Справа № 162/182/19
Суддя: Іщук Лариса Петрівна
Дата ухвалення: 2019-05-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2019 рокуЛьвів№ 857/4734/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Іщук Л. П.,

суддів Носа С. П., Обрізка І. М.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу інспектора роти № 1 батальйону Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції Савоніка Павла Миколайовича на рішення Любешівського районного суду Волинської області від 09 квітня 2019 року, ухвалене головуючим суддею Глинянчуком В. Д. о 08 год 58 хв. у селищі Любешів, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до інспектора роти № 1 батальйону Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції Савоніка Павла Миколайовича про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,

В С Т А Н О В И В:

05 березня 2019 року ОСОБА_2 звернувся в суд з адміністративним позовом до інспектора роти № 1 батальйону Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції Савоніка П. М., в якому просив скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення від 24 лютого 2019 року серії НК № 0591482, якою на нього накладено адміністративне стягнення.

Рішенням Любешівського районного суду Волинської області від 09 квітня 2019 року позов задоволено частково, скасовано постанову у справі про адміністративне правопорушення від 24 лютого 2019 року серії НК № 0591482, а справу про адміністративне правопорушення надіслано на новий розгляд.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити повністю.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що факт вчинення позивачем адміністративних правопорушень, передбачених частиною першою статті 121, частиною першою статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення, підтверджується зібраними матеріалами у справі про адміністративне правопорушення, зокрема, показаннями технічного приладу, що мають функцію кінозйомки. Крім того, зазначає, що у разі, якщо позивачу незрозумілий зміст оскаржуваної постанови, останній не був позбавлений отримати копію оригіналу такої, де розбірливим почерком здійснено записи про вчинені ним правопорушення. Крім цього, наголошує, що при розгляді справ про адміністративне правопорушення працівники органів Національної поліції діють від імені відповідних органів, а тому належним відповідачем у даній справі є саме Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції.

Оскільки учасники справи в судове засідання не прибули, хоча були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, суд відповідно до пункту 2 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України ухвалив здійснювати розгляд справи в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь головуючого судді, проаналізувавши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення з таких підстав.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 24 лютого 2019 року інспектором роти № 1 батальйону Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції Савоніком П. М. винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення серії НК № 591482, якою ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених частиною першою статті 121, частиною першою статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а саме: здійснення зупинки транспортного засобу ближче 10 м від краю перехрещуваної проїзної частини і експлуатація транспортного засобу за відсутності заднього правого бризговика, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн.

Відповідно до вказаної постанови, ОСОБА_2, керуючи транспортним засобом марки БАЗ, державний номерний знак НОМЕР_1, здійснив зупинку транспортного засобу ближче 10 м від краю перехрещуваної проїзної частини, а також виїзду з прилеглої території, чим порушив вимоги підпункту «ґ» пункту 8.4. Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (далі - ПДР), та експлуатував транспортний засіб за відсутності заднього правого бризговика, чим порушив вимоги підпункту «е» підпункту 31.4.7 пункту 31.4 ПДР.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції керувався тим, що факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення - зупинка транспортного засобу з порушенням ПДР, не підтверджено жодними доказами. Зазначено, що нерозбірливий почерк в оскаржуваній постанові відповідача виключає можливість належним чином встановити фактичні обставини.

Суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з підпунктом «ґ» пункту 15.9 ПДР зупинка забороняється на перехрестях та ближче 10 м від краю перехрещуваної проїзної частини за відсутності на них пішохідного переходу, за винятком зупинки для надання переваги в русі та зупинки проти бокового проїзду на Т-подібних перехрестях, де є суцільна лінія розмітки або розділювальна смуга.

Згідно з частиною першою статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі пятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Відповідно до підпункту 31.4.7 «е» пункту 31.4 ПДР забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством за відсутності передбаченого конструкцією бампера або заднього захисного пристрою, грязезахисних фартухів і бризковиків.

