Справа № 320/370/19
Суддя: Щавінський В.Р.
Дата ухвалення: 2019-05-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 травня 2019 року № 320/370/19

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Щавінського В.Р., при секретарі судового засідання Мілієнко О.М., за участю: представника позивача - Приліпи М.М., представника відповідача - Куліди А.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби Київської області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень та вимоги,

встановив:

ФОП ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління ДФС у Київській області з вимогами:

- визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення №, №, №, № та № від 04.12.2018;

- визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф- від 04.12.2018;

- визнати протиправним та скасувати рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску № від 04.12.2018.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 07.02.2019 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

В обґрунтування своєї правової позиції Позивач вказує, що не погоджується з висновками Акту перевірки та вважає, що дії Відповідача необґрунтованими, а висновки акту №941/10-36-13-03/ від 02.11.2018 безпідставними та такими, що не відповідають нормам діючого законодавства України та фактичним обставинам, оскільки ним під час проведення перевірки були надані всі документи бухгалтерського та податкового обліку за період з 01.01.2016 по 31.12.2017, якими в повній мірі підтверджені доходи та витрати за період з 01.01.2016 по 31.12.2017. Зокрема, такими документами є: податкові, видаткові накладні, платіжні доручення, договори, квитанції, акти виконаних робіт, декларації про доходи та майновий стан та інші.

Відповідач позов не визнав, надав суду відзив, в якому просив суд відмовити у задоволенні позову з тих підстав, що оскаржувані рішення прийняті з урахуванням вимог чинного законодавства, оскільки відповідач діяв в межах повноважень, наданих йому законами України та підзаконними нормативно-правовими актами.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечував з мотивів викладених у відзиві. Просив у задоволені позову відмовити.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі, надав відповідь на відзив. Просив суд позов задовольнити.

Заслухавши пояснення представника позивача, та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, співробітниками Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області проведено документальну планову виїзну перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи за період діяльності з 01.01.2016 по 31.12.2017.

За результати складено акт перевірки № 941/10-36-13-03/ від 02.11.2018 (далі-Акт перевірки) в якому були зафіксовані виявлені порушення, зокрема:

- п.167.1 ст.167, п. 177.2 ст. 177 ПК України від 02.12.2010 р. № 2755-VI (із змінами та доповненнями), в частині заниження суми чистого доходу за період з 01.01.2016 по 31.12.2017 р. на загальну суму 2031391,03 грн., в т.ч. за 2016р. в сумі 1002444,50 грн. без ПДВ та за 2017 р. в сумі 1028946,53 грн. без ПДВ, що призвело до заниження податку на доходи фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності на суму 365650,38 грн., в т.ч.: за 2016 р. в сумі 180440,01 грн. та за 2017 р. в сумі 185210,37 грн.;

- п. 44.3 ст. 44, п. 177.10 ст.177 ПК України від 02.12.2010 № 2755-VІ (із змінами та доповненнями) та Порядку ведення Книги обліку доходів і витрат затвердженої Наказом Міністерства доходів і зборів України від 16 вересня 2013 року № 481 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 01 жовтня 2013 року за № 1686/24218, в частині не надання до перевірки Книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи - підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, і фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність;;

- п.2 ч. 1 cт. 7, cт. 8, 4.2 ст. 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 № 2464-VI (із змінами та доповненнями), в частині заниження доходу з якого відраховується єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2016 по 31.12.2017 на загальну суму 2031391,03 грн., в т.ч. за 2016 р. в сумі 1002444,50 грн. без ПДВ та за 2017 р. в сумі 1028946,53 грн. без ПДВ, що призвело до заниження єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування з сум доходу від здійснення підприємницької діяльності, на який нараховується єдиний внесок в сумі 188302,90 грн., в т.ч.: за 2016 р. в сумі 91143,36 грн. та за 2017 р.;

