Справа № 804/3555/13-а
Суддя: Хохуляк В.В.
Дата ухвалення: 2019-05-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

14 травня 2019 року

Київ

справа №804/3555/13-а

адміністративне провадження №К/9901/2551/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Хохуляка В.В.,

суддів - Бившевої Л.І., Шипуліної Т.М.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Красногвардійському районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17.04.2013 (суддя - Юхно І.В.) та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 13.02.2014 (головуючий суддя - Божко Л.А., судді: Лукманова О.М., Прокопчук Т.С.) у справі № 804/3555/13-а за позовом Публічного акціонерного товариства «Конструкторське бюро «Дніпровське» до Державної податкової інспекції у Красногвардійському районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області про визнання незаконними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

встановив:

Публічне акціонерне товариство «Конструкторське бюро «Дніпровське» (далі - ПАТ «Конструкторське бюро «Дніпровське») звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просило скасувати податкові повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Красногвардійському районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області (далі - ДПІ у Красногвардійському районі м. Дніпропетровська) від 25.09.2012 № та №.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17.04.2013, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 13.02.2014, позовні вимоги задоволено.

Не погодившись з висновками судів першої та апеляційної інстанцій, ДПІ у Красногвардійському районі м. Дніпропетровська оскаржила їх у касаційному порядку.

У касаційній скарзі відповідач просить скасувати постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17.04.2013, ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 13.02.2014 та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову повністю.

В обґрунтування своїх вимог ДПІ у Красногвардійському районі м. Дніпропетровська посилається на порушення судами норм матеріального та процесуального права, зокрема, статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємства», статей 4, 7 Закону України «Про податок на додану вартість».

Так, відповідач зазначає, що позивачем не підтверджено правомірність формування даних податкового обліку за оспорюваними господарськими операціями шляхом надання належним чином оформлених первинних документів, у його постачальника відсутні відповідні дозвільні документи, спірні послуги реалізовано за ціною нижче собівартості, що свідчить про відсутність реального вчинення господарських операцій та їх подальше використання в господарській діяльності.

В письмових запереченнях на касаційну скаргу ПАТ «Конструкторське бюро «Дніпровське» зазначає, що рішення судів першої та апеляційної інстанції постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права, правову оцінку обставинам справи судами надано правильно, а доводи касаційної скарги є необґрунтованими. Отже, позивач просить залишити касаційну скаргу відповідача без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

Переглядаючи оскаржувані судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, перевіряючи дотримання судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі та правильність застосування ними норм матеріального права, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Як з`ясовано судами попередніх інстанцій, ДПІ у Красногвардійському районі м. Дніпропетровська проведено планову виїзну перевірку ПАТ «Конструкторське бюро «Дніпровське» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.04.2009 по 31.03.2012, валютного та іншого законодавства за період з 01.04.2009 по 31.03.2012.

За наслідками проведеної перевірки складено акт від 15.08.2012 № 1088/22-2-17/14308411 в якому, зокрема, зафіксовані порушення позивачем: пункту 5.1, підпункту 5.3.9 пункту 5.3 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», підпункту 138.1.1 пункту 138.1, пункту 138.2, підпункту 138.5.1 пункту 138.5, пункту 138.8 статті 138, абзацу 1 підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України, чим занижено податок на прибуток всього у сумі 641530,00 грн.; пункту 4.1 статті 4, підпункту 7.4.5 пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість», підпункту 135.4.1 пункту 135.4, підпункту 135.5.12 пункту 135.5 статті 135, пункту 185.1 статті 185, пункту 187.1 статті 187, пункту 188.1 статті 188, пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України, чим занижено податок на додану вартість в розмірі 708843,00 грн.

В обґрунтування своєї позиції відповідач послався неправомірність формування даних податкового обліку за наслідками придбання позивачем послуг у ПАТ «Дніпропетровський Машинобудівний завод», з огляду на непідтвердження первинними документами, обов`язковість зберігання яких передбачена законодавством, ПАТ «Дніпропетровський Машинобудівний завод» (постачальник електроенергії, води, теплоенергії) надавалися послуги з енергозабезпечення без ліцензії на даний вид діяльності, що було встановлено на підставі акту перевірки контрагента позивача, а також з огляду на реалізацію товарів (послуг) нижче собівартості.

