Справа № 160/9826/18
Суддя: Врона Олена Віталіївна
Дата ухвалення: 2019-04-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 квітня 2019 року Справа № 160/9826/18
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Врони О.В.,
секретаря судового засідання Максименко Е.М.,
представників позивача Серьогіна В.І.,
представника відповідача Воротниченко Н.Ф.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпрі за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, вимоги, -
Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі ФОП ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області (далі відповідач), в якій просить:
- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 26.11.2018 р. № НОМЕР_1 , винесене Головним управлінням ДФС у Дніпропетровській області, яким ОСОБА_1 збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування у розмірі 202 204,95 грн., в т.ч. за основним платежем - 161 763,96 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 40 440,99 грн.;
- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 26.11.2018 р. № НОМЕР_2 , винесене Головним управлінням ДФС у Дніпропетровській області, яким ОСОБА_1 збільшено суму грошового зобов`язання за платежем військовий збір у розмірі 16 850,41 грн., в т.ч. за основним платежем - 13 480,33 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 3 370,08 грн.;
- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 26.11.2018 р. № НОМЕР_3 , винесене Головним управлінням ДФС у Дніпропетровській області, яким ОСОБА_1 зобов`язано сплатити штраф у розмірі 10 % у сумі 1 844,11 грн. за платежем податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг);
- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 26.11.2018 р. № НОМЕР_4 , винесене Головним управлінням ДФС у Дніпропетровській області, яким ОСОБА_1 зобов`язано сплатити штрафні (фінансові) санкції (штрафи) у сумі 510,00 грн. за платежем адміністративні штрафи та інші санкції (надходження коштів, контроль за справлянням яких закріплений за ГУ ДФС);
- визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 26.11.2018 р. № Ф НОМЕР_5 , якою ОСОБА_1 встановлено заборгованість зі сплати єдиного внеску у розмірі 8 275, 32 грн.;
- визнати протиправним та скасувати рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 26.11.2018 р. № НОМЕР_6 , яким застосовано до ОСОБА_1 , штрафні санкції у розмірі на суму 1 655,06 грн.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29.12.2018 у справі № 160/9826/18 позовну заяву залишено без руху, надано позивачу строк, протягом п`яти днів з дня вручення цієї ухвали для усунення недоліків.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15.01.2019 року відкрито провадження в адміністративній справі та призначено до розгляду в підготовчому засіданні.
В обгрунтування позову зазначено, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення та вимога підлягають скасуванню, оскільки, на думку відповідача, суми, визначені у кошторисах та актах приймання-передачі виконаних будівельних робіт як оплата заробітної плати, мають бути витрачені лише для оплати заробітної плати і витрачання їх підприємцем на придбання товарно-матеріальних цінностей є неправильним і має наслідком виключення цих витрат зі складу витрат, що враховуються при визначення об`єкту оподаткування, і відповідно до збільшення чистого оподаткованого доходу. При цьому будь-яких інших порушень порядку формування витрат та визначення чистого оподаткованого доходу, у тому числі порядку формування витрат та придбання товарно-матеріальних цінностей, відповідачем під час перевірки виявлено не було, а відповідні витрати підтверджуються належним чином оформленими первинними документами. Позивач вважає, що спрямування грошових коштів, отриманих від підприємницької діяльності не на оплату праці, як це було вказано в кошторисах та актах приймання-передачі виконаних будівельних робіт, а на придбання товарно-матеріальних цінностей, а також включення цих витрат до складу витрат, що враховуються при визначенні чистого оподаткованого доходу, є таким, що не суперечить чинному законодавству, а висновки відповідача є безпідставними.
Представником позивача 07.02.2019 року було надано відповідь на відзив з викладенням правової позиції, аналогічної доводам, визначеним в позовній заяві.
Представником відповідача 15.03.2019 року надано суду заперечення на відповідь на відзив, в обґрунтування якої зазначено, що не зрозумілим є фактичне надання послуг з ремонтно-монтажних та будівельних робіт контрагентам позивача, в разі відсутності оплати за останні, а тому твердження позивача про спрямування таких витрат на придбання товарно-матеріальних цінностей є не логічним та таким, що ставить під сумнів реальність здійснення господарських операцій.
Представники сторін в судовому засіданні підтримали обрані правові позиції.
Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступного висновку.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_7 ) зареєстрований фізичною особою-підприємцем 25.03.2002 року, основний вид економічної діяльності 43.99 Інші спеціалізовані будівельні роботи, н.в.і.у., є платником податку на додану вартість відповідно до свідоцтва №55567728 від 18.04.2002 року.
На підставі підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20, статті 75, пункту 77.1 статті 77, пункту 77.4 статті 77 Податкового кодексу України, Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», наказу ГУ ДФС у Дніпропетровській області від 14.09.2018 року №5245-п проведено планову виїзну документальну перевірку ФОП ОСОБА_1 з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2016 року по 31.12.2017 року.
Перевіркою встановлено порушення:
- п.177.2, п.177.4 ст.177 Податкового кодексу України в частині завищення суми валових витрат, в результаті чого занижено податок на доходи фізичних осіб у розмірі 161763,96 грн., в тому числі за 2016 рік 1613,50 грн., за 2017 рік 160150,46 грн.;
- п.4 ч.1 ст.4, п.2 ст.6, п.1 ч.2 ст.7, п.11 ст.8 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» в частині не донарахування єдиного соціального внеску у сумі 8275,32 грн. за 2016 рік;
- п. 177.10 ст. 177 Податкового кодексу України встановлено не ведення книги обліку доходів та витрат за період з 01.01.2016 року по 31.12.2017 року;
- граничних термінів реєстрації податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних, встановлених ст. 201 Податкового кодексу України.
- податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_3 , яким застосовано штраф в розмірі 10% в сумі 1844,11 грн. за платежем - податок на додану вартість;
- податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_4 , яким застосовано штрафні санкції у сумі 510 грн. за платежем адміністративні штрафи та інші санкції;
- рішення № НОМЕР_6 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску в сумі 8275,32 грн.
Не погоджуючись з прийнятими рішеннями, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку висновку контролюючого органу, суд виходить з наступного.
Судом встановлено, що позивачем було подано до Дніпровської ОДПІ ГУ ДФС у Дніпропетровській області податкові декларації про майновий стан і доходи за 2016 та 2017 роки.
З метою здійснення основного виду підприємницької діяльності, а саме виконання ремонтно-будівельних робіт для замовників: ПрАТ «Саніта» згідно з договором підряду №_021116 від 02.11.2016 року, ТОВ «АВ Метал Груп» згідно з договором підряду №071016 від 07.10.2016 року, ТОВ «Аркада Фінанс» згідно з договором підряду №82 від 16.08.2016 року, ТОВ «Еврика Плюс» згідно з договорами підряду №010816 від 15.08.2016 року, №010416 від 05.04.2016 року, ПрАТ «Дніпропетровський інженерно-технічний центр «Контакт» згідно з договором підряду №070416 від 07.04.2016 року, ТОВ «Сакти Плюс» згідно з договором підряду №01/04-16 від 04.04.2016 року, ТОВ «Софіно» згідно з договором підряду №_040416 від 04.04.2016 року, КП Дніпропетровської міської ради «Міське управління справами» згідно з договором підряду №22 від 18.03.2016 року, ФОП ОСОБА_1 у 2016-2017 роках було залучено до виконання будівельних робіт наступних підрядників:
- АВ «Метал Груп» згідно з видатковими накладними №5090005 від 10.11.2016 року, №500088042 від 29.11.2016 року;
- ТОВ «Ремстрой Дніпро» згідно з видатковою накладною №ОУ-0000100 від 29.11.2016 року;
- ПП «Осанна» згідно з видатковими накладними №1 від 09.11.2016 року, №11 від 10.11.2017 року;
- ТОВ «ТД Ельба» згідно з видатковою накладною від 05.12.2016 року.
- договорів за 2016 рік;
- договорів за 2017 рік;
- банківських виписок за 2016-2017 роки;
- нарахувань заробітної плати за 2016-2017 роки;
- виплат заробітної плати у 2016-2017 роках;
- трудових договорів між працівником і фізичною особою, яка використовує найману працю;
- повідомлень про прийняття працівника на роботу;
- витрат за 2016-2017 роки;
- дохід за 2016-2017 роки.
Статтею 177 Податкового кодексу України визначено особливості оподаткування доходів, отриманих фізичною особою-підприємцем від провадження господарської діяльності, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування.
