Справа № 826/13960/17
Суддя: Скочок Т.О.
Дата ухвалення: 2019-05-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

15 травня 2019 року № 826/13960/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі колегії: головуючої судді Скочок Т.О., суддів Кармазіна О.А. та Катющенка В.П., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовом Публічного акціонерного товариства «Київгаз»

до Національної комісії, що здійснює державне регулювання в сферах енергетики та комунальних послуг

про визнання незаконною та скасування постанови від 28 квітня 2017 року №615 в частині

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство «Київгаз» (далі по тексту - позивач, ПАТ «Київгаз») звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Національної комісії, що здійснює державне регулювання в сферах енергетики та комунальних послуг (далі по тексту - відповідач, НКРЕКП), в якому просить:

- визнати постанову Національної комісії, що здійснює державне регулювання в сферах енергетики та комунальних послуг від 28 квітня 2017 року №615 «Про затвердження Змін до постанови НКРЕКП від 30 вересня 2015 року №2493» в частині внесення змін до пунктів 3 та 4 глави 4 розділу XIV Кодексу газотранспортної системи незаконною та скасувати її в цій частині.

В обґрунтування позовних вимог позивач послався на те, що зміни пунктів 3 та 4 глави 4 розділу XIV Кодексу газотранспортної системи, внесені постановою НКРЕКП від 28 квітня 2017 року №615 «Про затвердження Змін до постанови НКРЕКП від 30 вересня 2015 року №2493», які на думку позивача, є незаконними та такими, що підлягають скасуванню з огляду на наступне.

ПАТ «Київгаз» здійснює господарську діяльність з розподілу природного газу споживачам міста Києва, на що має відповідну ліцензію, яку видано НКРЕКП та є оператором газорозподільної системи. На замовлення постачальників природного газу ПАТ «Київгаз» (оператора ГТС) отриманий з газотранспортної системи розподіляє за замовленнями постачальників споживачам. У разі перевищення за обліковий період (місяць) обсягів розподіленого природного газу узгодженим обсягам постачання у оператора газорозподільної системи може виникнути негативний небаланс природного газу. Відповідно до положень розділу XIV Кодексу газотранспортної системи оператор газотранспортної системи (ПАТ «Укртрансгаз») може надавати оператором газорозподільної системи послуги з балансування об`ємів природного газу.

Як зазначив позивач, примушення до отримання послуг суперечить положенням закону та не може створювати цивільно - правових зобов`язань.

Між позивачем та ПАТ «Укртрансгаз», як оператором газотранспортної системи, не укладалось договору щодо замовлення послуг з балансування природного газу, а тому, на думку позивача, правові засади для примусового надання оператором газотранспортної системи послуг оператору ГРС (ГРМ) з балансування обсягів природного газу відсутні. Тобто, на думку позивача, відповідач своєю постановою від 28 квітня 2017 року №615 у оскаржуваній частині протиправно встановив право оператора ГТС одноособово, без волевиявлення та погодження з операторами ГРМ, висувати останнім на підставі односторонніх актів про надання послуг з балансування обсягів природного газу вимоги (надавати рахунки) про оплату нібито наданих послуг та незаконно зобов`язує операторів ГРС здійснювати оплату таких рахунків.

Наведені вище обставини стали підставою для звернення до адміністративного суду з відповідною позовною заявою.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог представник відповідача у відзиві на позовну заяву послався на те, що постанова НКРЕКП від 28 квітня 2017 року №615 прийнята в межах повноважень, визначених законами України «Про ринок природного газу», «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг» та у спосіб, визначений законодавством України.

Так, представник відповідача зазначив, що відповідачем на виконання вимог статті 15 Закону України «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг» на офіційному веб-сайті НКРЕКП оприлюднено проект регуляторного акта - постанови НКРЕКП «Про затвердження змін до постанови НКРЕКП від 30 вересня 2015 року №2493» та аналіз регуляторного впливу з метою одержання зауважень і пропозицій від фізичних та юридичних осіб, їх об`єднань. Також, в період з 15 березня 2017 року по 17 березня 2017 року в НКРЕКП було проведено робочі зустрічі з метою обговорення зауважень і пропозицій до проекту постанови, одержаних протягом встановленого строку, за участі представників організацій, які надали такі зауваження та пропозиції. Від позивача зауважень та пропозицій до зазначеного проекту постанови не надходило.

