1.4. - зобов`язати Управління Міністерства внутрішніх справ України в Чернігівській області нарахувати та виплатити йому кошти за несення служби понад встановлену тривалість робочого часу в сумі 1309,82 грн. та за несення служби у вихідні дні з 24 та 25 жовтня 2015 року в сумі 795,84 грн.

2. В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, що 14 жовтня 2015 року він був відряджений УМВС в Чернігівській області до міста Києва для охорони громадського порядку. Вказаний день є святковим, проте після звільнення і по теперішній час відповідач не оплатив йому службу у вихідні дні за час відрядження. Крім того зазначив, що з 21.10.2015 року по 26.10.2015 року його було направлено до Менського району Чернігівської області, де він ніс цілодобово службу, включаючи вихідні дні з 24.10.2015 року по 25.10.2015 року. Сумарно ним було відпрацьовано 120 год., тобто на 79 год. більше норми, за які відповідач має нарахувати та виплатити йому подвійну годинну ставку заробітної плати. Посилаючись на порушення відповідачем положень Наказу МВС України від 31.12.2007 року № 499 та норм ст.107, ст.116 та ст.117 Кодексу законів про працю України, вважає, що має законні підстави для стягнення коштів за час несення служби 14.10.2015 року, з 21.10.2015 року по 26.10.2015 року.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

3. Постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 10 лютого 2016 року в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі.

4. Відмовляючи в задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції зазначив, що підставою для виплати компенсації за службу в святкові дні та працю понад встановлену тривалість робочого часу можуть бути лише письмові накази (вказівки) керівників органів внутрішніх справ про залучення особи рядового та начальницького складу у вихідний день до несення служби та відповідні щомісячні табелі, якими має здійснюватися облік відпрацьованих годин. Судом встановлено, що графік роботи позивача мав плинний характер, у зв`язку з чим, після повернення позивача з відрядження, йому було надано дні відпочинку з 16 по 18 жовтня 2015 року, а 15.10.2015 року ОСОБА_1 до несення служби не залучався. Також ОСОБА_1 . 27.10.2015 року та 28.10.2015 року були надані вихідні дні, а 26.10.2015 року після повернення з відрядження він до несення служби не залучався, що позивачем не заперечувалось. Вищевказане підтверджується довідками БПСПОП «Чернігів» від 19.01.2016 року № 25 та від 27.01.2016 року № 37, від 27.01.2016 року № 39. Стосовно наданої ОСОБА_1 довідки Чернігівської міської лікарні № 2 Чернігівської міської ради (Поліклініка) від 03.02.2016 року № 406 щодо перебування його на амбулаторному лікуванні у терапевта з 26.10.2015 року по 30.10.2015 року суд зазначив, що про факт перебування на лікуванні позивач керівництво не повідомив, за отриманням вільних днів в інший період до керівника не звертався. Окрім цього, з пояснень відповідача судом встановлено, що табель обліку відпрацьованих годин (часу) підрозділом БПСМОП "Чернігів" за жовтень 2015 року не оформлювався та до УФЗБО УМВС в Чернігівській області не надходив, що підтверджується відповідним листом Управління фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку УМВС в Чернігівській області від 27.01.2016 року № 87/124/24/01-2016, довідкою БПС МОП «України» від 19.01.2016 року № 24, однак вказане не спростовує факту надання позивачу відпочинку після відрядження, що виключає підстави надання останньому компенсації в грошовій формі.

