Справа № 140/1279/19
Суддя: Димарчук Тетяна Миколаївна
Дата ухвалення: 2019-05-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2019 року ЛуцькСправа № 140/1279/19

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Димарчук Т.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Горохівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Головне управління Державної фіскальної служби у Волинській області про визнання протиправною та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до Горохівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області (далі - Горохівський районний ВДВС ГТУЮ у Волинській області, відповідач) про визнання протиправною та скасування постанови державного виконавця Ревуцької Б.В. від 28.03.2019 ВП №58739301 про відкриття виконавчого провадження.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №58739301 від 28.03.2019 на підставі виконавчого документа - вимоги про сплату боргу від 08.11.2018 № Ф-3302-56 у розмірі 15 819,54 грн, виданої ГУ ДФС у Волинській області. Вказує на те, що вимогу про сплату боргу від 08.11.2018 № Ф-3302-56 він одержав рекомендованим листом 06.12.2018, а відтак, вона набрала законної сили 17.12.2018. Статтею 12 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Оскільки, строк для пред`явлення виконавчого документу у даній справі закінчився 17.03.2019, то відкриття виконавчого провадження 28.03.2019 є протиправним, а державний виконавець мав повернути виконавчий документ стягувачу без прийняття до виконання.

З наведених підстав просив позов задовольнити.

Ухвалою судді від 17.04.2019 відкрито провадження у справі. Розгляд справи ухвалено проводити за правилами розділу 2 глави 11 "Розгляд окремих категорій термінових адміністративних справ" Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) та залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Головне управління ДФС у Волинській області (далі - третя особа).

В судовому засіданні 16.05.2019 представник позивача підтримав позовні вимоги з мотивів та підстав зазначених у позовній заяві та просив позов задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні, що відбулося 16.05.2019, позовних вимог не визнала, оскільки оскаржувана постанова винесена в межах повноважень, на підставі та у спосіб, передбачений Законом України «Про виконавче провадження». Зазначила, що 27.03.2019 на адресу Горохівського районного ВДВС ГТУЮ у Волинській області від ГУ ДФС у Волинській області надійшла для стягнення з ОСОБА_1 вимога про сплату боргу (недоїмки) від 08.11.2018 № Ф-3302-56-У, яка набрала чинності 12.02.2019. Державним виконавцем 28.03.2019 у межах трьохмісячного строку правомірно винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №58739301, яку направлено сторонам для відома та виконання. Просила відмовити у задоволенні позову.

Представник третьої особи у судовому засіданні 16.05.2019 пояснила, що позивач з 21.08.2016 по 20.12.2018 був зареєстрований фізичною особою підприємцем, про що зроблено відповідні записи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. З моменту державної реєстрації до моменту її припинення ФОП ОСОБА_1 являвся платником єдиного внеску відповідно до абз. 3 п.1 ч.1 ст. 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування». В порушення норм вказаного закону з лютого 2018 року до жовтня 2018 року позивачем не сплачено суму єдиного внеску, що станом на 31.10.2018 призвело до заборгованості (недоїмки) у розмірі 15 819,54 грн. У зв`язку з наявною заборгованістю ГУ ДФС у Волинській області сформовано та направлено позивачу вимогу про сплату боргу від 08.11.2018 № Ф-3302-56.

Оскільки, позивачем вимога про сплату боргу не оскаржена, а сума заборгованості у встановлені законом терміни не сплачена, ГУ ДФС у Волинській області листом від 14.02.2019 №5076/10/03-20-56 направило до Горохівського районного ВДВС ГТУЮ у Волинській області для примусового виконання вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 08.11.2018 № Ф-3302-56, яка набрала чинності 12.02.2019. Державний виконавець відкрила виконавче провадження на підставі, у межах повноважень та у строк, передбачений законом. Просила відмовити у задоволенні позовних вимог.

