Справа № 760/1397/17
Суддя: Ганечко Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2019-05-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 760/1397/17 Суддя (судді) першої інстанції: Українець В.В.
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 травня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Ганечко О.М.,

суддів Коротких А.Ю.,

Федотова І.В.,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Міністерства оборони України на рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 28.11.2018 у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа - ІНФОРМАЦІЯ_1 , про зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

До суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Міністерства оборони України, третя особа - ІНФОРМАЦІЯ_1 , про зобов`язання вчинити дії.

Постановою Солом`янського районного суду м. Києва від 10.10.2017 відмовлено в задоволенні позову.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 30.11.2017 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, постанову Солом`янського районного суду м. Києва від 10.10.2017 скасовано та прийнято нову постанову, якою адміністративний позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано рішення Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби, в частині відмови у призначенні ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, що оформлене протоколом № 54 від 08.07.2016 (пункт № 64).

Зобов`язано Міністерство оборони України розглянути питання щодо призначення та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у відповідності до ст. 16 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Постановою Верховного Суду від 11.04.2018 постанову Солом`янського районного суду м. Києва від 10.10.2017 та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 30.11.2017 скасовано та справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 28.11.2018 позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано протиправним та скасовано п. 64 протоколу комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби № 54 від 08.07.2016.

Зобов`язано Міністерство оборони України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу, у зв`язку з настанням інвалідності ІІ групи, яка настала внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби, відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975 «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві» з урахуванням висновків, викладених у цій постанові.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову про відмову в задоволенні позовних вимог, при цьому, зазначаючи, що при прийнятті оскаржуваного рішення судом неповно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, зроблено висновки, які не відповідають обставинам справи, порушено норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Позивач та його представник у судове засідання не з`явились, при цьому, подавши клопотання про розгляд справи без їх участі.

Представник апелянта та третьої особи у судове засідання не з`явились, будучи належним чином повідомленими про дату та час розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Відповідно до ч. 2 ст. 313 Кодексу адміністративного судочинства України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

У відповідності до п. п. 1, 4 ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, позивач проходив військову службу в Збройних Силах СРСР з 01 вересня 1968 року по 02 жовтня 1988 року; наказом від 07 травня 1988 року № 0203 позивача було звільнено в запас (т. 1, а. с. 15).

19 грудня 1988 року за результатами первинного огляду позивача, йому встановлено ІІІ групу інвалідності з 19 грудня 1988 року. Причиною інвалідності встановлено захворювання, отримане в період проходження військової служби (т. 1, а. с. 32).

З 13 червня 1990 року позивачу встановлено ІІ групу інвалідності. Причиною інвалідності зазначено захворювання, отримане в період проходження військової служби (т. 1, а. с. 34).

Відповідно до витягу з протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань від 02 червня 1994 року № 308 підтверджено наявність у позивача захворювання, що пов`язане з виконанням обов`язків військової служби при ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (т. 1, а. с. 38).

Згідно виписки до акту огляду МСЕК серії 2-18 АА № 131876 від 04 липня 1994 року позивач є інвалідом ІІ групи з 02 червня 1994 року. Причиною інвалідності зазначено захворювання, пов`язане з виконанням обов`язків військової служби по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (т. 1, а. с. 39).

01 серпня 1997 року ОСОБА_1 встановлено ІІІ групу інвалідності. Причиною інвалідності зазначено захворювання, пов`язане з виконанням обов`язків військової служби по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (т. 1, а. с. 40).

Відповідно до довідки до акта огляду МСЕК від 10 липня 2000 року позивачу встановлено ІІІ групу інвалідності з 01 серпня 2000 року безстроково. Причиною інвалідності зазначено захворювання, пов`язане з виконанням обов`язків військової служби по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (т. 1, а. с. 41).

З довідки до акта огляду МСЕК від 14 травня 2014 року № 681822 (на підставі огляду по погіршенню здоров`я ОСОБА_1 ), вбачається, що йому встановлено ІІ групу інвалідності з 13 травня 2014 року безстроково. Причиною інвалідності зазначено захворювання, пов`язане з виконанням обов`язків військової служби по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (т. 1, а. с. 42).

Так, позивачу була виплачена одноразова компенсація за шкоду, заподіяну здоров`ю по ІІ групі інвалідності в розмірі 94,80 грн. відповідно до статті 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», що підтверджується листом Управління соціального захисту населення Чугуївської міської ради від 23 лютого 2016 року № 732 (т. 1, а. с. 46).

Проте, вказана вище сума була повернута позивачем на рахунок Державного бюджету України 23 лютого 2016 року, що підтверджується довідкою Чугуївського управління Державної казначейської служби України у Харківській області від 24 лютого 2016 року № 01-49/178 (т. 1, а. с. 47).