5. Також суд першої інстанції зазначив, що порядок залучення працівників органів внутрішніх справ до несення служби понад встановлений законодавством робочий час, у тому числі в нічний час, визначено у наказі МВС України від 17 грудня 1991 року № 530, згідно із яким підставами для залучення працівників до понаднормової роботи є графіки нарядів чергувань, затверджені письмовими наказами керівника відповідного розділу. Облік часу роботи, оформлення та подання до фінансової служби документів для нарахування грошової компенсації за надурочний час здійснюється шляхом ведення щомісячного табеля на кожного працівника. У разі відсутності зазначених документів, додаткова оплата понаднормової служби не проводиться. Тобто, накази УМВС в Чернігівській області, на підставі яких позивач виїжджав у відрядження, не є в розумінні норм постанови Кабінету Міністрів України від 14 вересня 1991 року № 197 наказами про залучення позивача до служби в понад встановлений законодавством робочий час. Також відповідачем у судовому засіданні було повідомлено, що з огляду на специфіку несення служби, позивачу у відповідності до п. 2.5 Інструкції № 499, наказом УМВС України в Чернігівській області від 22.08.2014 року № 248 о/с була встановлена надбавка за виконання особливо важливих завдань у розмірі 50 відсотків, яку позивач під час проходження служби отримував постійно. Крім того, на підставі наказу УМВС в Чернігівській області № 426 о/с від 06.11.2015 року працівникам БПСМОП «Чернігів» (у тому числі і ОСОБА_1 ), які 25.10.2015 року були задіяні для охорони громадського порядку під час проведення виборів, була виплачена грошова винагорода, що свідчить про те, що відповідачем вживалися заходи з виплати грошового забезпечення з метою компенсації особливостей умов проходження служби в певні періоди. Додатково суд зазначив про помилковість твердження позивача, що оплата роботи у понадурочний час повинна здійснюватися в подвійному розмірі, оскільки, як зазначено в пункті 3.7.2 Інструкції № 499, годинна ставка обчислюється шляхом поділу місячного посадового окладу та окладу за спеціальним званням на кількість годин робочого часу в поточному місяці.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

6. Не погоджуючись з таким судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати постанову суду першої інстанції і прийняти нове рішення, яким задовольнити позов повністю.

7. Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 30 березня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 10 лютого 2016 року залишено без змін.

8. Апеляційний суд, залишаючи апеляційну скаргу без задоволення, погодився з висновком суду першої інстанції, що відмова Управління Міністерства внутрішніх справ України в Чернігівській області про виплату позивачу грошового забезпечення за несення служби у святковий день 14 жовтня 2015 року під час відрядження до м. Києва, та в дні щотижневого відпочинку під час відрядження до Менського РВ 24 жовтня 2015 року та 25 жовтня 2015 року, є правомірною та обґрунтованою, оскільки доплата за роботу у святкові дні для осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ визначена п.3.7 Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, затвердженої наказом МВС України від 31 грудня 2007 року №499, натомість письмові накази керівника органу внутрішніх справ, графіки нарядів чергувань, затверджені керівником органів внутрішніх справ, табелі з кількістю відпрацьованих годин у святкові дні до УФЗБО УМВС у Чернігівській області не надходили, тому підстав для проведення позивачу виплати доплати за роботу у святкові дні та дні щотижневого відпочинку відсутні, а дії відповідача відповідають нормам Кодексу законів про працю України, Закону України «Про міліцію», Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ №114 та Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ №499.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та відзиву (заперечень)

9. ОСОБА_1 (далі - скаржник) у квітні 2016 року звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою на постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 10 лютого 2016 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 30 березня 2016 року.

10. В касаційній скарзі скаржник, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 10 лютого 2016 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 30 березня 2016 року і направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

11. В обґрунтування поданої касаційної скарги скаржник зазначає, що суди попередніх інстанцій не встановили норми закону, яка б обмежувала застосування пункту 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 14.09.1991 року №197 згідно якого, на думку скаржника, він має право на оплату праці за несення служби понад встановлену тривалість робочого часу, святкові та вихідні дні у подвійному розмірі. Також ОСОБА_1 посилається на приписи ст.106 та ст.107 КЗпП України. Вважає необґрунтованим посилання судів попередніх інстанцій на компенсацію несення служби понад встановлену тривалість робочого часу, святкові та вихідні дні шляхом нагородження ОСОБА_1 грошовою винагородою згідно наказу від 06.11.2015 року №426 о/с, оскільки суди не перевірили чи відповідає виплачений розмір грошової винагороди сумі коштів на яку, на думку скаржника, він має право за несення служби понад встановлену тривалість робочого часу, святкові і вихідні дні. Також суди не перевірили доводи скаржника щодо видачі довідки про надання йому вихідних днів батальйоном патрульної служби поліції особливого призначення «Чернігів», в якому він не проходив службу, та який не є правонаступником батальйону патрульної служби міліції особливого призначення «Чернігів».