- п. 187.1 ст. 187 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VI (із змінами та доповненнями), в частині заниження податкових зобов`язань з податку на додану вартість в зв`язку з не включенням ФО-П ОСОБА_1 до податкових зобов`язань з податку на додану вартість суму реалізованих товарно-матеріальних цінностей, що не відображені в податковому обліку в сумі 1886658,00 грн. без ПДВ, в т.ч. за 2016р. в сумі 925256,00 грн. без ПДВ та за 2017 р. в сумі 961402,00 грн., що призвело до заниження податку на додану вартість в сумі 377331,00 грн., в т.ч. за 2016 р. в сумі 185051,00 грн. та за 2017 р. в сумі 192280,00 грн.;

- п. 16-1 підрозділу 10 розділу XX Перехідних положень Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VI (зі змінами та доповненнями), в частині заниження чистого оподаткованого доходу від здійснення підприємницької діяльності за період з 01.01.2016 по 31.12.2017 в сумі 2031391,03 грн., в т.ч. за 2016р. в сумі 1002444,50 грн. без ПДВ та за 2017р. в сумі 1028946,53 грн. без ПДВ, що призвело до заниження військового збору від здійснення підприємницької діяльності на суму 30470,85 грн., в т.ч. за 2016 р. в сумі 15036,66 грн. та за 2017р. в сумі 15434,19 грн.

На підставі висновків даного Акту відповідачем винесено податкові повідомлення-рішення № , № , № , № та № від 04.12.2018, також податковим органом сформовано та направлено позивачу вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф- від 04.12.2018, а також прийнято рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску № від 04.12.2018 на загальну суму 1376936,87 грн.

Позивач, не погодившись з вказаними податковими повідомленнями-рішеннями звернувся до суду з даним позовом, в якому просив суд визнати протиправними та скасувати їх.

Надаючи правову оцінку оскаржуваним рішенням суд вважає за необхідне вказати наступне.

Щодо правомірності винесення контролюючим органом податкових повідомлень-рішень № , № , № , № від 04.12.2018, вимоги про сплату боргу (недоїмки) № Ф- від 04.12.2018 та рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску № від 04.12.2018, суд вказує наступне.

Згідно п. 1 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Згідно з п. 177.2. ст. 177 ПК України об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Податковим кодексом України, що набрав чинності 01.01.2011, у пункті 177.10 статті 177 було закріплено обов`язок фізичних осіб - підприємців вести книгу обліку доходів і витрат та мати підтверджуючі документи щодо походження товару.

При цьому, встановлення факту відсутності ведення даної книги після набрання цією нормою чинності може бути підставою лише для застосування до правопорушника санкцій, передбачених статтею 164-1 КУпАП, однак не може покладатись в основу визначення платнику податків податкового зобов`язання.

Судом встановлено, що Позивачем податковому органу були надані в повному обсязі належним чином оформленні первинні документи, які підтверджують реальність здійснення господарських операцій та відображення їх в податковому та бухгалтерському обліку Позивача в перевіряємому періоді. Відповідачем не наведено будь-яких інших доводів та не надано жодних доказів, які б ставили під сумнів реальність господарських операцій між позивачем та його контрагентами. Таким чином, в порушення вимог пункту 177.10 статті 177 ПК України, яким передбачено, що фізичні особи-підприємці зобов`язані вести не тільки Книгу обліку доходів і витрат, а й мати підтверджуючі документи щодо походження товару, Головним управлінням ДФС у Київській області не були взяті до уваги всі первинні документи, що надавались на перевірку, які підтверджують реальність здійснення господарських операцій по та відображення їх в податковому та бухгалтерському обліку позивача у перевіряємому періоді.

Дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення позивача суд встановив, що закупівля (доставка) товарів необхідних для господарської діяльності Позивача з контрагентами в період діяльності з 01.01.2016 по 31.12.2017 здійснювалася особисто позивачем.

Товар був негабаритним, перевезення здійснювалося вантажним малотонажнним фургоном MERCEDES-BENZ р.н. НОМЕР_1 , 2004 року випуску - зареєстрованим на позивача.

Всі первинні бухгалтерські документи належним чином оформлені, містять всі необхідні реквізити та відповідають вимогам чинного податкового законодавства України та були надані позивачем разом з позовної заявою.

