Справа № 295/12927/16-а
Суддя: Берназюк Я.О.
Дата ухвалення: 2019-05-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

16 травня 2019 року

Київ

справа №295/12927/16-а

адміністративне провадження №К/9901/44100/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді -доповідача Берназюка Я.О., суддів: Коваленко Н.В., Гриціва М.І., розглянувши в письмовому провадженні у касаційному порядку адміністративну справу № 295/12927/16-а

за позовом ОСОБА_1

до Житомирського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області

третя особа Комунальне підприємство «Житомирське трамвайно-тролейбусне управління» Житомирської міської ради

про визнання протиправним, скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії

за касаційною скаргою Житомирського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області

на постанову Богунського районного суду м.Житомира (у складі судді Стрілецької О.В.) від 11 квітня 2017 року та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду (у складі колегії суддів Іваненко Т.В., Кузьменко Л.В., Франковської К.С.) від 30 травня 2017 року

ВСТАНОВИВ :

У жовтні 2016 року ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до Житомирського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання протиправним, скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, в якому з уточненням позовних вимог просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення Управління Пенсійного фонду України м. Житомира Житомирської області №10134/04 від 26 вересня 2016 року про відмову в призначенні йому пенсії за віком на пільгових умовах;

- зобов`язати відповідача призначити йому пенсію за віком на пільгових умовах з урахуванням стажу роботи зі шкідливими та важкими умовами праці за період з 19 квітня 1999 року по 01 серпня 2013 року.

В обґрунтування вимог позивач посилається на те, що в період з 19 квітня 1999 року по 01 серпня 2012 року працював вулканізаторником, а з 01 серпня 2012 року по 01 серпня 2013 року ливарником пластмас в КП «Житомирське трамвайно-тролейбусне управління» Житомирської міської ради на роботах зі шкідливими і важкими умовами праці. Зазначає, що його трудовий стаж в таких умовах складає 13 років 3 місяці і 18 днів, а відтак вважає, що він має право на пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» як працівник зайнятий повний робочий день на роботах по Списку №2, а відповідач неправомірно відмовив йому в призначенні пенсії.

Постановою Богунського районного суду м. Житомира від 11 квітня 2017, яку залишено без змін ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 30 травня 2017 року, адміністративний позов задоволено; визнано протиправним і скасовано розпорядження Житомирського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 19 вересня 2016 року про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком по Списку № 2 відповідно до пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» у зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу роботи (7 років 6 місяців); зобов`язано Житомирське об`єднане управління Пенсійного фонду України в Житомирській області призначити, нарахувати та виплачувати ОСОБА_1 пільгову пенсію за віком по Списку № 2 відповідно до пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», починаючи з 23 серпня 2016 року; стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Житомирського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 551,20 грн.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції, та, залишаючи таке в силі, суд апеляційної інстанції виходили з того, що період роботи ОСОБА_1 на посаді вулканізаторника КП «Житомирське трамвайно-тролейбусне управління» з 19 квітня 1999 року по 20 лютого 2004 року та з 12 лютого 2009 року по 03 липня 2012 року підлягає зарахуванню до стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці, оскільки вказана посада передбачена Списком № 2 Розділу ХХХІІІ Загальні професії, позиція 33 та за результатами проведеної атестації підтверджено право на пільгове пенсійне забезпечення за роботи зі шкідливими і важкими умовами праці на посаді вулканізаторника. Стаж роботи позивача на посаді зі шкідливими і важкими умовами праці становить 8 років 3 місяці 20 днів, тобто позивач має більше ніж 7 років 6 місяців стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці, відповідно до пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», а відтак має право на пенсію за віком зі зменшенням пенсійного віку на 3 роки (зменшення стажу на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців роботи в шкідливих умовах праці).

Не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, Житомирського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області звернулося із касаційною скаргою, в якій просить про скасування постанови Богунського районного суду м.Житомира від 11 квітня 2017 року і ухвали Житомирського апеляційного адміністративного суду від 30 травня 2017 року та ухвалення нового рішення про відмову у задоволення позову.

Судами попередніх інстанцій встановлено та підтверджується матеріалами справи, що згідно записів в трудовій книжці позивача він з 19 квітня 1999 року був переведений на посаду вулканізаторника 3 розряду Житомирського трамвайно-тролейбусного управління на підставі наказу № 32-к від 19.04.1999 року, на даній посаді працював до 31 липня 2012 року, а з 01 серпня 2012 року був переведений на посаду ливарника пластмас 5-го розряду згідно наказу № 63-к 06.08.2012 року. Звільнений із займаної посади з 01 серпня 2013 року за власним бажанням.

