Справа № 161/4449/19
Суддя: Заверуха Олег Богданович
Дата ухвалення: 2019-05-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2019 рокуЛьвів№ 857/4622/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Заверухи О.Б.,

суддів Гінди О.М., Ніколіна В.В.,

за участю секретаря судового засідання Болюк Н.В.,

представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши у судовому засіданні в м. Львові(в режимі відеоконференції) апеляційну скаргу представника Семенюка Віктора Олександровича адвоката ОСОБА_1 на ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 04 квітня 2019 року про відмову в задоволенні заяви про поновлення строку звернення до суду у справі за позовом представника Семенюка Віктора Олександровича адвоката ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції в особі Управління патрульної поліції у Волинській області про скасування постанови,-

суддя (судді) в суді першої інстанції Ковтуненко В.В.,

час ухвалення рішення не зазначено,

місце ухвалення рішення м. Луцьк,

дата складання повного тексту рішення не зазначено,

В С Т А Н О В И В:

15 березня 2019 року представник Семенюка В.О. адвокат ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до Департаменту патрульної поліції в особі Управління патрульної поліції у Волинській області, в якому просив скасувати постанову серії ЕАВ № 677955 від 20 жовтня 2018 року по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі та закрити справу про адміністративне правопорушення. В прохальній частині вказаної позовної заяви заявив клопотання про поновлення строку звернення до суду.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 04 квітня 2019 року відмовлено в задоволенні заяви про поновлення строку звернення до суду. Адміністративну позовну заяву залишено без руху. Розяснено право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду та вказати інші підстави для поновлення строку протягом десяти днів з дня вручення зазначеної ухвали.

Не погодившись з постановленою ухвалою, представник Семенюка В.О. адвокат ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржувану ухвалу та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції в іншому складі суду.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що оскаржувана ухвала є незаконною та необґрунтованою, прийнятою з порушенням норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Зокрема, зазначає, що судом першої інстанції звужено розтлумачено значення ч. 2 ст. 286 КАС України щодо обрахунку строку на подання позовної заяви щодо оскарження рішення(постанови) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі протягом 10 днів з дня вручення такого рішення(постанови).

В судовому засіданні представник позивача апеляційну скаргу підтримав, в своїх поясненнях покликався на доводи в ній викладені.

Відповідач явку повноважного представника в судове засідання не забезпечив, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, що відповідно до ч. 2 ст. 313 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з наступних підстав.

Приймаючи оскаржувану ухвалу суд першої інстанції прийшов до висновку, що відсутні підстави вважати причини пропуску строку звернення до суду поважними.

Однак, колегія суддів не погоджується з обґрунтованістю такого висновку суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку субєктів владних повноважень.

Згідно з ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Реалізація порушеного чи оспорюваного права відбувається шляхом пред'явлення позову у формі позовної заяви до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 171 КАС України суддя після одержання позовної заяви з'ясовує, чи подано адміністративний позов у строк, установлений законом (якщо адміністративний позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними).

Згідно з ч. 1, ч. 2 ст. 122 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Частиною 3 цієї статті передбачено, що для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Водночас особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності визначено статтею 286 КАС України.

Відповідно до ч. 2 цієї статті позовну заяву щодо оскарження рішень субєктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).

Тобто даними нормами законодавець визначив десятиденний строк звернення до суду з адміністративним позовом з дня ухвалення відповідного рішення.

Слід зазначити, що суд, оцінюючи обставини, що перешкоджали особі здійсненню права на своєчасне звернення за захистом порушених прав, свобод та інтересів, повинен виходити з оцінки та аналізу всіх наведених у заяві доводів.

Під строком звернення до адміністративного суду розуміється строк, протягом якого особа має право звернутися з адміністративним позовом і розраховувати на одержання судового захисту. Дотримання цього строку є однією з умов для реалізації права на позов у публічно-правових відносинах, яка дисциплінує учасників цих відносин, запобігає зловживанням, сприяє стабільності діяльності суб'єктів владних повноважень щодо виконання своїх функцій. Відсутність цієї умови приводила б до постійного збереження стану невизначеності та неостаточності у відносинах.

В обґрунтування висновків про обов'язок сторони належним чином використовувати процесуальні права, у пункті 35 рішення Європейського суду з прав людини "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" зазначено, що заявник зобов'язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, пов'язаних зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання ("Union Alimentaria Sanders S.A. v. Spain" № 11681/85).

Відтак, з метою забезпечення принципу правової визначеності та запобігання порушенню принципу верховенства права суди повинні досліджувати дотримання строку звернення до суду, причини його пропуску та послідовно застосовувати відповідні правові наслідки його спливу.