12. УМВС в Чернігівській області надало заперечення на касаційну скаргу, яким просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення судів попередніх інстанцій залишити без змін. Зазначає, що підставою для виплати компенсації за службу у святкові дні та працю понад встановлену тривалість робочого часу можуть бути лише письмові накази (вказівки) керівників органів внутрішніх справ про залучення особи рядового і начальницького складу у вихідний день до несення служби та відповідні щомісячні табелі, якими має здійснюватися облік відпрацьованих годин. Посилається на те, що надання скаржнику відпочинку після відрядження виключає надання останньому компенсації в грошовій формі. Також накази, на підставі яких скаржник виїжджав у відрядження, не є в розумінні норм Постанови Кабінету Міністрів України від 14.09.1991 року №197 наказами про залучення позивача до служби в понад встановлений законодавством робочий час. Отже, у зв`язку з відсутністю табелів обліку робочого часу, які не складалися і не надавалися до УФЗБО, і наказів про залучення скаржника до несення служби у святкові та вихідні дні, плинним характером несення служби позивачем, правові підстави для нарахування та виплати сум грошової компенсації відсутні.

13. Ухвалою Верховного Суду від 15 травня 2019 року зазначену адміністративну справу призначено до розгляду.

II. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ

14. Наказом УМВС в Чернігівській області «Про відрядження працівників УМВС області до м. Києва» від 15 жовтня 2015 року №1355, з метою надання допомоги ГУМВС України в м. Києві по забезпеченню охорони громадського порядку та безпеки громадян під час проведення 14 жовтня 2015 року масових заходів в центральній частині міста, керуючись наказом МВС України від 31 грудня 2004 року №1666 «Про затвердження інструкції з організації відрядження у структурі МВС України», ОСОБА_1 в складі зведеного загону УМВС в Чернігівській області було відряджено до особливого розпорядження в розпорядження ГУМВС України в м. Києві.

15. Крім того, на виконання наказу УМВС в Чернігівській області від 21 жовтня 2015 року №1158 «Про виділення особового складу МРВ та УМВС області, доставку співробітників з числа придатних сил УМВС області до місць несення служби по охороні виборчих дільниць, проведення їх інструктажів та доставки в зворотному напрямку», з метою належного забезпечення охорони громадського порядку МРВ УМВС області, керуючись наказом МВС України від 31 грудня 2004 року №1666 «Про затвердження інструкції з організації відрядження у структурі МВС України», наказом УМВС в Чернігівській області «Про відрядження працівників батальйону патрульної служби міліції особливого призначення «Чернігів» УМВС в Чернігівській області» від 29 жовтня 2015 року №1426, ОСОБА_1 було відряджено до особливого розпорядження до Менського РВ.

16. Відповідно до посвідчень про відрядження №1850 та №1874, звітів про використання коштів, виданих на відрядження або під звіт від 05 листопада 2015 року №2909, №2876, ОСОБА_1 на підставі наказів УМВС України у Чернігівській області був відряджений для несення служби до м. Київ (з 14 жовтня 2015 року по 15 жовтня 2015 року) та м. Мена Чернігівської області (з 21 жовтня 2015 року по 26 жовтня 2015 року).

17. Факт відрядження скаржника до вказаних населених пунктів підтверджується також: витягом з Книги видачі й приймання озброєння та спеціальних засобів БПС МОП «Чернігів», відповідно до якого позивачем 21 жовтня 2015 року було отримано спецзасоби, які ним повернуті 26 жовтня 2015 року; довідкою БПС ПОП «Чернігів» від 27 січня 2016 року №38 про отримання вогнепальної зброї ОСОБА_1 у жовтні 2015 року, саме 21 жовтня 2015 року (дата повернення - 26 жовтня 2015 року); довідкою про виїзд автобусів марки «ПАЗ-32053», д.н.з. НОМЕР_4 та « ЛАЗ -699Р», д.н.з. НОМЕР_3 з особовим складом УМВС в Чернігівській області у відрядження до м. Києва.