27 травня 2015 року позивач звернувся до Управління Пенсійного фонду України в м. Житомирі Житомирської області, яке з 12 лютого 2016 року реорганізоване у Житомирське об`єднане управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, із заявою про призначення йому пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2, однак рішенням Комісії по розгляду питань, пов`язаних з призначенням (перерахунком) та виплатою пенсій відповідно до чинного законодавства України про пенсійне забезпечення від 07 липня 2015 року йому було відмовлено у призначенні пенсії за віком за Списком № 2 відповідно до пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» у зв`язку з відсутністю у ОСОБА_1 необхідного пільгового стажу роботи - 12 років 6 місяців.

Не погоджуючись з вказаною вище відмовою позивач звернувся з позовом до суду.

Постановою Богунського районного суду м. Житомира від 30 жовтня 2015 року ОСОБА_1 відмовлено у задоволенні адміністративного позову .

13 вересня 2016 року позивач вдруге звернувся до відповідача з заявою про призначення йому пенсії за віком за Списком №2 .

Розпорядженням Житомирського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 19 вересня 2016 року позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком за Списком №2 відповідно до пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» у зв`язку з відсутністю у позивача необхідного пільгового стажу роботи - 7 років 6 місяців, про що його повідомлено листом від 26 вересня 2016 року за № 10134/04.

Вважаючи такі дії відповідача протиправними, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.

Касаційна скарга Житомирського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області обґрунтована тим, що у позивача відсутній необхідний пільговий стаж роботи по Списку №2 вулканізатором (7 років 6 місяців), оскільки підприємством не було атестовано робоче місце позивача. Зазначає також, що органи Пенсійного фонду України звільнені від сплати судового збору, що унеможливлює стягнення на користь держави судового збору за рахунок бюджетних асигнувань Пенсійного органу.

Від позивача відзиву або заперечень на касаційну скаргу відповідача не надходило, що відповідно до статті 338 КАС України не перешкоджає касаційному перегляду рішень судів першої та апеляційної інстанцій.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам касаційної скарги, а також виходячи з меж касаційного перегляду справи, визначених статтею 341 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з положенням частини третьої статті 211 КАС України (в редакції, чинній до 15 грудня 2017 року) та частини четвертої статті 328 КАС України (в редакції, чинній після 15 грудня 2017 року) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 159 КАС України (в редакції, чинній до 15 грудня 2017 року) та частин першої, другої та третьої статті 242 КАС України (в редакції, чинній після 15 грудня 2017 року) судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Крім того, стаття 2 та частина четверта статті 242 КАС України (в редакції, чинній після 15 грудня 2017 року) встановлюють, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Зазначеним вимогам процесуального закону рішення судів першої та апеляційної інстанцій відповідають, а викладені у касаційній скарзі мотиви скаржника є неприйнятними з огляду на наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Призначення, виплата та перерахунок призначеної пенсії регулюється Законами України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року №1788-XII (далі - Закон №1788-XII), «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року№1058-IV (далі - Закон 1058-IV).

Відповідно до пункту 2 Прикінцевих положень Закону № 1058-IV особам, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Cписком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбачених Законом України «Про пенсійне забезпечення».

Згідно з пунктом «б» частини 1 статті 13 Закону № 1788-XII на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах.

Працівникам, які не мають стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого загального стажу роботи пенсії за віком на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»: чоловікам - на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи.

За приписами статті 62 Закону № 1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

У пунктах 1 та 2 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 (далі - Порядок №637) зазначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Пунктом 3 Порядку застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18 листопада 2005 року № 383 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 01.12.2005 № 1451/11731, встановлено, що при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21 серпня 1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21 серпня 1992 року.

Згідно п. 4.1 та 4.5 Порядку, при призначенні пенсії за віком на пільгових умовах для зарахування до стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, певного 5-річного періоду роботи зі шкідливими і важкими умовами праці після 21 серпня 1992 року (дата набрання чинності Порядку проведення атестації робочих місць за умовами праці, який затверджений постановою КМУ від 01 серпня 1992 року №442), відповідне право впродовж цього періоду повинне бути підтверджене результатами атестації.

Враховуючи наведені положення законодавства, судами попередніх інстанцій досліджено та вірно на підставі досліджених доказів встановлено, що атестація робочого місця за умовами праці вулканізаторника КП "Житомирське трамвайно-тролейбусне управління" Житомирської міської ради в період з 2009 року по 2013 рік проводилась тричі. У 1999 році та у 2009 році за результатами атестації вулканізаторнику було підтверджено право на пільгове пенсійне забезпечення за Списком № 2, а у 2004 році - вулканізаторнику не було підтверджено право на пільгове пенсійне забезпечення, що підтверджується відповідними наказами про результати атестації робочих місць і висновками Державної експертизи умов праці.

Також судами слушно взято до уваги на підтвердження підставності вимог позову, що згідно матеріалів справи позивач отримував доплату до заробітної плати в розмірі 4% за роботу на посаді зі шкідливими та важкими умовами праці.