В судове засідання, призначене на 17.05.2019 представники сторін не з`явилися, будучи належним чином повідомленими про час, дату та місце судового розгляду справи. При цьому, представник відповідача подала до суду клопотання про розгляд справи за її відсутності.

Відповідно до частини дев`ятої статті 205 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Як визначено частиною четвертою статті 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Таким чином, оскільки в судове засідання особи, які беруть участь у справі, не прибули, при цьому, представником відповідача заявлено клопотання про розгляд справи за її відсутності, а дану справу можливо розглянути і вирішити на основі наявних матеріалів, тому судовий розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без фіксування адміністративного процесу технічними засобами.

Заслухавши пояснення сторін, третьої особи, дослідивши матеріали справи та письмові докази, суд дійшов висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних мотивів та підстав.

Судом встановлено, що 08.11.2018 ГУ ДФС у Волинській області прийнято вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-3302-56 згідно з якою вимагалося від ОСОБА_1 сплатити заборгованість зі сплати єдиного внеску в сумі 15 819,54 грн, яка утворилась станом на 31.10.2018 (а.с.11).

Вимогу ГУ ДФС у Волинській області від 08.11.2018 №Ф-3302-56 позивач отримав 06.12.2018, що підтверджується витягом з сайту Укрпошти (а.с.12-13).

ГУ ДФС у Волинській області листом від 14.02.2019 №5076/10/03-20-56 скерувало до Горохівського районного ВДВС ГТУЮ у Волинській області лист про вчинення виконавчих дій з приводу примусового виконання вимоги ГУ ДФС у Волинській області від 08.11.2018 №Ф-3302-56 до якого додана оскаржувана вимога. Як вбачається з вимоги від 08.11.2018 №Ф-3302-56-У дата набрання чинності вимогою вказана 12.02.2019 (а.с. 47). Лист надійшов до Горохівського районного ВДВС ГТУЮ у Волинській області 27.03.2019 та зареєстрований за вхідним номером 03-9-31/971 (а.с.46).

28.03.2019 державним виконавцем Горохівського районного ВДВС ГТУЮ у Волинській області Ревуцькою Б.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №58739301 з примусового виконання вимоги про сплату боргу №Ф-3302-56 У, виданої 08.11.2018 ГУ ДФС у Волинській області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ГУ ДФС у Волинській області заборгованості зі сплати єдиного внеску у розмірі 15 819,54 грн. У постанові вказано, що документ вступив в законну силу (набрав чинності) 12.02.2019 (а.с. 8).

Не погоджуючись з постановою про відкриття виконавчого провадження від 28.03.2019 ВП №58739301, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» визначає правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку.

У відповідності до частин четвертої, п`ятої статті 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом.

Платник єдиного внеску зобов`язаний протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги про сплату недоїмки сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею.

У разі незгоди з розрахунком суми недоїмки платник єдиного внеску узгоджує її з органом доходів і зборів шляхом оскарження вимоги про сплату єдиного внеску в адміністративному або судовому порядку.

Скарга на вимогу про сплату єдиного внеску подається до органу доходів і зборів вищого рівня у письмовій формі протягом десяти календарних днів, що настають за днем отримання платником єдиного внеску вимоги про сплату єдиного внеску, з повідомленням про це органу доходів і зборів, який прийняв вимогу про сплату єдиного внеску.

Вимога органу доходів і зборів про сплату недоїмки або рішення суду щодо стягнення суми недоїмки виконується державною виконавчою службою в порядку, встановленому законом.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню, у разі невиконання їх у добровільному порядку, регламентується Законом України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 N 1404-VIII (далі Закон №1404-VІІІ).

Відповідно до статті 1 Закону №1404-VІІІ виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Вимоги до виконавчого документа визначено статтею 4 Закону №1404-VІІІ, відповідно до частини першої якої у виконавчому документі зазначаються:

1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім`я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала;

2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ;

3) повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи;

4) ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності);

реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків);

5) резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень;

6) дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню);

7) строк пред`явлення рішення до виконання.