18. Графік роботи позивача мав плинний характер, у зв`язку з чим після повернення позивача з відрядження йому було надано дні відпочинку з 16 по 18 жовтня 2015 року, а 15 жовтня 2015 року ОСОБА_1 до несення служби не залучався. Також ОСОБА_1 . 27 жовтня 2015 року та 28 жовтня 2015 року були надані вихідні дні, а 26 жовтня 2015 року після повернення з відрядження він до несення служби не залучався, що позивачем не заперечувалось. Вищевказане підтверджується також довідками БПСПОП «Чернігів» від 19 січня 2016 року №25 та від 27 січня 2016 року №37, від 27 січня 2016 року №39.

19. ОСОБА_1 надано довідку Чернігівської міської лікарні №2 Чернігівської міської ради (Поліклініка) від 03 лютого 2016 року №406 щодо перебування його на амбулаторному лікуванні у терапевта з 26 жовтня 2015 року по 30 жовтня 2015 року, але про факт перебування на лікуванні позивач керівництво не повідомив, за отриманням вільних днів в інший період до керівника не звертався.

20. Крім того, табель обліку відпрацьованих годин (часу) підрозділом БПСМОП «Чернігів» за жовтень 2015 року не оформлювався та до УФЗБО УМВС в Чернігівській області не надходив, що підтверджується відповідним листом Управління фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку УМВС в Чернігівській області від 27 січня 2016 року №87/124/24/01-2016, довідкою БПС МОП «України» від 19 січня 2016 року №24, однак вказане не спростовує факту надання скаржнику відпочинку після відрядження, що виключає підстави надання останньому компенсації в грошовій формі.

21. Також з огляду на специфіку несення служби, скаржнику у відповідності до п.2.5 Інструкції №499, наказом УМВС України в Чернігівській області від 22 серпня 2014 року №248 о/с, була встановлена надбавка за виконання особливо важливих завдань у розмірі 50 відсотків, яку останній під час проходження служби отримував постійно. Крім того, на підставі наказу УМВС України в Чернігівській області №426 о/с від 06 листопада 2015 року працівникам БПСМОП «Чернігів» (в тому числі і ОСОБА_1 ), які 25 жовтня 2015 року були задіяні для охорони громадського порядку під час проведення виборів, була виплачена грошова винагорода, що свідчить про те, що відповідачем вживалися заходи з виплати грошового забезпечення з метою компенсації особливостей умов проходження служби в певні періоди.

22. Наказом Управління Міністерства внутрішніх справ України в Чернігівській області від 06 листопада 2015 року №416 о/с, згідно з пунктами 10 та 11 розділу ХІ Закону України «Про Національну поліцію» та відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, капітана міліції Шинкаренка В.М., старшого інспектора взводу №1 роти №2 батальйону патрульної служби міліції особливого призначення «Чернігів» УМВС було звільнено з органів внутрішніх справ у запас Збройних Сил за п. 64 «г» (через скорочення штатів).

23. 18 листопада 2015 року позивач звернувся до УМВС в Чернігівській області із заявами про виплату йому грошового забезпечення за несення служби у святковий день 14 жовтня 2015 року під час відрядження до м. Києва, та в дні щотижневого відпочинку під час відрядження до Менського РВ 24 жовтня 2015 року та 25 жовтня 2015 року.

24. Листами від 15 грудня 2015 року №9/Ш-10 та №9/Ш-14 ОСОБА_1 було повідомлено, що доплата за роботу у святкові дні для осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх прав визначена п.3.7 Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, затвердженої Наказом МВС України від 31 грудня 2007 року №499. Підставою для залучення працівників ОВС до понаднормової служби чи в дні щотижневого відпочинку та святкові дні є: письмовий наказ керівника органу внутрішніх справ; графіки нарядів чергувань, затверджені керівником органів внутрішніх справ. Вищевказана виплата може проводитись на підставі табеля з кількістю відпрацьованих годин у святкові дні. У зв`язку з тим, що до УФЗБО УМВС в Чернігівській області вказані документи не надходили, проводити позивачу виплату доплати за роботу в святкові дні та дні щотижневого відпочинку не має підстав.

