Справа № 440/3593/18
Суддя: Спаскін О.А.
Дата ухвалення: 2019-05-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2019 р. Справа № 440/3593/18
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Спаскіна О.А.

суддів: Любчич Л.В. , Присяжнюк О.В.

за участю секретаря судового засідання Медяник А.О.,

представника позивача Гапонова О.С.

представника відповідача Василевської Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Кременчуцької міської ради Полтавської області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 13.12.2018 року, головуючий суддя І інстанції: О.О. Кукоба, вул. Пушкарівська, 9/26, м. Полтава, 36039, повний текст складено 21.12.18 року по справі № 440/3593/18

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Мало-Кохнівський кар`єр"

до Кременчуцької міської ради Полтавської області

про визнання протиправним та нечинним рішення,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 13.12.2018 р. адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Мало-Кохнівський кар`єр" до Кременчуцької міської ради Полтавської області про визнання протиправним та нечинним рішення задоволено частково.

Визнано протиправним та нечинним абзац 2 пункту 1 рішення Кременчуцької міської ради Полтавської області від 30 березня 2018 року "Про скасування рішень Кременчуцької міської ради Полтавської області" в частині встановлення чинності пункту 9 в додатку "Розмір орендної плати за земельні ділянки в м. Кременчуці" рішення Кременчуцької міської ради від 21 квітня 2011 року "Про внесення змін до рішення міської ради від 23 вересня 2008 року "Про орендну плату за землю в м. Кременчуці".

Визнано протиправним та нечинним пункт 9 додатку "Розмір річної орендної плати за земельні ділянки в м. Кременчуці" до рішення Кременчуцької міської ради від 21 квітня 2011 року "Про внесення змін до рішення міської ради від 23 вересня 2008 року "Про орендну плату за землю в м. Кременчуці" у редакції рішення Кременчуцької міської ради Полтавської області від 30 березня 2018 року.

Визнано протиправними та нечинними абзаци 1 і 3 пункту 2 та абзаци 1 і 3 пункту 4 рішення Кременчуцької міської ради Полтавської області від 30 березня 2018 року "Про скасування рішень Кременчуцької міської ради Полтавської області".

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Стягнено за рахунок бюджетних асигнувань Кременчуцької міської ради Полтавської області (; площа Перемоги, 2, м. Кременчук, Полтавська область, 39600) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Мало-Кохнівський кар`єр" (; вул. Ярмаркова, 15, м. Кременчук, Полтавська область, 39630) судові витрати у розмірі 1762,00 грн (одна тисяча сімсот шістдесят дві гривні).

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Кременчуцькою міською радою Полтавської області подано апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Апеляційна скарга фактично обґрунтована тим, що підставою даного позову про визнання протиправним та нечинним абзац 2 пункту 1 рішення Кременчуцької міської ради Полтавської області від 30 березня 2018 року «Про скасування рішень Кременчуцької міської Полтавської області» в частині встановлення чинності пункту 9 в додатку «Розмір орендної плати за земельні ділянки в м. Кременчуці» рішення Кременчуцької міської ради від 21 квітня 2011 року «Про внесення змін до рішення міської ради від 23 вересня 2008 року «Про орендну плату за землю в м. Кременчуці» та про визнання протиправним та нечинним пункт 9 додатку «Розмір річної орендної плати за земельні ділянки в м. Кременчуці» до рішення Кременчуцької міської ради від 21 квітня 2011 року «Про внесення змін до рішення міської ради від 23 вересня 2008 року «Про орендну плату за землю в м. Кременчуці» є саме орендні відносини між Кременчуцькою міською радою Полтавської області та позивачем, щодо відповідних земельних ділянок, є внесення змін до Податкового кодексу України, є зміни в законодавстві, які фактично не регулюють спірні правовідносини, а отже, у суду першої інстанції відсутні правові підстави для задоволення даного позову. Також на думку апелянта скасовуючи абзац 2 пункту 1 рішення Кременчуцької міської ради Полтавської області від 30 березня 2018 року «Про скасування рішень Кременчуцької міської Полтавської області» в частині встановлення чинності пункту 9 в додатку «Розмір орендної плати за земельні ділянки в м. Кременчуці» рішення Кременчуцької міської ради від 21 квітня 2011 року «Про внесення змін до рішення міської ради від 23 вересня 2008 року «Про орендну плату за землю в м. Кременчуці» та пункт 9 додатку «Розмір річної орендної плати за земельні ділянки в м. Кременчуці» до рішення Кременчуцької міської ради від 21 квітня 2011 року « Про внесення змін до рішення міської ради від 23 вересня 2008 року «Про орендну плату за землю в м. Кременчуці суд першої інстанції фактично позбавив Кременчуцьку міську раду Полтавської області можливості врегулювати правові відносини, зокрема з позивачем, по питанням сплати орендної плати за землю.