Колегія суддів критично оцінює та вважає неприйнятними доводи відповідача, що на підставі поданих позивачем документів неможливо стверджувати, що за результатами атестації робочих місць за умовами праці у 1999 році та 2009 році атестовано саме посаду ОСОБА_1 , і погоджується з цього приводу з висновками попередніх судів, що атестована посада вулканізаторника, на якій працював позивач, з огляду на те, що за даними штатних розписів робітників трамвайно-тролейбусного та тролейбусного депо за період з 01 березня 1999 року по 2004 рік та з 01 січня 2009 року по 2013 роки в управлінні передбачалась лише одна посада вулканізаторника, яка включалась до бригади з ремонту агрегатів відділення технічного обслуговування, а тому підстави вважати, що було атестоване чиєсь інше робоче місце, а не позивача, відсутні.

Верховний Суд також приймає до уваги, що обставини, які підлягали встановленню судами у даній справі і доказуванню, значно віддалені у часі, при цьому враховує ступінь вини позивача у відсутності повного об`єму необхідних для реалізації його прав документів та повноті записів у наявних підтверджуючих пільговий стаж документах, з огляду на те, що обов`язок належного оформлення таких документів покладається не на працівника, а на роботодавця чи інших уповноважених осіб. Крім цього, згідно вимог частини 2 статі 71 КАС України (в редакції чинній до 15 грудня 2017 року) адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Отже, суди попередніх інстанцій дійшли вірного висновку, що період роботи ОСОБА_1 на посаді вулканізаторника КП «Житомирське трамвайно-тролейбусне управління» з 19 квітня 1999 року по 20 лютого 2004 року та з 12 лютого 2009 року по 31 липня 2012 року підлягає зарахуванню до стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці, оскільки вказана посада передбачена Списком № 2 Розділу ХХХІІІ Загальні професії, позиція 33 та за результатами проведеної атестації підтверджено право на пільгове пенсійне забезпечення за роботи зі шкідливими і важкими умовами праці на посаді вулканізаторника, таким чином, стаж роботи позивача на посаді зі шкідливими і важкими умовами праці становить 8 років 3 місяці 20 днів і він має право на пенсію за віком зі зменшенням пенсійного віку на 3 роки відповідно до пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Відповідно до частини 1 статті 94 КАС України (у редакції чинній до 15 грудня 2017 року) якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про необхідність стягнення судового збору на користь позивача з відповідача за рахунок бюджетних асигнувань, оскільки як свідчать матеріали справи позивачем при зверненні до суду з адміністративним позовом сплачено судовий збір, рішенням суду першої інстанції позовні вимоги задоволено.

Доводи касаційної скарги щодо звільнення Пенсійного фонду України та його органів від сплати судового збору, що, на думку відповідача, унеможливлює стягнення на користь позивача судового збору за рахунок бюджетних асигнувань є безпідставними та не спростовують висновків суду першої інстанції.

Відповідно пункту 18 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» (в редакції, яка діяла на момент прийняття рішення про розподіл судових витрат) від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняється, зокрема, Пенсійний фонд України та його органи.

Отже, відповідач у даній справі в силу закону звільняється від сплати судового збору при поданні адміністративного позову, апеляційної чи касаційної скарги тощо.

Проте, звільнення від сплати судового збору Пенсійного фонду України та його органів не звільняє його від обов`язку відшкодувати судові витрати у разі, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень.

Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 03 квітня 2018 у справі № 39/3772/15-а, від 12 червня 2018 у справі № 750/108/17, від 22 листопада 2018 року у справі № 750/12502/16-а.

Посилання Житомирського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області на правову позицію, висловлену Верховним Судом України в постанові від 01 березня 2017 року у справі № 6-152цс17, є безпідставним, оскільки дана правова позиція стосується інших обставин розподілу судових витрат, ніж ті, які встановлені у справі, що розглядається.

Доводи касаційної скарги не містять належних та об`єктивно обумовлених міркувань, які б спростовували наведені висновки судів першої та апеляційної інстанції.

У ній також не наведено інших аргументів, які б не були предметом перевірки судами та щодо яких не наведено мотивів відхилення наведеного аргументу.

Крім того, як убачається з касаційної скарги, наведені в ній доводи щодо помилковості висновків судів першої та апеляційної інстанцій у цій справі фактично зводяться до необхідності нової правової оцінки обставин у справі та дослідження наявних у матеріалах справи доказів.

Суд визнає, що суди попередніх інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень, внаслідок чого касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін.

Керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України,

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу Житомирського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області залишити без задоволення, а постанову Богунського районного суду м. Житомира від 11 квітня 2017 року та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 30 травня 2017 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Я.О. Берназюк

Судді: М.І. Гриців

Н.В. Коваленко