На підставі названого акту перевірки, відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення від 25.09.2012 № про збільшення суми грошового зобов`язання з податку на прибуток за основним платежем в розмірі 641530,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 147061,00 грн.; податкове повідомлення-рішення від 25.09.2012 № про збільшення суми грошового зобов`язання з податку на додану вартість за основним платежем в розмірі 708843,00 грн.; за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 164409,00 грн.

За змістом пункту 5.1 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» валові витрати виробництва та обігу - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.

Відповідно до підпункту 5.2.1 пункту 5.2 статті 5 цього Закону до складу валових витрат включаються суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв`язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці.

Згідно з підпунктом 5.3.9 пункту 5.3 статті 5 зазначеного Закону не належать до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

Як визначено у підпункті 7.4.1 пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» передбачено, що податковий кредит звітного періоду складається із сум податків, сплачених (нарахованих) платником податку у звітному періоді у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), вартість яких відноситься до складу валових витрат виробництва (обігу) та основних фондів чи нематеріальних активів, що підлягають амортизації.

Датою виникнення права платника податку на податковий кредит, відповідно до підпункту 7.5.1 пункту 7.5 статті 7 вказаного Закону, вважається дата здійснення першої з подій: або дата списання коштів з банківського рахунку платника податку в оплату товарів (робіт, послуг), дата виписки відповідного рахунку (товарного чека) - в разі розрахунків з використанням кредитних дебетових карток або комерційних чеків; або дата отримання податкової накладної, що засвідчує факт придбання платником податку товарів (робіт, послуг).

Згідно підпунктом 7.2.6 пункту 7.2 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» податкова накладна видається платником податку, який поставляє товари (послуги), на вимогу їх отримувача, та є підставою для нарахування податкового кредиту.

Підпунктом 7.4.5 пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» встановлено, що не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв`язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з підпунктом 7.2.6 цього пункту).

Аналогічні норми визначено і чинним з 01.01.2011 Податковим кодексом України.

Згідно зі статтею 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Також первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення та мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Таким чином, витрати для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на прибуток, а також податковий кредит для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично здійснені та підтверджені належним чином оформленими первинними документами, що відображають реальність господарських операцій, які є підставою для формування податкового обліку платника податків.

В свою чергу, господарською діяльністю згідно з підпунктом 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України є діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Мета отримання доходу як кваліфікуюча ознака господарської діяльності кореспондує з вимогою щодо наявності розумної економічної причини (ділової мети) під час здійснення господарської діяльності. Оскільки господарська діяльність складається із сукупності господарських операцій платника податку, які є формою здійснення господарської діяльності, то розумна економічна причина має бути наявною в кожній господарській операції. Лише в такому разі та чи інша операція може вважатись вчиненою в межах господарської діяльності платника податку та лише за таких умов платник має право на врахування в податковому обліку наслідків відповідних господарських операцій.

Як з`ясовано судами попередніх інстанцій, між ПАТ «Конструкторське бюро «Дніпровське» та ПАТ «Дніпропетровський Машинобудівний завод» було укладено договір з надання послуг з технічного забезпечення енергозабезпечення №41 від 01.02.2006. Віднесення витрат на придбання по рядку 04.1 здійснювалось на підставі договору №41 від 01.02.2006 та відповідними рахунками.

Враховуючи той факт, що відповідно до пункту 4.2 Договору № 41 від 01.02.2006 остаточний розрахунок за цим договором здійснюється на підставі рахунків, які постачальник пред`являє до 10-го числа місяця, наступного за розрахунковим, рахунки за договором вважаються первинними документами.

