Справа № 420/1506/19
Суддя: Бутенко А. В.
Дата ухвалення: 2019-05-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/1506/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2019 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі судді Бутенко А.В., розглянувши в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі (65121, м. Одеса, вул. Ільфа і Петрова,4-а) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Стислий зміст позовних вимог.

З позовом до суду звернулась ОСОБА_1 до Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі, в якому просить суд:

- визнати рішення Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі № 200092 від 05.02.2019 р. про відмову у призначенні пенсії, протиправним та скасувати;

- зобов`язати Центральне об`єднане управління Пенсійного фонду України в м. Одесі призначити пенсію, виділивши її 1/2 частку з пенсії у зв`язку з втратою годувальника, яка вже нарахована та сплачується іншому утриманцю.

Стислий зміст позовних вимог.

В обґрунтування позовних вимог Позивачем зазначено (а.с. 3-6), що безпідставно було відмовлено відповідачем у призначенні пенсії по досягненню 50 років, а також відповідач має виконати дії щодо призначення пенсії на пільгових умовах - по досягненню 50 років, оскільки була на утриманні померлого годувальника, який був інвалідом 2 групи з діагнозом «наслідки травми при виконанні обов`язків військової служби» та отримував пенсію, одержувала від нього допомогу, яка була постійним і основним джерелом засобів для існування, а тому вважає рішення № 200092 протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

12.04.2019 року, від Відповідача надійшов відзив на позов (а.с. 29-31), з огляду на який, відповідач вважає позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не належать до задоволення, оскільки на підставі матеріалів пенсійної справи неможливо встановити, що смерть померлого годувальника настала внаслідок травми, отриманої при виконані обов`язків військової служби. Також, Позивачем не було надано довідку про склад сім`ї померлого годувальника та документ про перебування членів сім`ї на утриманні померлого годувальника, а тому, Відповідач діяв на підставі та у межах, передбачених діючим законодавством України.

Сторони у судове засідання на 10.04.2019 року не з`явились, повідомленні належним чином (а.с. 25-26).

10.04.2019 року від Позивача надійшла заява про розгляд справи у порядку письмового провадження без її участі.

За таких обставин, згідно з ч. 9 ст. 205 КАС України, розгляд справи проведено у порядку письмового провадження за клопотанням позивача.

В силу частини 4 статті 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положеньцього Кодексу, розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Інших заяв чи клопотань від сторін, до суду не надходило.

Інші процесуальні дії судом не вчинялись.

Обставини справи.

Судом встановлено, що з 01.08.1997 року Позивач була одружена з ОСОБА_2 , про що свідчить свідоцтво про одруження (а.с. 10).

ІНФОРМАЦІЯ_1 в них народилася дочка, батьком якої зазначений ОСОБА_2 (а.с. 11).

26.03.2001 року чоловік ОСОБА_2 був визнаний судовим рішенням безвісно відсутнім (справа № 2-1187/2001 р. Київського районного суду м. Одеси) (а.с. 12).

За ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 11.09.2001 року, якою було роз`яснено рішення Київського районного суду м. Одеси від 26.03.2001 р., чоловік Позивачки, ОСОБА_2 , був визнаний безвісно відсутнім з 23.03.2000 року (а.с. 13).

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 16.04.2003 р. (справа № 2- 2368/2003) ОСОБА_2 був оголошений померлим (а.с. 14).

22.05.2003 року відділом реєстрації актів громадянського стану Київського районного управління юстиції м. Одеси було видане свідоцтво про смерть ОСОБА_2 за № 1-жд 320006 з актовим записом № 8 від 22.05.2003 р., в якому зазначена дата смерті ОСОБА_2 - 19.05.2003 р. (а.с. 15).

Позивач має посвідчення серії НОМЕР_1 № 553926 від 09.06.2003 року щодо пільг, встановлених законодавством України для сімей загиблих (померлих) ветеранів війни (а.с. 19).

Також, судом встановлено, що її чоловік ОСОБА_2 , знаходився на обліку в МСЕК з 13.04.1995 р з діагнозом «наслідки травми при виконанні обов`язків військової служби 11.08.1994 р.».