ІІІ. ДЖЕРЕЛА ПРАВОВОГО РЕГУЛЮВАННЯ (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин)

25. Частина 1 статті 19 Закону України від 20 грудня 1990 року №565-XII «Про міліцію»: форми і розміри грошового забезпечення працівників міліції встановлюються Кабінетом Міністрів України і повинні забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування якісного особового складу міліції, диференційовано враховувати характер і умови роботи, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності і компенсувати їх фізичні та інтелектуальні затрати.

26. Стаття 20 Закону України «Про міліцію»: для працівників міліції встановлюється 41-годинний робочий тиждень. У необхідних випадках особи рядового і начальницького складу несуть службу понад встановлену тривалість робочого часу, а також у вихідні та святкові дні.

Оплата праці в надурочний і нічний час, у вихідні та святкові дні провадиться відповідно до вимог законодавства.

27. Пункт 21 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29 липня 1991 р. № 114 (далі - Положення №114): для осіб рядового і начальницького складу встановлюється 41-годинний робочий тиждень. У необхідних випадках вони несуть службу понад установлену тривалість робочого часу, а також у вихідні та святкові дні. Оплата праці в понадурочний, нічний час, у вихідні та святкові дні провадиться відповідно до законодавства.

Внутрішній розпорядок в органах внутрішніх справ, а також у навчальних закладах (навчальних підрозділах), що здійснюють підготовку, перепідготовку і підвищення кваліфікації начальницького складу Міністерства внутрішніх справ, встановлюється з урахуванням особливостей діяльності різних служб і підрозділів.

При змінній роботі (службі) і безперервному чергуванні встановлюється однакова тривалість денної, вечірньої та нічної зміни.

Особи рядового і начальницького складу зобов`язані проходити службу там, де це викликано інтересами служби і обумовлено наказами прямих начальників. Направлення для проходження служби за межами республіки здійснюється за згодою працівника в порядку, встановленому законодавством.

28. Пункт 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 14 вересня 1991 р. №197 «Про порядок компенсації особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за службу понад установлений законодавством робочий час, а також у дні щотижневого відпочинку та святкові дні» (далі - Постанова №197): при залученні осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, які утримуються за рахунок коштів республіканського та місцевих бюджетів, а також коштів, що надходять за договорами від міністерств, відомств, підприємств, установ, організацій і громадян, до несення служби понад установлений законодавством робочий час оплата їхньої праці за цей час провадиться у розмірах, передбачених законодавством України про працю, з розрахунку посадового окладу й окладу за спеціальним званням.

Служба осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ у дні щотижневого відпочинку та святкові дні може компенсуватися за їхньою згодою наданням іншого дня відпочинку або в грошовій формі у подвійному розмірі.

29. Пункт 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2007 року №1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (далі - Постанова №1297): Виплата грошового забезпечення військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу здійснюється в порядку, що затверджується Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Міністерством інфраструктури, Державною службою з надзвичайних ситуацій, Службою безпеки, Адміністрацією Державної прикордонної служби, Управлінням державної охорони, Службою зовнішньої розвідки, Державною пенітенціарною службою, Адміністрацією Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації (далі - державні органи).

30. Пункт 3.7 «Компенсація за службу в понаднормовий час, у дні щотижневого відпочинку та святкові дні» розділу ІІІ Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, затвердженої Наказом МВС від 31.12.2007 року № 499, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 12 березня 2008 р. за № 205/14896 (далі - Інструкція №499): при залученні осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ до несення служби понад установлений законодавством робочий час виплата грошового забезпечення проводиться з розрахунку посадового окладу й окладу за спеціальним званням.

Годинна ставка обчислюється шляхом поділу місячного посадового окладу та окладу за спеціальним званням на кількість годин робочого часу в поточному місяці. При цьому понаднормові роботи не повинні перевищувати для кожного працівника чотирьох годин протягом двох днів поспіль і 120 годин на рік.

Служба осіб рядового і начальницького складу у дні щотижневого відпочинку та святкові дні може компенсуватися за їхньою згодою шляхом надання їм іншого дня відпочинку або в грошовій формі. Компенсація понаднормових робіт шляхом надання відгулів не допускається.

Підставою для залучення працівників органів внутрішніх справ до понаднормової служби чи в дні щотижневого відпочинку та святкові дні є: а) письмові накази керівників органів внутрішніх справ; б) графіки нарядів чергувань, затверджені керівниками органів внутрішніх справ.