При цьому, представник відповідача наголосив, що рішення НКРЕКП не підлягають погодженню органами державної влади, крім випадків, передбачених законодавством про захист економічної конкуренції. Листом Антимонопольного комітету України від 23 лютого 2017 року №128-29/02-2015, в межах компетенції, повідомлено Регулятора про погодження проекту постанови НКРЕКП «Про затвердження Змін до постанови НКРЕКП від 30 вересня 2015 року №2493».

Крім того, представник відповідача зауважив, що твердження позивача щодо відсутності укладеного договору транспортування газу між ПАТ «Київгаз» та ПАТ «Укртрансгаз» щодо замовлення послуг балансування є такими, що не відповідають дійсності, оскільки пунктом 2 глави 1 розділу IV Кодексу ГТС передбачено, що правовідносини між оператором газотранспортної системи та оператором газорозподільної системи щодо одержання доступу до потужності, надання послуг із транспортування, у тому числі послуг балансування газотранспортної системи, регулюються договором транспортного газу, укладеним відповідно до Типового договору транспортування природного газу, затвердженого постановою НКРЕКП від 30 вересня 2015 року №2497.

Положеннями Кодексу ГТС, як зазначено у відзиві на позовну заяву, передбачена чітка процедура врегулювання постачальниками природного газу небалансів власних споживачів (до строку надання послуг балансування оператором ГТС).

При цьому, представник відповідача вказав, що ПАТ «Київгаз» є оператором газорозподільної системи та здійснює господарську діяльність з розподілу природного газу на підставі відповідної ліцензії, виданої НКРЕКП, а отже, за доводами представника відповідача, не є постачальником природного газу, а тому твердження позивача стосовно можливого виникнення негативного небалансу у оператора газорозподільної системи у випадку перевищення споживачем підтвердженого обсягу природного газу є безпідставним.

В той же час, як вказано у відзиві на позовну заяву, оператор газорозподільної системи є відповідальним за негативний небаланс, що виникає у разі несанкціонованого споживання природного газу споживачем на відповідний розрахунковий період тощо, тобто, позивач, як оператор газорозподільної системи, до початку розрахункового періоду, володіє інформацією стосовно споживачів природного газу, які не забезпечені підтвердженим обсягом природного газу, що, в свою чергу, може призвести до несанкціонованого відбору природного газу.

Проте, Кодексом газорозподільних систем передбачено право оператора газорозподільних систем в установленому законодавством порядку припинити/обмежити газопостачання (розподіл природного газу) на об`єкт споживача (у тому числі побутового споживача) з дотриманням Правил безпеки систем газопостачання та нормативних документів, що визначають порядок обмеження/припинення природного газу, зокрема у випадку відсутності підтвердженого обсягу природного газу по об`єкту споживача та/або його постачальнику.

Зміни, внесені до Кодексу ГТС постановою НКРЕКП від 28 квітня 2017 року №615, як вказує представник відповідача, створюють рівні умови для суб`єктів ринку природного газу та стимулюють замовників послуг транспортування самостійно врегульовувати небаланси власних споживачів.

У зв`язку з чим, на думку представника відповідача, положення чинних нормативно-правових актів, у тому числі, Кодексу ГТС (із змінами, внесеними постановою НКРЕКП від 28 квітня 2017 року №615) створюють дієві механізми попередження небалансів природного газу, які можуть утворюватися у зв`язку із діями (бездіяльністю) постачальників природного газу та операторів газорозподільних систем, а тому позовні вимоги ПАТ «Київгаз» є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Не погоджуючись з доводами представника відповідача, викладеними у відзиві на позовну заяву, представник позивача у відповіді на відзив послався на те, що твердження, викладені у відзиві не спростовують доводів позивача, а тому підлягають відхиленню.

У запереченнях на відповідь на відзив на позовну заяву представник відповідача зазначив, що доводи позивача, викладені як у позовній заяві, так і у відповіді на відзив є необґрунтованими та такими, що не відповідають закріплених нормам чинного законодавства України.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 03 листопада 2017 року відкрито провадження в адміністративній справі, закінчено підготовче провадження та призначено судовий розгляд.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 квітня 2018 року відмовлено у задоволення клопотання представника відповідача про залучення до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Публічного акціонерного товариства «Укртрансгаз».