При цьому, слід враховувати, що пропуск цього строку не є безумовною підставою для залишення адміністративного позову без розгляду, оскільки, за наявності поважних причин його пропуску, такий строк може бути поновлено.

Відповідно до ч. 1 ст. 121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

З матеріалів справи слідує, що звертаючись до суду з адміністративним позовом позивач заявляв клопотання про поновлення строку звернення до суду, в якому зазначив обставини, з якими пов'язує поважність причин пропуску строку звернення до суду. Зокрема, що позивач вперше оскаржив постанову ЕАБ № 677955 від 20 жовтня 2018 року до суду 16 листопада 2018 року, після отримання її 15 листопада 2018 року засобами поштового звязку. Проте, постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 06 березня 2019 року скасовано рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області, та відмовлено в задоволенні адміністративного позову з підстав, що його подано до неналежного відповідача. Після вищевказаного, позивач 15 березня 2019 року звернувся до суду вдруге з адміністративним позовом до належного відповідача.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції відмовляючи в задоволенні клопотання про поновлення строку звернення до суду не з'ясував, не дослідив та не дав правової оцінки вказаним обставинам та, відповідно, не навів у своєму рішенні будь-якого обґрунтування неприйняття доводів позивача, а обмежився лише посиланням, що наведені позивачем підстави для поновлення строку звернення з даним позовом до суду не можуть бути визнані поважними.

Європейський суд з прав людини в Рішенні від 19 червня 2001 року у справі "Креуз проти Польщі" констатував, що право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави. Разом з тим, такі обмеження не повинні впливати на доступ до суду чи ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди суті цього права, та мають переслідувати законну мету. Проявом цього права є забезпечення для кожної особи можливості звернутися до суду.

У рішеннях від 13 січня 2000 року у справі "Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії" та від 28 жовтня 1998 року у справі "Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії" Європейський суд з прав людини зазначив, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнане порушенням пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У справі "Іліан проти Туреччини" Європейський суд з прав людини зазначив, що правило встановлення обмежень доступу до суду у зв'язку з пропуском строку звернення повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання слід звертати увагу на обставини справи.

Щодо висновків суду першої інстанції про те, що позивач був особисто присутній під час винесення 20 жовтня 2018 року постанови серії ЕАБ № 677955 та відмовився від отримання копії постанови, а тому міг оскаржити вказану постанову у визначений законодавством строк звернення до суду, колегія суддів зазначає наступне.

Так, в наявній в матеріалах справи постанові серії ЕАБ № 677955 від 20 жовтня 2018 року в графі «Підпис особи, притягнутої до адміністративної відповідальності, запис про відмову від підпису або отримання копії постанови» міститься запис «Відмова»(а.с.5).

Відповідно до ч. 1 ст. 285 КУпАП постанова по справі про адміністративне правопорушення оголошується негайно після закінчення розгляду справи. Копія постанови протягом трьох днів вручається або висилається особі, щодо якої її винесено.

Згідно із ч. 2 ст. 286 КАС України позовну заяву щодо оскарження рішень субєктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).

Проте, постанова по справі про адміністративне правопорушення серії ЕАБ № 677955 від 20 жовтня 2018 року позивачу не була вручена та у 3-денний строк не була направлена по пошті. Вищевказану постанову, що не заперечувалось відповідачем, отримано позивачем лише 15 листопада 2018 року(а.с.7-8).

Тому, у даному випадку, строк оскарження вказаної постанови необхідно обчислюватися з дати її отримання, тобто з 15 листопада 2018 року.

Таким чином, колегія суддів апеляційного суду вважає, що суд першої інстанції не з'ясував, не дослідив і не встановив фактичних обставин, за яких позивач своєчасно не реалізував своє право на звернення до суду з даним позовом, і не надав їм належної оцінки, а наведені позивачем причини пропуску строку звернення з адміністративним позовом є поважними, оскільки при зверненні до суд вперше, а також і вдруге позивач здійснив це в максимально короткі строки від моменту отримання постанови відповідача, а в пождальшому судового рішення.

Разом з тим, вимога про направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції в іншому складі суду є безпідставною, оскільки із ст. 320 КАС України слідує, що суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, може скасувати ухвалу суду і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції при прийнятті оскаржуваної ухвали неповно зясував обставини, що мають значення для справи та порушив норми процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання, а тому оскаржувану ухвалу слід скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 310, ст. 312, ст. 320, ч. 1 ст. 321, ст. 322, ст. 325, ст. 328 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника Семенюка Віктора Олександровича адвоката ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 04 квітня 2019 року про відмову в задоволенні заяви про поновлення строку звернення до суду у справі № 161/4449/19 скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і не може бути оскаржена.

Головуючий суддя О. Б. Заверуха
судді О. М. Гінда
В. В. Ніколін
Повне судове рішення складено 15 травня 2019 року.