Частиною першою статті 121 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачено, що керування водієм транспортним засобом, що має несправності системи гальмового або рульового керування, тягово-зчіпного пристрою, зовнішніх світлових приладів (темної пори доби) чи інші технічні несправності, з якими відповідно до встановлених правил експлуатація його забороняється, або переобладнаний з порушенням відповідних правил, норм і стандартів, - тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Статтею 222 Кодексу України про адміністративні правопорушення встановлено, що справи про адміністративні правопорушення, зокрема передбачені статтями 121, 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення, розглядають органи Національної поліції.

Згідно з частиною другою статті 258 Кодексу України про адміністративні правопорушення протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі, а також порушень правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксованих у режимі фотозйомки (відеозапису).

Відповідно до статті 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до статті 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Частиною першою статті 283 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачено, що розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Згідно з частинами другою-четвертою статті 283 Кодексу України про адміністративні правопорушення постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, імя та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, імя та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався); розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, або про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), крім даних, визначених частинами другою і третьою цієї статті, повинна містити відомості про адресу веб-сайту в мережі Інтернет, на якому особа може ознайомитися із зображенням чи відеозаписом транспортного засобу в момент вчинення адміністративного правопорушення, ідентифікатор для доступу до зазначеної інформації та порядок звільнення від адміністративної відповідальності.

Як вcтановлено з матеріалів справи, оскаржувана постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за порушення правил зупинки транспортного засобу та експлуатацію такого з технічними несправностями не містить інформації про здійснення будь-якої фіксації правопорушень та відомостей про адресу веб-сайту в мережі Інтернет, на якому особа може ознайомитися із зображенням чи відеозаписом транспортного засобу в момент вчинення адміністративного правопорушення.

Отже, у разі відсутності в оскаржуваній постанові по справі про адміністративне правопорушення посилань на технічний засіб та відомостей про адресу веб-сайту в мережі Інтернет, надане відповідачем відео з нагрудної камери не може вважатися належним та допустимим доказом вчинення позивачем адміністративного правопорушення.

Зазначена правова позиція узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними в постанові від 24 лютого 2019 року у справі № 592/5576/17.

Крім цього, слід зазначити, що згідно з пунктом 10 розділу ХІV Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07 листопада 2015 року № 1395, заповнення в письмовій формі протоколів про адміністративні правопорушення, постанов про притягнення до адміністративної відповідальності, тимчасових дозволів здійснюється чорнилом (пастою) чорного або синього кольору. Записи здійснюються розбірливим почерком, а прізвище, імя, по батькові особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, її місце проживання (перебування), місце роботи, а також посада, спеціальне звання та прізвище, імя, по батькові поліцейського записуються друкованими літерами.

З доданої позивачем до матеріалів справи копії постанови у справі про адміністративне правопорушення, можна зробити висновок про порушення відповідачем згаданих вище вимог Інструкції, оскільки записи здійснено нерозбірливим почерком, що судом першої інстанції правильно встановлено.

При цьому, лише після встановлення фактичних обставин у справі можна зробити висновок про наявність чи відсутність у діях позивача адміністративного правопорушення.

Враховуючи викладене, а також те, що суд не вправі перебирати на себе повноваження органів Національної поліції з вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу та виносити одну з постанов, визначених статтею 284 Кодексу України про адміністративні правопорушення, замість вказаного суб'єкта владних повноважень, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для скасування постанови відповідача у справі про адміністративне правопорушення та надіслання справи на новий розгляд.

Вказана позиція відповідає висновку Верховного Суду, викладеному у постанові від 16 липня 2018 року у справі № 520/6459/17.

Покликання відповідача на те, що він є неналежним відповідачем у даній справі апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності визначені статтею 286 Кодексу адміністративного судочинства України, за змістом якої відповідачем у даній категорії справ є відповідний субєкт владних повноважень, визначення якого міститься в пункті 7 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України, а саме це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший субєкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг. Відтак, інспектор роти № 1 батальйону Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції Савоніка П. М. як посадова особа органу Національної поліції може бути відповідачем у даній справі.

За наведених обставин, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, що відповідно до статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись статтями 272, 286, 310, 315, 316, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу інспектора роти № 1 батальйону Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції Савоніка Павла Миколайовича залишити без задоволення, а рішення Любешівського районного суду Волинської області від 09 квітня 2019 року у справі № 162/182/19 без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Л. П. Іщук
судді С. П. Нос
І. М. Обрізко