В судовому засіданні 04 квітня 2018 року представник позивача підтримав заявлені позовній вимоги, представник відповідача просив у задоволенні позовних вимог відмовити.

Враховуючи викладене та зважаючи на достатність наявних у матеріалах справи доказів для розгляду та вирішення справи по суті, суд у судовому засіданні 04 квітня 2018 року, згідно з частиною 3 статті 194 Кодексу адміністративного судочинства України, ухвалив про подальший розгляд та вирішення справи у порядку письмового провадження.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

Публічне акціонерне товариство «Київгаз» зареєстроване, як юридична особа, в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, одним з видів господарської діяльності якої є «торгівля газом через місцеві (локальні) трубопроводи».

Публічне акціонерне товариство «Київгаз» здійснює діяльність з розподілу природного газу та є оператором газорозподільної системи на підставі ліцензії НКРЕКП серії АВ №597373 від 13 грудня 2011 року на розподіл природного газу і газу (метану) вугільних родовищ.

Відповідно до пунктів 2, 3 глави 1 розділу І Кодексу газотранспортної системи (далі по тексту - Кодекс ГТС) цей Кодекс є регламентом функціонування газотранспортної системи України та визначає правові, технічні, організаційні та економічні засади функціонування газотранспортної системи України. Дія цього Кодексу поширюється на всіх суб`єктів ринку природного газу України: операторів суміжних систем, газовидобувні підприємства, замовників, споживачів та постачальників природного газу незалежно від підпорядкування та форми власності.

28 квітня 2017 року НКРЕКП прийнято постанову №615, якою затверджено Зміни до постанови НКРЕКП від 30 вересня 2015 року №2493 "Про затвердження Кодексу газотранспортної системи".

Враховуючи, що позивач є оператором газорозподільної системи, суд приходить до висновку, що він є суб`єктом ринку природного газу, на якого розповсюджуються норми Кодексу газотранспортної системи та, відповідно, норми оскаржуваної постанови в частині.

Так, Постановою НКРЕКП від 28 квітня 2017 року №615 "Про затвердження Змін до постанови НКРЕКП від 30 вересня 2015 року №2493" (далі по тексту - постанова №615) відповідно до статті 4 Закону України "Про ринок природного газу" та статті 17 Закону України "Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг" затверджено Зміни до постанови НКРЕКП від 30 вересня 2015 року №2493 "Про затвердження Кодексу газотранспортної системи", зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 06 листопада 2015 року за №1378/27823, що додаються.

Зокрема постановою №615 затверджено такі Зміни до Кодексу газотранспортної системи:

У розділі XIV:

у главі 4 пункт 3 викладено в такій редакції:

"3. Підставою для проведення розрахунку послуг з балансування є односторонній акт про надання послуг балансування обсягів природного газу, оформлений оператором газотранспортної системи відповідно до умов договору транспортування природного газу.

4. Оператор газотранспортної системи до 14-го числа місяця, наступного за звітним, надає замовнику послуг транспортування односторонній акт про надання послуг балансування на обсяги природного газу, місячного небалансу замовника послуг транспортування, що був не врегульований ним відповідно до пунктів 3-5 глави 3 цього розділу, рахунок на оплату, звіт по точкам входу/виходу замовника послуг транспортування (що має містити деталізацію по споживачах замовника послуг транспортування на точках виходу). Замовник послуг транспортування повинен здійснити оплату у строк, що не перевищує 5 банківських днів з дня отримання ним зазначених документів.»

Відповідно до частини першої статті 4 Закону України «Про ринок природного газу» державне регулювання ринку природного газу здійснює Регулятор у межах повноважень, визначених цим Законом та іншими актами законодавства.

За визначенням пункту 32 частини 1 статті 1 Закону України «Про ринок природного газу» від 09 квітня 2015 року № 329-VIII (далі по тексту - Закону України від 09 квітня 2015 року №329-VIII) Регулятором є Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг.

Згідно з пунктом 4 частини 2 статті 4 Закону України від 09 квітня 2015 року №329-VIII одним основних завдань Регулятора на ринку природного газу є сприяння безпечному, надійному та економному функціонуванню газової інфраструктури (газотранспортних і газорозподільних систем, газосховищ та установки LNG), що дасть змогу забезпечити недискримінаційний доступ до неї для всіх замовників, орієнтованість на потреби замовників, достатність потужності для потреб ринку природного газу та енергоефективність, а також можливості для виходу на ринок природного газу виробників газу з альтернативних джерел незалежно від обсягів виробництва.