10 березня 2016 року позивач звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_2 із заявою та документами, необхідними для отримання одноразової грошової допомоги.

Листом від 29 липня 2016 року ІНФОРМАЦІЯ_1 повідомив позивачу, що комісія Міноборони пунктом 54 протоколу № 64 від 08 липня 2016 року відмовила йому у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги (т. 1, а. с. 44).

Відповідно до витягу з протоколу засідання комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби від 08 липня 2016 року № 54, комісія дійшла висновку про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги особам, що звільненні з військової служби та інвалідність, яким встановлено до набуття чинності Закону України від 04 квітня 2006 року № 3597-IV «Про внесення змін до Закону України «Про загальний військовий обов`язок і військову службу», що запровадив виплату одноразової грошової допомоги, оскільки згідно зі статтею 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі (т. 1, а. с. 12).

В оскаржуваному рішенні, суд першої інстанції зазначив, що відмова Міністерства оборони України у призначенні одноразової грошової допомоги позивачу не відповідає вимогам закону, оскільки право на грошовому допомогу у нього наступило в момент встановлення інвалідності, а саме з 13 травня 2014 року, з огляду на що, він має право на призначення та виплату йому одноразової грошової допомоги у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності у відповідності до вимог Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві.

Крім того, у рішенні Солом`янського районного суду м. Києва від 28.11.2018 наголошено на тому, що станом на дату розгляду справи рішенням Конституційного Суду України від 17 липня 2018 року у справі № 1-11/2018 (3830/15) визнано неконституційною ст. 60 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а тому, застосуванню підлягає ст. 60 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в наступній редакції: Особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, можуть надаватись й інші пільги та компенсації, передбачені законодавством України, з огляду на що, позивач має право на отримання й інших пільг та компенсацій, передбачених законами України.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити таке.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Згідно ст. 1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», соціальний захист військовослужбовців - це діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.

У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації. (ст. 1І Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»)

Відповідно до положень ст. 41 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Приписами ч. 1 ст. 16 визначено, що одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві - це гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Так, відповідно до пункту 4 ч. 2 ст. 16 Закону № 2011-XII, у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю під час виконання ним обов`язків військової служби, а також інвалідності, що настала в період проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження військової служби, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі до п`ятирічного грошового забезпечення за останньою посадою в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України.

Якщо особа одночасно має право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цим Законом, та одноразової грошової допомоги або компенсаційної виплати, встановлених іншими нормативно-правовими актами, виплата грошових сум здійснюється за однією з підстав за її вибором. (п. 7 ст. 16-3 Закону № 2011-XII)

Постановою Кабінету Міністрів України № 975 від 25.12.2013, затверджено Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, який визначає механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - військовослужбовець, військовозобов`язаний та резервіст).

Згідно з приписами п. 3 Порядку, у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності, днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.

Пунктом 6 Порядку, передбачено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується: військовослужбовцю, інвалідність якого настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок зазначених причин, у розмірі: 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності ІI групи.

Призначення і виплата одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, військовозобов`язаним та резервістам, яких призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, здійснюється Міноборони, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, та іншими органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами.

Керівник уповноваженого органу подає у 15-денний строк з дня реєстрації всіх документів розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо виплати одноразової грошової допомоги, до якого додаються документи, зазначені в пунктах 10 і 11 цього Порядку.

Рішення про відмову у призначенні грошової допомоги може бути оскаржено в установленому порядку. ( п. п. 12, 13, 15 Порядку № 975)

Варто зазначити, що право на отримання вказаної допомоги після звільнення з військової служби мають особи, які отримали інвалідність внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження військової служби незалежно від часу настання інвалідності.

Дана позиція узгоджується з висновками, викладеними у рішенні Верховного Суду України від 18 листопада 2014 року по справі № 21-466а14 та постанові Верховного Суду від 20 березня 2018 року у справі № 276/322/17.

Отже, враховуючи вищевикладені приписи законодавства, що регулює спірні правовідносини, колегія суддів вважає обгрунтованим висновок Солом`янського районного суду м. Києва у постанові від 28.11.2018 в частині того, що позивач набув право на звернення за отриманням одноразової грошової допомоги відповідно до приписів ст. 16 Закону № 2011-XII та постанови Кабінету Міністрів України № 975.