На підтвердження вказаної операції було складено та надано до суду копії рахунків по відшкодуванню витрат по комунальним платежам за договором від 01.02.2006 № 41, податкові накладні, реєстр кореспонденції рахунків бухгалтерського обліку та показників валових витрат ПАТ «Конструкторське бюро «Дніпровське» з 01.01.2012 по 31.03.2012, реєстр кореспонденції рахунків бухгалтерського обліку та показників валових доходів ПАТ «Конструкторське бюро «Дніпровське» за період з 01.04.2011 по 31.03.2012., реєстри отриманих та виданих податкових накладних.

Оцінивши подані платником докази за правилами статті 86 Кодексу адміністративного судочинства України, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про те, що ці документи оформлені з дотриманням вимог чинного законодавства, містять необхідні для цілей оподаткування відомості про зміст та обсяг розглядуваних операцій.

Не подано відповідачем і належних доказів на підтвердження недобросовісності позивача як платника податків або можливої фіктивності його постачальників, не наведено будь-яких доводів щодо здійснення ПАТ «Конструкторське бюро «Дніпровське» розглядуваних операцій за відсутності розумних економічних причин (ділової мети) та наміру одержати економічний ефект тощо.

На момент здійснення спірних господарських операцій позивач та його контрагент були належним чином зареєстровані як юридичні особи та платники податку на додану вартість, установчі документи недійсними в судовому поряду не визнавалися.

Судами попередніх інстанції обґрунтовано враховано, що діюче законодавство України в галузі оподаткування не пов`язує право платника податків на віднесення до складу валових витрат вартості певних послуг з наявністю чи відсутністю у особи, яка надає такі послуги, певних дозвільних документів на надання таких послуг (проведення робіт).

Щодо доводів контролюючого органу про заниження доходу внаслідок реалізації послуг за ціною, нижчою від їх собівартості, слід зазначити, що в силу приписів статті 42 Господарського кодексу України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку. Положеннями статей 43 та 44 Господарського кодексу України встановлена свобода підприємницької діяльності, зокрема: право комерційного розрахунку та власного комерційного ризику.

При цьому, власне збитковість господарської діяльності не є ознакою відсутності розумних цілей економічного характеру у господарської операції. Неотримання підприємством доходу від окремої господарської операції не свідчить про те, що така операція не пов`язана з господарською діяльністю підприємства, оскільки при здійсненні господарських операцій існує звичайний комерційний ризик не отримати дохід від конкретної операції. Таким чином, прибутковість або збитковість певних господарських операцій або діяльність платника в цілому за один податковий період не може слугувати підставою для висновку про відсутність ділової мети або спрямованості діяльності не на отримання прибутку, тобто для одержання необґрунтованої податкової вигоди.

Крім того, контролюючий орган стверджує, що ціни, за якими підприємство отримує електроенергію, не є звичайними.

Так, підпунктом 1.20.1 пункту 12.20 статті 20 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємство» передбачено, що звичайною вважається ціна товарів (робіт, послуг), визначена сторонами договору, якщо цим пунктом не встановлено інше. Якщо не доведене зворотне, вважається, що така звичайна ціна відповідає рівню справедливих ринкових цін.

Контролюючим органом, не доведено той факт, що ціни постачання електроенергії ПАТ «Конструкторське бюро «Дніпровське» не є звичайними, незважаючи на те, що обов`язок доведення того, що ціна договору не відповідає рівню звичайної ціни.

За таких обставин, суд погоджується з висновком судів першої та апеляційної інстанцій, що господарській операції між позивачем та його контрагентом здійснені відповідно до умов чинного законодавства, реальність яких підтверджується належним чином оформленими первинними документами, що містяться в матеріалах справи, а відтак з протиправністю прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.

З огляду на викладене та враховуючи, що за правилами частини другої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази, судами першої та апеляційної інстанцій виконано всі вимоги процесуального законодавства, всебічно перевірено обставини справи, вирішено справу у відповідності з нормами матеріального права, постановлено обґрунтоване рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для справи. Висновки судів про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності, а тому підстав для їх перегляду з мотивів, викладених в касаційній скарзі, не вбачається.

Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

постановив:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Красногвардійському районі м.Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17.04.2013 та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 13.02.2014 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

В.В. Хохуляк

Л.І. Бившева

Т.М. Шипуліна,

Судді Верховного Суду