Частини 3 статті 4 Закону України від 09 квітня 2015 року №329-VIII передбачає, що до компетенції Регулятора на ринку природного газу належать зокрема: затвердження кодексів газотранспортних систем, кодексу газорозподільних систем, кодексів газосховищ та кодексу установки LNG.

Відповідно до частини 1 статті 1 Закону України «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг» від 22 вересня 2016 року № 1540-VIII (далі по тексту - Закон України від 22 вересня 2016 року №1540-VIII) Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - Регулятор), є постійно діючим незалежним державним колегіальним органом, метою діяльності якого є державне регулювання, моніторинг та контроль за діяльністю суб`єктів господарювання у сферах енергетики та комунальних послуг.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 2 Закону України від 22 вересня 2016 року №1540-VIII Регулятор здійснює державне регулювання, моніторинг та контроль за діяльністю суб`єктів господарювання у сферах енергетики та комунальних послуг, зокрема: у сфері енергетики: діяльності з виробництва, передачі, розподілу, постачання електричної енергії; діяльності з транспортування, розподілу, зберігання (закачування, відбору), надання послуг установки LNG, постачання природного газу; діяльності з транспортування нафти, нафтопродуктів та інших речовин трубопровідним транспортом;

Пунктами 3, 9 частини 1 статті 17 Закону України від 22 вересня 2016 року №1540-VIII визначає, що для ефективного виконання завдань державного регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг Регулятор розробляє та затверджує нормативно-правові акти, зокрема: кодекси систем передачі та розподілу електричної енергії, газотранспортної та газорозподільних систем, кодекси газосховищ та установки LNG, підготовлені операторами, та ініціює внесення змін до них; затверджує і публікує умови надання послуг з балансування, які повинні надаватися на справедливій і недискримінаційній основі, ґрунтуватися на об`єктивних критеріях, з найбільшою економічною ефективністю і забезпечувати стимулювання користувачів мережі до балансування свого споживання енергії з мережі та постачання енергії в мережу.

Наведене в сукупності свідчить про те, що НКРЕКП, як Регулятор, наділений повноваженнями на розробку та затвердження Кодексу газотранспортних систем та внесення змін до нього.

Крім того, відповідно до частини 1 статті 5 Закону України від 22 вересня 2016 року №1540-VIII під час виконання своїх функцій та повноважень відповідно до закону Регулятор діє самостійно та незалежно від будь-якого іншого органу державної влади, іншого державного органу, органів місцевого самоврядування, їх посадових та службових осіб, суб`єктів господарювання, а також політичних партій, громадських об`єднань, професійних спілок чи їх органів.

Як вбачається з матеріалів справи, проект оскаржуваної постанови №615 в частині розроблено за результатами консультацій із суб`єктами ринку природного газу у зв`язку із наявністю ознак регуляторного акта.

Згідно з положеннями частин 1-4 статті 15 Закону України «від 22 вересня 2016 року №1540-VIII Підготовка проектів рішень Регулятора, що мають ознаки регуляторних актів відповідно до Закону України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності", здійснюється у порядку, визначеному цим Законом.

Кожен проект рішення Регулятора, що має ознаки регуляторного акта, разом з матеріалами, що обґрунтовують необхідність прийняття такого рішення, та аналізом його впливу оприлюднюються на офіційному веб-сайті Регулятора з метою одержання зауважень і пропозицій від інших органів державної влади, фізичних та юридичних осіб, їх об`єднань та інших заінтересованих осіб.

Проект рішення Регулятора разом з матеріалами, що обґрунтовують необхідність прийняття такого рішення, та аналізом його впливу оприлюднюються Регулятором не пізніше п`яти робочих днів з дня оприлюднення повідомлення про оприлюднення цього проекту рішення.