ОСОБА_2 був визнаний інвалідом першої групи, а з 20.05.1996 р. - інвалідом другої групи до 01.07.2000 р., на чергове пересвідчення не з`явився, міг бути визнаний інвалідом, що підтверджується відповіддю № 26 від 14.04.03 (а.с. 18).

24.01.2019 р. Позивач звернулась до Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі щодо виділення їй частки пенсії з вже нарахованої пенсії у зв`язку з втратою годувальника як особа, яка досягла 50 років та має страховий стаж 33 роки.

Наслідком розгляду стало рішення № 200092 від 05.02.2019 р. про відмову Позивачу у призначенні пенсії, в обґрунтування якого зазначено, що Позивачем не було надано довідку про склад сім`ї померлого та документ про перебування на утриманні померлого годувальника. Також зазначено, що право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника Позивач набуде лише після набуття права на призначення пенсії за віком.

Не погоджуючись із Рішенням Відповідача № 200092 від 05.02.2019 р., Позивач звернулась із даним позовом до суду.

Джерела права й акти їх застосування.

Оцінюючи дії суб`єкта владних повноважень, суд виходить з приписів ч. 2 ст. 2 КАС України та доходить висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст. 3 Конституції України, людина її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність.

Утвердження і забезпечення прав свобод людини є головним обов`язком держави.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 2 статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення; з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Відповідно до ст. 2 Закону України Про пенсійне забезпечення, за цим Законом призначаються трудові пенсії (за віком, по інвалідності, в разі втрати годувальника, за вислугу років) та соціальні пенсії.

Згідно з ст. 7 Закону України Про пенсійне забезпечення, звернення за призначенням пенсії може здійснюватися у будь-який час після виникнення права на пенсію.

Статтею 8 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Положенням ч. 1 ст. 9 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування передбачено, що за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов`язаного з роботою, інвалідності з дитинства); пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Стаття 4 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування зазначає, що виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються, зокрема: види пенсійного забезпечення, умови участі в пенсійній системі чи їх рівнях, пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат, джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення, умови, норми та порядок пенсійного забезпечення, організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Відповідно до ст. 1 Закону України Про пенсійне забезпечення, громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Згідно зі ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності.

Непрацездатні члени сім`ї особи, зниклої безвісти, у порядку, передбаченому Законом України «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти», які були на її утриманні, незалежно від тривалості страхового стажу годувальника, мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника у порядку, встановленому цим Законом, якщо інше не передбачено Законом України «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти».

Непрацездатними членами сім`ї вважаються:

1) чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є особами з інвалідністю або досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону;

2) діти (у тому числі діти, які народилися до спливу 10 місяців з дня смерті годувальника) померлого годувальника, які не досягли 18 років або старші цього віку, якщо вони стали особами з інвалідністю до досягнення 18 років.

До членів сім`ї, які вважаються такими, що були на утриманні померлого годувальника, відносяться особи, зазначені в частині другій цієї статті, якщо вони:

1) були на повному утриманні померлого годувальника;

2) одержували від померлого годувальника допомогу, що була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.

Члени сім`ї померлого годувальника, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували пенсію, мають право, за бажанням, перейти на пенсію у зв`язку з втратою годувальника.

