Справа № 260/1235/18
Суддя: Сапіга Віталій Петрович
Дата ухвалення: 2019-05-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2019 рокуЛьвів№ 857/2450/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Сапіги В.П.,

суддів: Довгої О.І.,

Матковської З.М.,

за участі секретаря судових засідань Марцинковської О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" на ухвалу Закарпатського окружного адміністративного суду 05 лютого 2019 року, прийняту під головуванням судді Маєцької Н.Д. в м. Ужгороді о 15:35 год., повне судове рішення складено 11.02.2019, у справі за адміністративним позовом Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" до Приватного нотаріуса Мукачівського міського нотаріального округу Закарпатської області ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Державний реєстратор центру надання адміністративних послуг Виконавчого комітету Мукачівської міської ради про скасування рішень та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Дельта Банк" (далі ПАТ "Дельта Банк") звернулося в суд з позовною заявою до Приватного нотаріуса Мукачівського міського нотаріального округу Закарпатської області ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Державний реєстратор центру надання адміністративних послуг Виконавчого комітету Мукачівської міської ради, якою просить: 1) Скасувати рішення реєстратора приватного нотаріуса Мукачівського міського нотаріального округу Ришкович О.В. від 21 квітня 2012 року 11:54:04 про державну реєстрацію зміни (вилучення) обтяжень заборони на нерухоме майно (реєстраційний номер обтяження 4700164) та рішення реєстратора приватного нотаріуса Мукачівського міського нотаріального округу Ришкович О.В. від 28 квітня 2012 року 10:16:00 про державну реєстрацію зміни (вилучення обтяження) іпотеки (реєстраційний номер - 4700196); 2) Зобов`язати Державного реєстратора центру надання адміністративних послуг Виконавчого комітету Мукачівської міської ради відновити запис від 26 березня 2007 року за № 4700164 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про обтяження нерухомого майна, а саме: домоволодіння, розташоване за адресою: Закарпатська область, м. Мукачево, вул. Уральська, буд. 3, номер РПВН: 17337641; 3) Зобов`язати Державного реєстратора центру надання адміністративних послуг Виконавчого комітету Мукачівської міської ради відновити запис № 4700196 від 26 березня 2007 року в Державному реєстрі іпотек про іпотеку нерухомого майна, а саме: домоволодіння, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 . Уральська, буд. 3, номер РПВН: 17337641.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 23 березня 2007 року між Акціонерним комерційним банком "Укрсиббанк" та ОСОБА_5 укладено кредитний договір № 0, відповідно до якого ОСОБА_5 отримав кредит в сумі 50000 євро. З метою забезпечення виконання грошових зобов`язань за вказаним кредитним договором 26 березня 2007 року ОСОБА_2 уклала з АКІБ "Укрсиббанк" договір іпотеки, за яким передала у іпотеку нерухоме майно, а саме: домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , що належить їй на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого 27 грудня 2006 року. Обтяження нерухомого майна іпотекою було зареєстровано АКІБ Укрсиббанк" у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна 26 березня 2007 року. На підставі рішення загальних зборів акціонерів від 27 жовтня 2009 року АКІБ "Укрсиббанк" змінило назву на ПАТ "Укрсиббанк". 08 грудня 2011 року між ПАТ "Укрсиббанк" та ПАТ "Дельта Банк" укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, на підставі чого до позивача перейшло право вимоги, яке виникло з кредитних договорів та договорів іпотеки, в тому числі і по кредитному договору № 0, належне виконання зобов`язань за яким забезпечено у відповідності до договору іпотеки від 26 березня 2007 року. В ході ліквідаційної процедури АТ "Дельта Банк" виявлено, що обтяження домоволодіння, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 вилучено приватним нотаріусом Мукачівського міського нотаріального округу ОСОБА_1 , після чого на підставі договору дарування будинку від 06 червня 2012 року право власності зареєстроване за ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . Відчуження вказаного нерухомого майна АТ "Дельта Банк" відбулося без його відома, чим порушено права та законні інтереси позивача як іпотекодержателя за іпотечним договором.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 05 лютого 2019 року закрито провадження у справі відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 238 Кодексу адміністративного судочинства України у зв`язку з тим, що заявлені у справі позовні вимоги не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Не погоджуючись з таким рішенням, ПАТ "Дельта Банк" подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, висновки суду не ґрунтуються на матеріалах справи, що є підставою для його скасування, а тому просить оскаржувану ухвалу скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції підставою для закриття провадження у справі зазначив, що спірні правовідносини виникли між учасниками справи у зв`язку з невиконанням договірних зобов`язань і реалізацією прав іпотекодержателя на предмет іпотеки, а отже, існує спір про право, що виключає можливість розгляду цієї справи за правилами адміністративного судочинства, з чим скаржник не погоджується, оскільки вважає неправомірним рішення державного реєстратора приватного нотаріуса Мукачівською міською нотаріального округу Ришкович О.В. від 21.04.2012 про державну реєстрацію заборони на нерухоме майно (вилучення обтяження), номер запису про іпотеку в Державному реєстрі речових прав па нерухоме маймо 4700164, а 28.04.2012 про державну реєстрацію іпотеки (вилучення обтяження), реєстраційний номер в Державному реєстрі іпотек 4700196, оскільки вказані рішення були прийняті відповідачем без достатніх правових підстав. Тобто, відчуження майна АТ «Дельта Банк» та прийняття приватним нотаріусом спірного рішення про державну реєстрацію прав та внесення ним спірних записів до Державного реєстру речових прав па нерухоме майно відбулося всупереч вимогам чинного законодавства, у зв`язку з чим вважає позовні вимоги банку про визнання протиправними та скасування таких рішень і записів є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Тому висновок суду про те, що спірні правовідносини виникли між учасниками справи у зв`язку з невиконанням договірних зобов`язань і реалізацією прав іпотекодержателя на предмет іпотеки, не ґрунтується на матеріалах справи і не відповідає вимогам процесуального права.