Повідомлення про оприлюднення проекту рішення повинно містити:

1) стислий виклад змісту проекту рішення;

2) поштову та електронну адресу, на які можуть надсилатися зауваження та пропозиції;

3) інформацію про спосіб оприлюднення проекту рішення та відповідного аналізу впливу (назва друкованого засобу масової інформації та/або адреса сторінки в мережі Інтернет, де опубліковано чи розміщено проект рішення та аналіз його впливу, або інформація про інший спосіб оприлюднення, передбачений Регулятором);

4) інформацію про строк, протягом якого приймаються зауваження та пропозиції від органів державної влади, фізичних та юридичних осіб, їх об`єднань та інших заінтересованих осіб;

5) інформацію про спосіб надання органами державної влади, фізичними та юридичними особами, їх об`єднаннями та іншими заінтересованими особами зауважень та пропозицій.

Оприлюднення проекту рішення Регулятора з метою одержання зауважень і пропозицій не може бути перешкодою для проведення громадських слухань та будь-яких інших форм відкритих обговорень цього проекту.

Строк, протягом якого приймаються зауваження та пропозиції до проектів рішень, встановлюється Регулятором і не може становити менше одного місяця та більше трьох місяців з дня оприлюднення відповідних проектів рішень.

Зауваження і пропозиції до проектів рішень, одержані протягом встановленого строку, оприлюднюються шляхом розміщення на офіційному веб-сайті Регулятора та підлягають обов`язковому розгляду Регулятором за участі фізичних, юридичних осіб, їх об`єднань, органів місцевого самоврядування та інших заінтересованих осіб, які надали такі зауваження та пропозиції, у порядку, затвердженому Регулятором.

У разі внесення до проекту рішення суттєвих змін Регулятор може повторно провести процедуру оприлюднення проекту рішення, збору і розгляду зауважень та пропозицій до нього.

Зауваження і пропозиції до проектів рішень Регулятора та інформація про результати їх розгляду Регулятором з обґрунтуванням прийняття або відхилення оприлюднюються на офіційному веб-сайті Регулятора не пізніш як за п`ять робочих днів до прийняття Регулятором рішення. Зазначені матеріали повинні залишатися у публічному доступі протягом одного року з дня прийняття відповідного рішення Регулятора.

З наявних у матеріаліах справи доказів вбачається, що 27 січня 2017 року на офіційному сайті НКРЕКП www.nerc.gov.ua розміщено повідомлення про оприлюдення проекту постанови НКРЕКП «Про затвердження Змін до постанови НКРЕКП від 30 вересня 2015 року №2493» для отримання зауважень та пропозицій від фізичних, юридичних осіб, їх об`єднань, органів місцевого самоврядування та інших заінтересованих осіб.

Зауваження та пропозиції від фізичних та юридичних осіб, їх об`єднань приймались до 28 лютого 2017 року в письмовому та/або електронному вигляді.

Також, у вказаному повідомленні зазначено, що проект постанови разом з аналізом та порівняльною таблицею оприлюднені шляхом розміщення офіційному веб-сайті НКРЕКП в мережі Інтернет.

Крім того, що відповідачем зазначено про проведення у період з 15 по 17 березня 2017 року в НКРЕКП робочих зустрічей за участю представників організацій, які надавали зауваження та пропозиції щодо проекту постанови.

Суд звертає увагу, що матеріали справи не містять доказів подання позивачем своїх зауважень або пропозицій у встановлений відповідачем термін (до 28 лютого 2017 року) в частині оскаржуваних змін, внесених постановою №615 від 28 квітня 2017 року. Вказане також не було спростовано й представником позивача під час розгляду даної справи по суті.

Також, суд наголошує, що зауваження та пропозиції до проекту постанови, інформація про результати їх розгляду з обґрунтуванням їх прийняття або відхилення, були оприлюднені на офіційному веб-сайті НКРЕКП 22 березня 2017 року; проект постанови погоджено Антимонопольним комітетом України.

Проаналізувавши зміст постанови №615 в частині внесених змін до пункту 3,4 глави 4 розділу XIV Кодексу ГТС, суд дійшов висновку, що твердження ПАТ «Київгаз» про невідповідність постанови №615 в цій частині нормам Цивільного кодексу України, Закону України «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання в сферах енергетики та комунальних послуг», а також твердження позивача про порушення постановою №615 в оскаржуваній частині прав та інтересів позивача є безпідставними, оскільки оскаржувані норми мають спеціальний характер та не суперечать згаданим нормам законодавства.

Зокрема, Положеннями розділу 1 глави VIII Кодексу ГТС передбачено, що одержання доступу до потужності, надання послуг із транспортування, у тому числі послуг балансування системи, є складовими послуги транспортування природного газу та здійснюються виключно на підставі договору транспортування.