Так, згідно з п. 177.1 ст.177 Податкового кодексу України, доходи фізичних осіб - підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставками, визначеними в пункті 167.1 статті 167 цього Кодексу (тобто, у розмірі 15 відсотків бази оподаткування щодо доходів, нарахованих (виплачених, наданих) (крім випадків, визначених у пунктах 167.2-167.5 цієї статті), у тому числі, але не виключно у формі заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які нараховуються (виплачуються, надаються) платнику у зв`язку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами).
Згідно з вимогами п.177.2 ст.177 Податкового кодексу України, об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто, різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та не грошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.
Згідно з п. 292.1 ст. 292 Податкового кодексу України доходом платника єдиного податку є для фізичної особи - підприємця - дохід, отриманий протягом податкового (звітного) періоду в грошовій формі (готівковий та/або безготівковій); матеріальній або нематеріальній формі, визначеній пунктом 292.3 цієї статті. При цьому датою отримання доходу платника єдиного податку є дата надходження коштів платнику єдиного податку у грошовій (готівковій або безготівковій) формі, дата підписання платником єдиного податку акту приймання-передачі безоплатно отриманих товарів згідно положення п. 292.6 ст. 292 Податкового кодексу України.
Таким чином, положеннями Податкового кодексу України регламентовано, що доходом як платника єдиного податку, є фактично отриманий дохід тобто фактично отримана сума грошових коштів в готівковій або безготівковій формі, а не дохід від окремих видів такої діяльності.
Згідно пункту 46.5 статті 46 Податкового кодексу України форма податкової декларації встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.
У такому ж порядку встановлюються форми податкових декларацій з місцевих податків і зборів, що є обов`язковими для застосування їх платниками (податковими агентами).
Форма декларації про майновий стан і доходи (податкової декларації) встановлюється з урахуванням особливостей, визначених пунктом 179.9 статті 179 цього Кодексу.
Порядок заповнення декларації про майновий стан і доходи встановлений Інструкцією щодо заповнення податкової декларації про майновий стан і доходи затверджений наказом Міністерства фінансів України 02.10.2015 року № 859 «Про затвердження форми податкової декларації про майновий стан і доходи та Інструкції щодо заповнення податкової декларації про майновий стан і доходи».
Згідно абз.5 п.1 ч. 3 розділу IV Інструкції щодо заповнення податкової декларації про майновий стан і доходи визначено, що у додатку Ф2 до декларації "Розрахунок податкових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб та військового збору з доходів, отриманих самозайнятою особою" у графах 5 - 7 зазначається сума документально підтверджених витрат, пов`язаних із провадженням господарської діяльності (вартість придбаних товарно-матеріальних цінностей, що реалізовані або використані у виробництві продукції, витрати на оплату праці та нарахування на заробітну плату, інші витрати, включаючи вартість виконаних робіт, наданих послуг, амортизаційні відрахування).
Таким чином, суд зазначає, що Наказом №859 не визначено обов`язку розділяти витрати по їх видам.
У відповідності до п.177.4 ст.177 Податкового кодексу України, до переліку витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів, належать:
- 177.4.1. витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об`єкта витрат;
- 177.4.2. витрати на оплату праці фізичних осіб, що перебувають у трудових відносинах з таким платником податку (далі - працівники), які включають витрати на оплату основної і додаткової заробітної плати та інших видів заохочень і виплат виходячи з тарифних ставок, у вигляді премій, заохочень, відшкодувань вартості товарів (робіт, послуг), витрати на оплату за виконання робіт, послуг згідно з договорами цивільно-правового характеру, будь-яка інша оплата у грошовій або натуральній формі, встановлена за домовленістю сторін (крім сум матеріальної допомоги, які звільняються від оподаткування згідно з нормами цього розділу);
обов`язкові виплати, а також компенсація вартості послуг, які надаються працівникам у випадках, передбачених законодавством, внески платника податку на обов`язкове страхування життя або здоров`я працівників у випадках, передбачених законодавством;
- 177.4.3. суми податків, зборів, які пов`язані з проведенням господарської діяльності такої фізичної особи - підприємця (крім податку на додану вартість для фізичної особи - підприємця, зареєстрованого як платник податку на додану вартість, та акцизного податку, податку на доходи фізичних осіб з доходу від господарської діяльності, податку на майно); суми єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірах і порядку, встановлених законом; платежі, сплачені за одержання ліцензій на провадження певних видів господарської діяльності фізичною особою - підприємцем, одержання дозволу, іншого документа дозвільного характеру, які пов`язані з господарською діяльністю фізичної особи - підприємця;
- 177.4.4. інші витрати, до складу яких включаються витрати, що пов`язані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в підпунктах 177.4.1-177.4.3 цього пункту, до яких відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги зв`язку, реклами, плати за розрахунково-касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов`язані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо пов`язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг.