Третьою особою ОСОБА_4 подано відзив на апеляційну скаргу, за яким останній вважає, що правова позиція скаржника про те, що спір у справі виник з приводу реалізації суб`єкта владних повноважень своїх функцій в частині правомірності реєстраційних дій є хибною, апеляційна скарга підлягає відхиленню, а судове рішення залишенню без змін. Зазначає, що розгляд спору про право на нерухоме майно або про його обтяження чи вирішення цього спору за правилами цивільного або господарського судочинства не є підставою вважати публічно-правовим і розглядати за правилами адміністративного судочинства інший спір - про скасування рішення чи запису про державну реєстрацію речового права на нерухоме майно або його обтяження, прийнятого державним реєстратором чи внесеного ним до відповідного державного реєстру на користь одного з учасників цивільної або господарської справи під час її розгляду чи після її вирішення. Ці спори залежно від суб`єктивного складу теж мають розглядатися за правилами цивільного або господарського судочинства. На підставі вказаного просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду без змін.

Учасники справи в судове засідання не прибули, хоча належним чином були повідомлені про дату судового засідання. Відповідно до ч. 2 ст. 313 КАС України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Від Виконавчого комітету Мукачівської міської ради в особі Центру надання адміністративних послуг надійшло на адресу апеляційного суду клопотання про розгляд справи без участі представника за наявними у справі матеріалами.

Перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи, викладені у апеляційній скарзі, правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права і правової оцінки обставин у справі, колегія суддів вбачає наступне.

Судом встановлено та це стверджується матеріалами справи, що 23 березня 2007 року між Акціонерним комерційним банком "Укрсиббанк" та ОСОБА_5 укладено кредитний договір № 0, відповідно до якого ОСОБА_5 отримав кредит в сумі 50000 євро.

З метою забезпечення виконання грошових зобов`язань за вказаним кредитним договором 26 березня 2007 року іпотекодавець ОСОБА_2 уклала з АКІБ "Укрсиббанк" договір іпотеки, за яким передала у іпотеку нерухоме майно, а саме: домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , що належить їй на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого 27 грудня 2006 року Мукачівським управлінням міського господарства згідно рішення Мукачівського міськвиконкому № 308 від 19 грудня 2006 року та зареєстроване в державному реєстрі прав власності на нерухоме майно 27 грудня 2006 року за № 17337641 Мукачівським МБТІ.

Обтяження нерухомого майна іпотекою було зареєстровано АКІБ Укрсиббанк" у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна 26 березня 2007 року за № 4700164 та у Державному реєстрі іпотек 26 березня 2007 року за № 4700196.

На підставі рішення загальних зборів акціонерів від 27 жовтня 2009 року АКІБ "Укрсиббанк" змінило назву на ПАТ "Укрсиббанк".

08 грудня 2011 року між ПАТ "Укрсиббанк" та ПАТ "Дельта Банк" укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, на підставі чого до позивача перейшло право вимоги, яке виникло з кредитних договорів та договорів іпотеки у обсязі та на умовах, що існували у первісного кредитора, в тому числі і по кредитному договору № 0 від 26 березня 2007 року, належне виконання зобов`язань за яким забезпечено у відповідності до договору іпотеки від 26 березня 2007 року.