Облік робочого часу здійснюється шляхом ведення щомісячного табеля з обов`язковою відміткою в ньому кількості відпрацьованих годин.

Службою в нічний час вважається виконання особами рядового і начальницького складу органів, підрозділів установ і навчальних закладів внутрішніх справ службових обов`язків у період з 22.00 до 06.00.

Особам, які несуть службу в нічний час, надається перерва для відпочинку та харчування тривалістю не більше двох годин. Перерва для відпочинку і харчування не включається в робочий час.

Особам добового наряду під час чергування почергово надаються перерви для вживання їжі та короткочасного відпочинку. Загальна тривалість такої перерви становить 4 години (2 години вдень і 2 години вночі), яка не враховується в робочий час.

ІV. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

31. Вирішуючи питання про обґрунтованість поданої касаційної скарги, Верховний Суд виходить з наступного.

32. Суд касаційної інстанції наголошує на тому, що перегляд судових рішень здійснюється в межах доводів та вимог касаційної скарги, перевірка правильності застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права - на підставі встановлених фактичних обставин справи (частина 1 статті 341 КАС України).

33. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (ч. 2 ст. 341 КАС України).

34. Оплата плати праці в надурочний час у подвійному розмірі годинної ставки передбачена частиною 1 статті 106 Кодексу законів про працю України.

35. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 17 лютого 2015 року у справі № 21-8а15, за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

36. Отже, посилання ОСОБА_1 в касаційній скарзі на приписи ст. 106 та ст. 107 КЗпП України є безпідставними, оскільки спірні правовідносини щодо виплати грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, у тому числі компенсації за службу понад установлений законодавством робочий час, а також у дні щотижневого відпочинку та святкові дні, врегульовано спеціальним законодавством. При цьому, Суд звертає увагу, що Постанова №1297 і прийнята на його виконання Інструкція №499, якими передбачено особливості регулювання спірних правовідносин, видані пізніше Постанови №197, яка в частині визначення розміру компенсації відсилає до законодавства України про працю. Тому Постанова №197 має застосовуватися з урахуванням приписів прийнятого пізніше наведеного спеціального законодавства.

37. Судами було встановлено, що графік роботи позивача мав плинний характер, у зв`язку з чим після повернення скаржника з відрядження йому було надано дні відпочинку з 16 по 18 жовтня 2015 року, а 15 жовтня 2015 року ОСОБА_1 до несення служби не залучався. Також ОСОБА_1 . 27 жовтня 2015 року та 28 жовтня 2015 року були надані вихідні дні, а 26 жовтня 2015 року після повернення з відрядження він до несення служби не залучався.

38. Також судами було встановлено відсутність передбачених п.3.7 Інструкції №499 документів, які б свідчили про залучення скаржника до саме понаднормової служби, а не направлення його у відрядження.

39. Суд зазначає, що скаржником на наведено обґрунтованих підстав вважати, що довідки, що видані підрозділами територіальних органів поліції, які згідно постанови Кабінету Міністрів України від 16 вересня 2015 року № 730 утворені з одночасною ліквідацією територіальних органів Міністерства внутрішніх справ, містять недостовірну інформацію щодо обставин проходження ОСОБА_1 служби в органах внутрішніх справ. Тобто доводи касаційної скарги не містять достатнього обґрунтування про неможливість використання в якості допустимих доказів довідок БПСПОП «Чернігів».

40. З огляду на викладене, Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

41. Частиною першою статті 350 КАС України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

42. Враховуючи вищенаведене, відповідно до частини 1 статті 350 КАС України Суд касаційної інстанції вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення судів попередніх інстанцій - без змін, оскільки судами не було допущено неправильного застосування норм матеріального права та порушень норм процесуального права.

43. З огляду на викладене, висновки судів першої та апеляційної інстанцій є правильними, обґрунтованими, підстави для скасування судових рішень відсутні

44. Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, -

п о с т а н о в и в :

45. Касаційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

46. Постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 10 лютого 2016 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 30 березня 2016 року - залишити без змін.

47. Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не оскаржується.

Суддя-доповідач Н.А. Данилевич

Судді В.М. Бевзенко

В.М. Шарапа