Проте, скасовуючи постанову Солом`янського районного суду м. Києва від 10.10.2017, постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 30.11.2017 та направляючи справу на новий розгляд до суду першої інстанції, Верховний Суд вказав на те, що судами не було звернуто увагу на те, що позивачу була виплачена одноразова компенсація за шкоду, заподіяну здоров`ю по ІІ групі інвалідності в розмірі 94,80 грн., відповідно до ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», що підтверджується листом Управління соціального захисту населення Чугуївської міської ради від 23 лютого 2016 року № 732, проте дана сума була повернута позивачем на рахунок Державного бюджету України 23 лютого 2016 року, що підтверджується довідкою Чугуївського управління Державної казначейської служби України у Харківській області від 24 лютого 2016 року № 01-49/178.

Приймаючи рішення від 28.11.2018, Солом`янський районний суд м. Києва врахував, що положеннями ст. 60 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» передбачено, що особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, які мають одночасно право на інші пільги та компенсації, передбачені законодавством України, надаються за їх вибором пільги та компенсації відповідно до одного із законів України.

Проте, станом на дату розгляду справи, рішенням Конституційного Суду України від 17 липня 2018 року у справі № 1-11/2018 (3830/15) визнано неконституційною ст. 60 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а тому, застосуванню підлягає ст. 60 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в наступній редакції: «Особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, можуть надаватись й інші пільги та компенсації, передбачені законодавством України».

Колегія суддів не погоджується з даним висновком суду першої інстанції та звертає увагу на те, що Закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом рішення про їх неконституційність, що дає підстави стверджувати, що на момент звернення позивача до органу управління соціального захисту населення та виплати йому одноразової компенсації за шкоду, заподіяну здоров`ю по ІІ групі інвалідності в розмірі 94,80 грн., відповідно до ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», приписи ст. 60 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» були чинними та підлягали застосуванню.

У постанові Верховного Суду від 27.03.2018 по справі № 760/8809/17, зазначено, що необхідно враховувати вимоги п. 7 ст. 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» №2011-ХІІ. Даною нормою права передбачено, що коли особа одночасно має право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цим Законом, та одноразової грошової допомоги або компенсаційної виплати, встановлених іншими нормативно-правовими актами, виплата грошових сум здійснюється за однією з підстав за її вибором.

Таким чином, суду першої інстанції необхідно було врахувати, що позивачем вже було здійснено свій вибір, скориставшись приписами ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» № 796-XII, якими передбачено отримання компенсації за шкоду заподіяну здоров`ю, особам, які стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, інших ядерних аварій, ядерних випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї, сім`ям у зв`язку із втратою годувальника та щорічна допомога на оздоровлення.

Дана одноразова компенсація виплачувалась учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи, учасникам ліквідації наслідків інших ядерних аварій, особам, які брали участь у ядерних випробуваннях, військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, складанні ядерних зарядів та здійсненні на них регламентних робіт, які стали інвалідами внаслідок відповідних ядерних аварій та випробувань, участі у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, складанні ядерних зарядів та здійсненні на них регламентних робіт, дружинам (чоловікам), якщо та (той) не одружилися вдруге, померлих громадян, смерть яких пов`язана з Чорнобильською катастрофою, участю у ліквідації наслідків інших ядерних аварій, у ядерних випробуваннях, військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, у складанні ядерних зарядів та здійсненні на них регламентних робіт, сім`ям, які втратили годувальника, та батькам померлого із числа осіб, віднесених до учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та смерть яких пов`язана з Чорнобильською катастрофою, дітям-інвалідам, інвалідність яких пов`язана з Чорнобильською катастрофою.

Відповідно до ст. 60 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, які мають одночасно право на інші пільги та компенсації, передбачені законодавством України, надаються за їх вибором пільги та компенсації відповідно до одного із законів України.

Оскільки позивач правом вибору одноразової грошової допомоги скористався при поданні заяви про виплату компенсації у травні 2014 року, а повернення виплачених йому коштів згідно цієї заяви до Державного бюджету України не змінюють факту обрання виду одноразової грошової допомоги, колегія суддів дійшла до висновку, що зазначене, згідно п. 7 ст. 16-3 Закону України «Про соціальній та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», унеможливлює отримання позивачем аналогічної одноразової виплати за ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» № 2011-ХІІ та є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 77 КАС України, передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції неправильно встановив обставини справи, та ухвалив судове рішення з порушенням норм матеріального права, з огляду на що, наявні підстави для його скасування, згідно вимог ст. 317 КАС України.

Керуючись ст. ст. 243, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328 - 331 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Міністерства оборони України - задовольнити.

Рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 28.11.2018 - скасувати.

Прийняти нову постанову, якою в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа - ІНФОРМАЦІЯ_1 , про зобов`язання вчинити дії відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів, з урахуванням положень ст. 329 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя О.М. Ганечко

Судді А.Ю. Коротких

І.В. Федотов