У виконавчому документі можуть зазначатися інші дані (якщо вони відомі суду чи іншому органу (посадовій особі), що видав виконавчий документ), які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення, зокрема місце роботи боржника - фізичної особи, місцезнаходження майна боржника, реквізити рахунків стягувача і боржника, номери їх засобів зв`язку та адреси електронної пошти.

Згідно з частиною третьою цієї ж статті виконавчий документ підписується уповноваженою посадовою особою із зазначенням її прізвища та ініціалів і скріплюється печаткою. Скріплення виконавчого документа печаткою із зображенням Державного Герба України є обов`язковим, якщо орган (посадова особа), який видав виконавчий документ, згідно із законом зобов`язаний мати таку печатку.

Підстави та строки повернення виконавчого документа стягувачу органом державної виконавчої служби визначені у частині 4 статті 4 Закону №1404-VІІІ, відповідно до якої виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо: 1) рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, не набрало законної сили (крім випадків, коли рішення у встановленому законом порядку допущено до негайного виконання); 2) пропущено встановлений законом строк пред`явлення виконавчого документа до виконання; 3) боржника визнано банкрутом; 4) Національним банком України прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника; 5) юридичну особу - боржника припинено; 6) виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до статті 26 цього Закону; 7) виконання рішення не передбачає застосування заходів примусового виконання рішень; 8) стягувач не надав підтвердження сплати авансового внеску, якщо авансування є обов`язковим; 9) виконавчий документ не підлягає виконанню органами державної виконавчої служби, приватним виконавцем; 10) виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю.

У разі невідповідності виконавчого документа вимогам, передбаченим цією статтею, стягувач має право звернутися до суду чи іншого органу (посадової особи), що видав виконавчий документ, щодо приведення його у відповідність із зазначеними вимогами.

Відповідно до частини першої статті 12 Закону №1404-VІІІ виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Підсумовуючи наведені положення законодавства, суд дійшов висновку, що вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом. Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» передбачений порядок узгодження вимоги шляхом оскарження її в адміністративному або судовому порядку. Узгодженою вважається вимога, яка не оскаржувалась платником або ним отримано відповідне рішення контролюючого органу чи суду. Вимога виконується державною виконавчою службою в порядку, встановленому законом. Крім цього, законодавством передбачено вичерпний перелік підстав, коли виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби без прийняття до виконання.

Таким чином, у відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем приймаються до виконання виконавчі документи, які набрали законної сили, відповідають вимогам, передбаченим ч.1 ст. 4 вказаного Закону та по яким не пропущено встановлений законом строк пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Як було вищезазначено, відповідно до частин 1 та 2 статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Строки, зазначені в частині першій цієї статті, встановлюються для виконання рішення з наступного дня після набрання ним законної сили чи закінчення строку, встановленого в разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а якщо рішення підлягає негайному виконанню - з наступного дня після його прийняття.

Відповідно до частини 1 стаття 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону:

1) за заявою стягувача про примусове виконання рішення;

2) за заявою прокурора у разі представництва інтересів громадянина або держави в суді;

3) якщо виконавчий документ надійшов від суду у випадках, передбачених законом;

4) якщо виконавчий документ надійшов від суду на підставі ухвали про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду (суду іноземної держави, інших компетентних органів іноземної держави, до повноважень яких належить розгляд цивільних чи господарських справ, іноземних чи міжнародних арбітражів) у порядку, встановленому законом;

5) у разі якщо виконавчий документ надійшов від Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів.

Відповідно до частини 3 стаття 26 Закону України «Про виконавче провадження» у заяві про примусове виконання рішення стягувач має право зазначити відомості, що ідентифікують боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення (рахунок боржника, місце роботи чи отримання ним інших доходів, конкретне майно боржника та його місцезнаходження тощо), рахунки в банківських установах для отримання ним коштів, стягнутих з боржника, а також зазначає суму, яка частково сплачена боржником за виконавчим документом, за наявності часткової сплати.