Відповідно до пп.177.4.5. п.177.4 ст.177 ПКУ, до складу витрат підприємця не включаються: витрати, не пов`язані з провадженням господарської діяльності такою фізичною особою підприємцем; витрати на придбання, самостійне виготовлення основних засобів та витрати на придбання нематеріальних активів, які підлягають амортизації; витрати на придбання та утримання та утримання основних засобів подвійного призначення, визначених цією статтею; документально не підтверджені витрати.
Вимоги до підтвердження даних, визначених у податковій звітності, встановлені ст.44 ПКУ. У ній зазначено, що для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Згідно із пп.14.1.36. п.14.1. ст.14 Податкового кодексу України, господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також, через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема, за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.
Таким чином, з вказаних норм вбачається, що при визначенні фізичною особою-підприємцем об`єкта оподаткування можуть враховуватися лише документально підтверджені витрати, пов`язані з господарською діяльністю такої фізичної особи-підприємця, які включаються до витрат операційної діяльності згідно з розділом III Податкового кодексу України.
Згідно зі статтею 1 Закону України від 16.07.99 N 996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.
Тобто, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків. Господарські операції мають бути фактично здійсненими та підтвердженими належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, які відображають реальність таких операцій, та спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.
Судом встановлено, що жодних порушень щодо документального підтвердження витрат, пов`язаних з господарською ФОП ОСОБА_1 перевіркою не виявлено, обґрунтування порушень по вказаним витратам в акті перевірки контролюючим органом також не наведено.
Суд погоджується з твердженням представника позивача, що спрямування грошових коштів, отриманих від підприємницької діяльності не на оплату праці, як це було вказано в кошторисах та актах приймання-передачі виконаних будівельних робіт, а на придбання товарно-матеріальних цінностей, а також включення цих витрат до складу витрат, що враховуються при визначенні чистого оподаткованого доходу, є таким, що не суперечить чинному законодавству, а висновки відповідача є безпідставними.
Придбання товарно-матеріальних цінностей позивачем підтверджується наявними в матеріалах справи копіями договорів поставки будівельно-ремонтної продукції, видаткових накладних та довідкою про доходи і витрати ФОП ОСОБА_1 у 2016-2017 роках.
Вказана продукція була придбана позивачем з метою здійснення безпосередньо підприємницької діяльності виконання ремонтно-будівельних робіт для замовників: ПрАТ «Саніта» згідно з договором підряду №_021116 від 02.11.2016 року, ТОВ «АВ Метал Груп» згідно з договором підряду №071016 від 07.10.2016 року, ТОВ «Аркада Фінанс» згідно з договором підряду №82 від 16.08.2016 року, ТОВ «Еврика Плюс» згідно з договором підряду №010816 від 15.08.2016 року, №010416 від 05.04.2016 року, ПрАТ «Дніпропетровський інженерно-технічний центр «Контакт» згідно з договором підряду №070416 від 07.04.2016 року, ТОВ «Сакти Плюс» згідно з договором підряду №01/04-16 від 04.04.2016 року, ТОВ «Софіно» згідно з договором підряду №_040416 від 04.04.2016 року, КП Дніпропетровської міської ради «Міське управління справами» згідно з договором підряду №22 від 18.03.2016 року.
Отже, судом встановлено, що обов`язковою ознакою визначення об`єкта оподаткування є його документальне підтвердження та використання у підприємницькій діяльності.
Судом з`ясовано, що витрати на придбання товарно-матеріальних цінностей були використані в підприємницькій діяльності позивача з метою виконання ремонтно-будівельних робіт та підтверджені наданими суду первинними документами в повному обсязі.