Щодо твердження відповідача про заниження доходу станом за 2016 рік в сумі 925255,59 грн. без ПДВ та за 2017 рік в сумі 961401,60 грн. від реалізації позивачем товарно-матеріальних цінностей без відображення в обліку, суд зазначає наступне.

Факт реалізації позивачем товарно-матеріальних цінностей протягом періоду з 01.01.2016 по 31.12.2017 без відображення в обліку відповідач обґрунтовує в п. 2.1.2.1 Акту перевірки - наданими до перевірки отриманих та виданих позивачем видаткових накладних та податкових накладних, які містяться в аналітично-інформаційній системі ДФС України «Єдиний реєстр податкових накладних».

Суд дослідивши матеріали справи приходить до висновку, що вищевказані обґрунтування є лише загальним описом документів та інформації щодо позивача та не містять жодного конкретного факту продажу товарно-матеріальних цінностей без відображення в обліку, з зазначенням дати реалізації, конкретного контрагента який придбавав товарно-матеріальні цінності, ціни та кількості проданого такому контрагенту товару.

Крім, того перелік товарів зазначених в акті перевірки містить лише загальні назви матеріалів і комплектуючих та не містить конкретних найменувань товарів, дат придбання та постачальників цих товарів.

Також суд враховує, що згідно чинного законодавства позивач не зобов`язаний вести облік залишків на складі та фактично його не здійснював.

У зв`язку з вищевказаним суд критично ставиться до пояснень долучених до акту перевірки та зазначає, що вони надані 29.10.2018, а перевірявся період з 01.01.2016 по 31.12.2017, у зв`язку з чим інформація по залишкам на складі є неактуальною та не підтвердженою належними даними обліку.

Розділ 2.6.1. Податкові зобов`язання з ПДВ Акту перевірки, на дані посилається відповідач, як на джерело отримання інформації щодо реалізації товарно-матеріальних цінностей, містить зворотне посилання на п. 2.1.2.1 Акту перевірки, що саме в п. 2.1.2.1 Акту перевірки детально відображені факти продажу товарно-матеріальних цінностей без відображення в обліку, який не містить конкретних фактів продажу товарно-матеріальних цінностей без відображення в обліку, з зазначенням дати реалізації, конкретного контрагента який придбавав товарно-матеріальні цінності, ціни та кількості проданого такому контрагенту товару, про що зазначалося вище.

Враховуючи вищевказане, суд вважає, що відсутні будь-які причини для включення до валового доходу вартості товарно-матеріальних цінностей перелічених в п. 2.1.2.1. Акту перевірки на загальну суму 1886657,19 грн.

Щодо встановлення в ході перевірки завищення витрат пов`язаних із здійсненням підприємницької діяльності в сумі 144733,84 грн. без ПДВ, в.т.ч.: за 2016р. на загальну суму 77188,91 грн. без ПДВ та за 2017р. на Загальну суму 67544,93 грн. без ПДВ внаслідок відсутності фактичної оплати за придбані товари.

Суд зазначає, що в висновках п. 2.1.2.2. відповідач вказує про виявленні факти придбання та несплати за товарно-матеріальні цінності, але знов не зазначає конкретних фактів придбання таких товарно-матеріальних цінностей, з зазначенням дати придбання, конкретного контрагента у якого придбано товарно-матеріальні цінності, ціни та кількості придбаного товару, суми часткової або повної оплати і т.п.

Крім того, суд зазначає що в висновках п. 2.1.2.2. Акту перевірки відповідач посилається на редакцію ПК України, яка діяла до 01.01.2015 року, зокрема, містила визначення витрат операційної діяльності, що враховуються при обчисленні об`єкта оподаткування (п. 138.1. ст. 138).

Витрати відповідача підтвердженні первинними документами доданими до позовної заяви, у зв`язку з чим відсутні будь-які причини для не включення їх до складу витрат пов`язаних з отриманням доходу на загальну суму 144733,84 грн.