Відповідно до частини 5 стаття 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Як було встановлено судом 08.11.2018 ГУ ДФС у Волинській області прийнято вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-3302-56, якою повідомлено позивача про наявність заборгованості зі сплати єдиного внеску в сумі 15 819,54 грн. (а.с.47).

Вказану вимогу позивач отримав 06.12.2018, що підтверджується витягом зі сайту реєстру поштових відправлень Укрпошти щодо рекомендованого листа №620.

Вимогу про сплату боргу від 08.11.2018 № Ф-3302-56 в адміністративному або судовому порядку позивач не оскаржив, заборгованість не сплатив.

ГУ ДФС у Волинській області скерувало вимогу про сплату боргу до Горохівського районного ВДВС ГТУЮ у Волинській області листом від 14.02.2019 №5076/10/03-20-56. З наявної в матеріалах справи вимоги від 08.11.2018 № Ф-3302-56 У про сплату боргу, слідує до вказана вимога набрала чинності саме 12.02.2019 (а.с.47).

Враховуючи, що у пункті 5 вимоги про сплату боргу, дата вступу у законну силу (набрання чинності) вказана саме 12.02.2019, то у державного виконавця станом на 28.03.2019 не було жодних передбачених частиною четвертою статті 4 Закону №1404-VІІІ підстав для повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання.

Вимога про сплату боргу (недоїмки) від 08.11.2018 № Ф-3302-56 У складена за формою, передбаченою додатком 7 до Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (пункт 4 розділу VI), затвердженої Наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 № 449 (у редакції наказу Міністерства фінансів України від 04.05. 2018 N 469) та містить усі реквізити, які має містити виконавчий документ.

Отже, на момент відкриття виконавчого провадження ВП №58739301 щодо примусового виконання вимоги ГУ ДФС у Волинській області про сплату боргу №Ф-3302-56 У від 08.11.2018, така вимога набрала законної сили та по ній не минув трьохмісячний строк встановлений частиною 1 статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» протягом якого виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання.

Таким чином, відповідач правомірно, керуючись частиною 5 статті 26 Закону України «Про виконавче провадження», наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документу виніс постанову про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання вимоги про сплату боргу №Ф-3302-56, винесеної 08.11.2018 ГУ ДФС у Волинській області.

При цьому, як вбачається з пояснень представника позивача, він не згідний з тим, що у вимозі про сплату боргу, ГУ ДФС у Волинській області зазначило дату набрання чинності нею 12.02.2019 так як, на його думку, вимога набрала законної сили 17.12.2018.

Разом з тим, суд звертає увагу, що відповідно до частини другої статті 9 КАС України адміністративна справа розглядається не інакше як за позовною заявою, в межах позовних вимог, а тому суд не надає правової оцінки діям ГУ ДФС у Волинській області щодо зазначення дати набрання чинності вимогою саме 12.02.2019, оскільки ГУ ДФС у Волинській області не є відповідачем по справі, а вимога про сплату боргу №Ф-3302-56 У від 08.11.2018 не є предметом розгляду у даній адміністративній справі.

При цьому, державний виконавець перевіряє виконавчий документ на відповідність вимогам, зазначеним у частині 1 статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» і не може ставити під сумнів чи виправляти дату набрання чинності виконавчим документом.

Відповідно до статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідач.

На переконання суду, відповідач, як суб`єкт владних повноважень довів правомірність винесення постанови від 28.03.2019 ВП №58739301 про відкриття виконавчого провадження, а тому позовні вимоги до задоволення не підлягають.

Керуючись статтями 229, 243-246, 268-269, 271-272, 287 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Горохівського районного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Волинській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Головне управління Державної фіскальної служби у Волинській області про визнання протиправною та скасування постанови державного виконавця від 28.03.2019 ВП №58739301 про відкриття виконавчого провадження, відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, встановленого статтею 287 КАС України, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його складення.

Головуючий-суддя Т.М. Димарчук