Перелік витрат, які не включаються до складу витрат підприємця, є вичерпним та визначений в пп.177.4.5. п.177.4 ст.177 Податкового кодексу України, не містить такої підстави для невлучення витрат на придбання товарно-матеріальних цінностей, як їх придбання за рахунок коштів, отриманих у відповідності з кошторисами та актами приймання-передачі виконаних будівельних робіт для оплати праці.
З огляду на викладене, суд приходить до висновку про помилковість тверджень контролюючого органу про заниження позивачем чистого оподаткованого доходу за 2016-2017 роки, що в свою чергу виключає збільшення позивачу суми грошового зобов`язання за платежем податок на доходи фізичних осіб податковим повідомленням-рішенням № НОМЕР_1 від 26.11.2018 року.
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 4 «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08 липня 2010 року, № 2464-VI (далі- Закон № 2464-VI) платниками єдиного внеску є фізичні особи-підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.
Згідно з пунктом 2 частини першої статті 7 Закону № 2464-VI єдиний внесок для платників, зазначених у пункті 4 (крім фізичних осіб-підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону нараховується на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб, та на суму доходу, що розподіляється між членами сім`ї фізичних осіб - підприємців, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за кожну особу за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).
Частиною другою статті 9 Закону №2464-VI визначено, що обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.
Згідно з частиною третьою статті 9 Закону №2464-VI обчислення єдиного внеску органами доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом, здійснюється на підставі актів перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску, звітності, що подається платниками до органів доходів і зборів, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суми виплат (доходу), на суми яких (якого) відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.
Відповідно до частин сьомої, восьмої, одинадцятої статті 9 Закону №2464-VI єдиний внесок сплачується шляхом перерахування платником безготівкових коштів з його банківського рахунку. Платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця. У разі несвоєчасної або не в повному обсязі сплати єдиного внеску до платника застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про збір та ведення обліку єдиного внеску, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.
Частиною одинадцятою статті 25 Закону № 2464-VI встановлено, що орган доходів і зборів застосовує до платника єдиного внеску такі штрафні санкції: за донарахування органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску накладається штраф у розмірі 10 відсотків зазначеної суми за кожний повний або неповний звітний період, за який донараховано таку суму, але не більш як 50 відсотків суми донарахованого єдиного внеску.
Отже, єдиний внесок повинен сплачуватись із тієї суми доходу, з якої сплачується податок на доходи фізичних осіб.
З урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку про безпідставне збільшення відповідачем податкового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб від провадження діяльності, що тягне за собою безпідставне донарахування єдиного соціального внеску та застосування штрафних (фінансових) санкцій, а тому позовна вимога позивача щодо скасування вимоги від 26.11.2018 р. № Ф НОМЕР_5 та рішення про застосування фінансових санкцій від 26.11.2018 р. № НОМЕР_6 підлягає задоволенню.
Крім того, Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких інших законодавчих актів України» від 31.07.2014 року №1621-VII ПК України, а саме - розділ XX «Перехідні положення», підрозділ 10 доповнено пунктом 16-1, відповідно до якого тимчасово, до 1 січня 2015 року, встановлюється військовий збір у розмірі 1,5 відсотка до доходів у формі заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які нараховуються (виплачуються, надаються) платнику у зв`язку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами; виграшу в державну та недержавну грошову лотерею, виграш гравця (учасника), отриманий від організатора азартної гри. Вказаний №1621-VII ПК України набрав чинності з 03.08.2014 року.
Відповідно до п.п. 1.1 п. 16-1 підрозд. 10 розд. ХХ ПК України платниками збору є особи, визначені п. 162.1 ст.162 цього Кодексу.
Згідно п.162.1 ст.162 ПК України встановлено, що платниками збору є: фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи; фізична особа - нерезидент, яка отримує доходи з джерела їх походження в Україні; податковий агент.
Підпунктом 1.2 п.16-1 підрозд. 10 розд. ХХ ПК України встановлено, що об`єктом оподаткування збором є доходи, визначені ст.163 ПК України.
Нарахування, утримання та сплата (перерахування) збору до бюджету здійснюється у порядку, встановленому ст.168 ПК України за ставкою 1.5% від об`єкта оподаткування.