Таким чином, суд вважає що висновок податкового органу про заниження суми чистого доходу є необґрунтованим та документально не підтвердженим, у зв`язку з чим відсутні і заборгованість зі сплати єдиного внеску, податку на додану вартість та військового, які нараховані відповідачем на тих самих підставах або виходячи з суми донарахованого чистого доходу.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку що відповідач при винесенні податкових повідомлень-рішень №, №, №, № від 04.12.2018, вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ф- від 04.12.2018 та рішення № від 04.12.2018 про застосування штрафних санкцій діяв з порушенням норм чинного законодавства України, а тому вказані рішення є протиправними та такими, що підлягають скасуванню.

Щодо правомірності винесення контролюючим органом податкового повідомлення-рішення № від 04.12.2018 про застосування штрафних санкцій у розмірі 510,00 грн., суд зазначає наступне.

З вказаного рішення вбачається, що відповідачем нараховано штраф позивачу за порушення п. 177.10 ст. 177 ПК України внаслідок не надання до перевірки Книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи - підприємці.

Згідно п.177.10 ст.177 ПК України фізичні особи - підприємці зобов`язані вести Книгу обліку доходів і витрат.

Форма Книги обліку доходів і витрат та порядок її ведення визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Так, судом встановлено, що дійсно, як при проведенні перевірці, так і до суду платником податків не надано вказану книгу обліку доходів і витрат, протилежного позивачем не доведено та у судовому засіданні не заперечувалось.

Аналізуючи вищенаведені норми права у сукупності з доказами, дослідженими в судовому засіданні, суд приходить до висновку, що факт наявності у позивача книги обліку доходів і витрат не доведений, а тому заявлені позовні вимоги у цій частині задоволенню не підлягають.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно частин 1, 2 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно з частиною 2 статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5)добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Розподіл судових витрат здійснюється відповідно до статті 139 КАС України.

До позовної заяви позивачем додано оригінал платіжного доручення про сплату судового збору в сумі 9605,00 грн.

Оскільки суд дійшов до висновку про часткове задоволення заявлених позовних вимог, відшкодуванню позивачу з Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань відповідача підлягають судові витрати в сумі 9601,45 грн.

Згідно статті 134 КАС України, витрати на професійну правничу допомогу, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Позивачем до суду надано суду копію договору №04/01/19-1 від 04.01.2019 про надання правової допомоги, копію додатку №1 до договору №04/01/19-1 від 04.01.2019 про надання правової допомоги, копію Акту №1 прийому наданих послуг від 12.04.2019, копію рахунку №04/01/19-1 від 04.01.2019 та оригінал банківської виписки № 38 від 11.04.2019, що підтверджують понесені позивачем витрати на правову допомогу в сумі 20000,00 грн.

Вищевказані витрати суд вважає співмірними з ціною позову, тому вважає за необхідне стягнути на користь Позивача витрати на правову допомогу за рахунок бюджетних асигнувань Відповідача (особи наслідок протиправних дій і рішень якої виник спір) - в повному обсязі.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74 - 78, 90, 134, 139, 143, 242 - 246, 250, 255 КАС України, суд -

в и р і ш и в:

1.Адміністративний позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення рішення Головного управління Державної фіскальної служби Київської області № від 04.12.2018.

3. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення рішення Головного управління Державної фіскальної служби Київської області № від 04.12.2018.

4. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення рішення Головного управління Державної фіскальної служби Київської області № від 04.12.2018.

5. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення рішення Головного управління Державної фіскальної служби Київської області № від 04.12.2018.

6. Визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління Державної фіскальної служби Київської області про сплату боргу (недоїмки) №Ф- від 04.12.2018.

7. Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Державної фіскальної служби Київської області про застосування штрофних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску № від 04.12.2018.

8. Стягнути сплачений судовий збір у розмірі 9605 (дев`ять тисяч шістсот п`ять) грн. 00 коп. на користь фізичної особи-підприємця Копилова Віталія Володимировича за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Головного управління Державної фіскальної служби Київської області.

9. Стягнути витрати на правничу допомогу у розмірі 20000 (двадцять тисяч) грн. 00 коп. на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Головного управління Державної фіскальної служби Київської області.

10. У решті позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення .

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Суддя Щавінський В.Р.

Дата виготовлення і підписання повного тексту рішення - 20 травня 2019 р.