Згідно Інформаційної довідки № 145828399 від 19 листопада 2018 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна обтяження домоволодіння, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 область, м. Мукачево, вул. Уральська АДРЕСА_2 . 3, номер РПВН: 17337641, вилучено приватним нотаріусом Мукачівського міського нотаріального округу ОСОБА_1 на підставі договору іпотеки № 1473 від 26 березня 2012 року, після чого на підставі договору дарування будинку від 06 червня 2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Мукачівського районного нотаріального округу Гелетей Л.В. за реєстровим № 225 право власності зареєстроване за ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Даючи правову оцінку вищевикладеним обставинам, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, установленим законом.

Кодекс адміністративного судочинства України визначає юрисдикцію та повноваження адміністративних судів, встановлює порядок здійснення судочинства в адміністративних судах (ст. 1 КАС України).

Згідно ч. 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до п. 1, 2 ч. 1 ст. 4 КАС України адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС України).

Пунктом першим частини першої статті 19 КАС України передбачено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Таким чином, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності такого суб`єкта, прийнятих або вчинених ним при здійсненні владних управлінських функцій.

Отже, участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою класифікації спору як публічно-правового. Однак не кожен спір за участю суб`єкта владних повноважень є публічно-правовим. Тому неправильним є поширення юрисдикції адміністративних судів на той чи інший спір тільки тому, що відповідачем у справі є суб`єкт владних повноважень, а предметом перегляду - його акт індивідуальної дії.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Водночас приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, зазвичай майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України

За правилами ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Тобто, якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, спричинених неправомірними, на думку особи, рішеннями, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий характер або пов`язаний з реалізацією її майнових або особистих немайнових інтересів, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту цивільних прав та інтересів.

Із встановлених судом фактичних обставин справи видно, що спірні правовідносини виникли між учасниками справи у зв`язку порушенням прав іпотекодержателя на предмет іпотеки домоволодіння та позивачем не заявлено позовні вимоги щодо протиправності реєстраційних дій відповідача, тому існує спір про право, що виключає можливість розгляду цієї справи за правилами адміністративного судочинства. Такий спір має вирішуватися судами за правилами Цивільного процесуального кодексу України.

Зважаючи на наведене, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що даний позов не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства та у відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 238 КАС України закрив провадження у справі.

Колегія судді звертає увагу на те, що правовідносини, що склалися між сторонами, є цивільно-правовими та не можуть бути предметом спору у адміністративному процесі.

Та обставина, що відповідачем у справі виступає суб`єкт, якому делеговано повноваження держави на проведення реєстраційних дій (наданні адміністративних послуг), не змінює правову природу спірних правовідносин та не робить даний спір публічно-правовим, оскільки вимоги позивача щодо скасування рішень реєстратора та відновлення записів в Державному реєстрі іпотек не стосуються захисту прав, свобод та інтересів у сфері публічно-правових відносин.

Статтею 6 КАС України визначено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» рішення Європейського суду з прав людини підлягають застосуванню судами як джерела права.

Відповідно до п.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо прав та обов`язків цивільного характеру.

У цьому пункті закріплене «право на суд» разом із правом на доступ до суду, тобто правом звертатися до суду з цивільними скаргами, що складають єдине ціле (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ґолдер проти Сполученого Королівства» від 21.02.1975). Проте такі права не є абсолютними та можуть бути обмежені, але лише таким способом і до такої міри, що не порушує сутність цих прав (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Станєв проти Болгарії» від 17.01.2012).

Згідно зі ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Європейський суд з прав людини у п.24 рішення від 20.07.2006 у справі «Сокуренко і Стригун проти України» зазначив, що фраза «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Термін «судом, встановленим законом» у п.1 ст.6 Конвенції передбачає усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Беручи до уваги те, що визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі і обов`язок суб`єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень, на відміну від визначального принципу цивільного судочинства, який полягає у змагальності сторін, суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні частини першої статті 6 Конвенції.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, апеляційний суд приходить до переконання в тому, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Таким чином, апеляційний суд вважає доводи апеляційної скарги безпідставними та такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду без змін.

Керуючись статтями 308, 312, 313, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" залишити без задоволення.

Ухвалу Закарпатського окружного адміністративного суду 05 лютого 2019 року у справі № 260/1235/18 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня її проголошення, а у разі оголошення лише вступної та резолютивної частин з дня складання повного судового рішення.

Головуючий суддя В. П. Сапіга
судді О. І. Довга
З. М. Матковська
Повне судове рішення складено 17.05.2019.