Договір транспортування є документом, який регулює правовідносини між оператором газотранспортної системи і окремим замовником послуг транспортування.

Замовник послуг транспортування на підставі договору транспортування може замовити в оператора газотранспортної системи нижче наведені послуги, що є складовими послуги транспортування:

доступ до потужності в точці входу або виходу з газотранспортної системи;

замовлення фізичного транспортування природного газу газотранспортною системою на підставі підтвердженої номінації;

послугу балансування обсягів природного газу, які подаються до газотранспортної системи та які відбираються з неї.

Так, обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги позивач посилається виключно на відсутність між ним та ПАТ «Укртрансгаз» укладеного договору про замовлення послуг з балансування газу, у зв`язку з чим вважає протиправними оскаржувані пункти 3,4 глави 4 розділу XIV Кодексу ГТС.

Проте, як вже зазначалося судом та підтверджується матеріалами справи, позивач є оператором газорозподільної системи, відповідно, останньому надаються послуги балансування газотранспортної системи оператором газотранспортної системи, що свідчить про необгрунтованість тверджень позивача в частині відсутності договору транспортування, в іншому випадку, такі послуги не повинні були б надаватися, оскільки надання таких послуг за відсутності договору є порушенням вимог чинного законодавства.

Враховуючи, що внесені постановою НКРЕКП №615 зміни до пунктів 3,4 глави 4 розділу XIV Кодексу ГТС не містять примусу в частині замовлення оператором газорозподільної системи послуг з балансування природного оператором газотранспортної системи, як стверджує позивач при обґрунтуванні заявлених позовних вимог, а направлені виключно на створення ефективних механізмів забезпечення надійності у роботі газотранспортної системи та усунення ризиків від дій недобросовісних суб`єктів ринку природного газу, суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог в повному обсязі.

Крім того, суд зауважує, що рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 січня 2018 року у адміністративній справі №826/6826/17 за позовом Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», Публічного акціонерного товариства «Укртрансгаз» до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, треті особи: Міністерство юстиції України, Публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації «Дніпрогаз», Товариство з обмеженою відповідальністю «Укрнафтагазенерго» про визнання незаконною, нечинною, протиправною та скасування постанови НКРЕКП від 28 квітня 2017 року №615 «Про затвердження Змін до постанови НКРЕКП від 30 вересня 2015 року №2493», яке набрало законної сили на підставі постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 10 квітня 2018 року, у задоволенні позовних вимог відмовлено, а судами, відповідно, встановлено оскаржувана постанова прийнята на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (http://reyestr.court.gov.ua/Review/71934717, http://reyestr.court.gov.ua/Review/73377169).

Більш того, суд вважає за необхідне зазначити, постановою НКРЕКП від 27 грудня 2017 року №1437 «Про затвердження Змін до деяких постанов НКРЕКП щодо впровадження добового балансування на ринку природного газу та процедури розробки, подання і затвердження Плану розвитку газотранспортної системи на наступні 10 років», яка набрала чинності 01 серпня 2018 року, глави 2-5 розділу XIV Кодексу газотранспортної системи замінено шістьома новими главами.

За таких підстав, станом на момент вирішення вказаної адміністративної справи по суті, оскаржувані зміни до пунктів 3,4 глави 4 розділу XIV Кодексу ГТС не застосовуються до суб`єктів ринку природного газу.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Враховуючи те, що позивачем не підтверджено достатніми та належними доказами факту порушення його прав та охоронюваних інтересів в межах спірних правовідносин, в той час, як відповідачем доведено правомірність його дій з урахуванням того, що станом на день розгляду справи по суті пункти 3,4 глави 4 розділу XIV Кодексу ГТС не застосовуються, у зв`язку з викладенням глави розділу XIV Кодексу ГТС в новій редакції, а також враховуючи вимоги, встановлені частиною 2 статті 19 Конституції України та частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, у суду відсутні правові підстави для задоволення адміністративного позову.

Зважаючи, що у задоволенні позову позивача, відмовлено, а іншими учасниками справи судові витрати не понесені, судові витрати не підлягають розподілу відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 72-77, 139, 143, 241-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову Публічного акціонерного товариства «Київгаз» відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України. Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією

Головуючий суддя Т.О. Скочок

Судді: О.А. Кармазін

В.П.Катющенко