Фізичні особи за результатами звітного податкового року самостійно розраховують військовий збір в розмірі 1,5 відсотків чистого оподатковуваного доходу, відображають в річній податковій декларації та сплачують в терміни, передбачені для сплати податку на доходи фізичних осіб за відповідний період.
Збільшення ОСОБА_1 суми грошового зобов`язання за платежем військовий збір є, також, похідним від суми доходу, з якої сплачується податок на доходи фізичних осіб, а тому податкове повідомлення-рішення від 26.11.2018 р. № НОМЕР_2 підлягає скасуванню.
Щодо вимоги про скасування податкових повідомлень-рішень від 26.11.2018 р. № НОМЕР_3 , яким ОСОБА_1 зобов`язано сплатити штраф у розмірі 10 % у сумі 1 844,11 грн. за платежем податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) та від 26.11.2018 р. № НОМЕР_4 , яким ОСОБА_1 зобов`язано сплатити штрафні (фінансові) санкції (штрафи) у сумі 510,00 грн. за платежем адміністративні штрафи та інші санкції (надходження коштів, контроль за справлянням яких закріплений за ГУ ДФС), то суд зазначає, що позивачем фактично визнано вказані рішення.
Так, 03.04.2019 року адвокатом позивача в судовому засіданні та письмовою заявою підтверджено, що від позовних вимог стосовно скасування податкових повідомлень-рішень від 26.11.2018 р. № НОМЕР_3 та НОМЕР_4 позивач відмовляється.
Відповідно до долученої до матеріалів справи копії довіреності ОСОБА_1 від 27.02.2018 року, виданої на ім`я представника ОСОБА_2 , останньому надано право часткової відмови від позовних вимог.
На підставі викладеного, питання щодо правомірності винесення податкових повідомлень-рішень від 26.11.2018 р. № НОМЕР_3 та НОМЕР_4 не розглядається судом, оскільки вони фактично визнані позивачем.
Відповідно до ч.4 ст. 189 КАС України у разі визнання позову відповідачем повністю або частково суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову повністю або у відповідній частині вимог.
Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Понесені позивачем судові витрати зі сплати судового збору, відповідно до норм статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, у зв`язку із задоволенням позову, підлягають відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Дніпропетровської області пропорційно до задоволених позовних вимог у розмірі 2289,85 грн.
Частиною 7 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Згідно з п. 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30.09.09 р. № 23-рп/2009 у справі № 1-23/2009, зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.
Отже, з викладеного слідує, що до правової допомоги належать: консультації та роз`яснення з правових питань; складання заяв, скарг та інших документів правового характеру; представництво тощо.
Конституційний Суд України зазначив і про те, що гарантування кожному права на правову допомогу в контексті ч. 2 ст. 3, ст. 59 Конституції України покладає на державу відповідні обов`язки щодо забезпечення особи правовою допомогою належного рівня. Такі обов`язки обумовлюють необхідність визначення в законах України, інших правових актах порядку, умов і способів надання цієї допомоги.
Відповідно до ч.4 ст.134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
При цьому, відповідно до ч.5 ст.134 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Тобто, суд під час вирішення питання щодо розподілу судових витрат зобов`язаний оцінити рівень витрат на правничу допомогу обґрунтовано у кожному конкретному випадку за критеріями співмірності необхідних і достатніх витрат.
В матеріалах справи відсутні акти наданих послуг/виконаних робіт, прийому-передачі, з яких би вбачався реальний обсяг наданих послуг, час витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт та їх прийняття позивачем.
З огляду на вищевикладене, суд не знаходить підстав для задоволення заяви позивача про стягнення з відповідача судових витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката.
Керуючись, ст.ст. 139, 241 - 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 26.11.2018 р. № НОМЕР_1 , винесене Головним управлінням ДФС у Дніпропетровській області, яким ОСОБА_1 збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування у розмірі 202 204,95 грн., в т.ч. за основним платежем - 161 763,96 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 40 440,99 грн.
Визнати протиправним та скасувати рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 26.11.2018 р. № НОМЕР_6 , яким застосовано до ОСОБА_1 , штрафні санкції у розмірі на суму 1 655,06 грн.
В решті позовних вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 15 квітня 2019 року.

Суддя О.В. Врона