Так, зокрема статтею 113 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування передбачено, що держава створює умови для функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування і гарантує дотримання законодавства з метою захисту майнових та інших прав і законних інтересів осіб стосовно здійснення пенсійних виплат.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV, право на призначення дострокової пенсії за віком мають, військовослужбовці, особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейські, які брали участь у бойових діях, в антитерористичній операції в районах її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях в районах їх здійснення, а також ті, яким встановлено інвалідність внаслідок поранення, контузії, каліцтва, отриманих під час захисту Батьківщини або під час виконання інших обов`язків військової служби (службових обов`язків), або внаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті, виконанням інтернаціонального обов`язку чи безпосередньою участю в антитерористичній операції в районах її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях в районах їх здійснення, дружини (чоловіки), якщо вони не взяли повторний шлюб, і батьки військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейських, які померли (загинули) у період проходження військової служби (виконання службових обов`язків) чи після звільнення із служби, але внаслідок поранення, контузії, каліцтва, отриманих під час виконання обов`язків військової служби (службових обов`язків), захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті, ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, виконанням інтернаціонального обов`язку чи безпосередньою участю в антитерористичній операції в районах її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях в районах їх здійснення, особи, яким надано статус учасника бойових дій відповідно до пункту 20 статті 6, особи з інвалідністю внаслідок війни відповідно до пунктів 12 та 13 статті 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", особи з числа резервістів і військовозобов`язаних, яким надано статус учасника бойових дій відповідно до пункту 19 статті 6, особи з інвалідністю внаслідок війни відповідно до пункту 11 статті 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", дружини (чоловіки), якщо вони не взяли повторний шлюб, і батьки, яким надано статус особи, на яку поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", відповідно до абзаців шостого і сьомого пункту 1 статті 10 зазначеного Закону, а також абзацу восьмого пункту 1 статті 10 зазначеного Закону з числа членів сімей резервістів і військовозобов`язаних, - після досягнення чоловіками 55 років, жінками - 50 років та за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків і не менше 20 років у жінок.

Також, у розділі XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-ІУ із змінами № 2148, де передбачено, що жінки, які досягли 50 років та за наявністю страхового стажу не менш 20 років, які були дружинами осіб, які в період проходження військової служби стали інвалідами внаслідок поранення, контузії, каліцтва, отриманих при виконанні обов`язків військової служби (службових обов`язків), та не взяли повторний шлюб, мають право на призначення дострокової пенсій за віком.

Відповідно до ч. 2 ст. 115 цього Закону, пенсії для осіб, визначених цією статтею, до досягнення пенсійного віку, визначеного статтею 26 цього Закону, фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України.

Висновки суду.

З огляду на встановлені судом обставини, суд зазначає наступне.

Чоловік Позивачки, був визнаний судом безвісно відсутнім за рішенням суду від 26.03.2001 року з 23.03.2000 року.

До народження доньки ІНФОРМАЦІЯ_1 року, чоловік Позивача ОСОБА_2 мав інвалідність, станом на 08.06.1999 року мав другу групу інвалідності, також у довідці № 205706 від 08.06.1999 р. зазначено: «травма получена при исполнении обязанностей военной службы».

Судом встановлено, що на час народження дитини, а також до і після її народження, Позивач не працювала, знаходилася на утриманні чоловіка, що було для неї постійним і основним джерелом засобів існування. Чоловік мав дохід у вигляді своєї пенсії по інвалідності.

Дитині померлого була призначена пенсія у зв`язку зі втратою годувальника внаслідок травми, отриманої при виконанні обов`язків військової служби, що не заперечується відповідачем. Дочка продовжує навчання та отримує зазначену пенсію (а.с. 20).

Позивач досягла віку 50 років, та має страховий стаж 33 роки.

Таким чином, Позивач, відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», має право на частку вже призначеної пенсії у зв`язку із втратою годувальника, оскільки була членом сім`ї померлого годувальника, була у нього на утриманні, годувальник був інвалідом та отримував у зв`язку з цим пенсію.

З огляду на викладене, суд робить висновок, що відповідач протиправно відмовив ОСОБА_1 у призначенні частки пільгової пенсії по досягненню 50 років.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи викладене, суд робить висновок, що адміністративний позов ОСОБА_1 до Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, належить до задоволення.

Згідно зі ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Керуючись ст.ст. 6, 9, 72-73, 77, 241-246, 250-251 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі (65121, м. Одеса, вул. Ільфа і Петрова, 4-а) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити у повному обсязі.

Визнати протиправним та скасувати рішення Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі № 200092 від 05.02.2019 р. про відмову у призначенні пенсії.

Зобов`язати Центральне об`єднане управління Пенсійного фонду України в м. Одесі призначити ОСОБА_1 пенсію, визначивши її розмір з урахуванням пенсії у зв`язку з втратою годувальника, яка вже нарахована та сплачується іншому утриманцю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги до суду першої інстанції в 30-денний строк з дня складення повного судового рішення.

Суддя Бутенко А.В.

.