У судовому засіданні скаржник підтримав вимоги апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Представник позивача заперечував проти апеляційної скарги.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить залишити рішення суду першої інстанції без змін з огляду на його законність і обґрунтованість.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, пояснення представника позивача та відповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено у суді апеляційної інстанції, ТОВ "МКК" є юридичною особою, .

Основним видом діяльності позивача за КВЕД-2010 визначено добування декоративного та будівельного каменю, вапняку, гіпсу, крейди та глинистого сланцю (08.11).

Як встановлено судом, між ТОВ "МКК" та Міською радою укладено ряд договорів оренди землі, за умовами яких позивач набув у строкове платне користування земельні ділянки комунальної форми власності у м. Кременчуці Полтавської області для експлуатації та обслуговування Мало-Кохнівського родовища гранітів, а також для будівництва, обслуговування та ремонту об`єктів транспортної інфраструктури (під`їзних залізничних колій) /а.с. 37-52/.

Договорами оренди землі визначено орендну плату у розмірі 3% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки щорічно.

Рішенням ХХІХ сесії Міської ради VII скликання від 30.03.18 "Про скасування рішень Кременчуцької міської ради Полтавської області", з-поміж іншого, відновлено чинність та викладено у новій редакції пункт 9 додатку "Розмір орендної плати за земельні ділянки в м. Кременчуці" рішення від 21.04.11 "Про внесення змін до рішення міської ради від 23 вересня 2008 року "Про орендну плату за землю в м. Кременчуці", згідно з яким за земельні ділянки, надані для залізниць в межах смуг відведення, для гірничодобувних підприємств для видобування корисних копалин та розробки родовищ корисних копалин, орендна плата встановлюється у трикратному розмірі земельного податку, обчисленого відповідно до Податкового кодексу України /а.с. 17, 29/.

Крім того, цим рішенням внесені зміни до рішення Міської ради від 24.11.09 "Про затвердження технічної документації з нормативної грошової оцінки земель м. Кременчука Полтавської області" (із внесеними змінами рішеннями від 29.05.12, від 25.12.12, від 29.04.14, від 29.05.14, від 24.11.15, від 2.02.16, від 11.05.17 та від 7.09.17), зокрема, у абзаці підпункту 2.1. "у період з 1.01.16 нормативна грошова оцінка земель, що передаються або перебувають в оренді гірничодобувних підприємств для видобування корисних копалин та розробки родовищ корисних копалин, наданих для залізниць в межах смуг відведення, діє у розмірі 27,4% від затвердженої нормативної грошової оцінки земель" після слів "у період до 01.01.2016 року" доповнено словами "до 01.01.2017 року" /а.с. 29-30/.

Абзацом третім пункту 4 згаданого вище рішення у зв`язку зі зміною розміру орендної плати за землю зобов`язано гірничодобувні підприємства укласти додаткові угоди до договорів оренди землі та провести перерахунок орендної плати за землю з 1.01.17 /а.с. 30/.

Не погодившись з наведеними вище пунктами рішення Міської ради, позивач оскаржив їх до суду.

Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції дійшов висновку про те, що рішення Міської ради частково не відповідає вимогам пункту 284.4 статті 284 Податкового кодексу України у редакції, чинній з 1.01.18. До того ж, судом зазначено, що у будь-якому випадку шляхом прийняття відповідачем рішень не може коригуватись розмір орендної плати у минулих періодах. Тому позовні вимоги є законні та обґрунтовані.

Згідно ч. 1 ст. 308. КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 3 ст. 308 КАС України).

Оскільки рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог жодною із сторін не оскаржується, на підставі положень ч. 1 ст. 308 КАС України не підлягає апеляційному перегляду.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про наступне.

Відповідно до ст. 25 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання.

Згідно з п. 35 ч. 1 ст. 26 названого Закону виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання: затвердження ставок земельного податку відповідно до Податкового кодексу України.

Відповідно до ст. 1 Податкового кодексу України цей Кодекс регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Згідно з пп. 10.1.1 п.10.1 ст.10 Податкового кодексу України до місцевих податків належить податок на майно. За приписами статті 265 названого Кодексу, податок на майно складається з: податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; транспортного податку; плати за землю.

Пунктом 12.3 статті 12 Податкового кодексу України, визначено, що сільські, селищні, міські ради та ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів.

Встановлення місцевих податків та зборів здійснюється у порядку, визначеному цим Кодексом.

При прийнятті рішення про встановлення місцевих податків та зборів обов`язково визначаються об`єкт оподаткування, платник податків і зборів, розмір ставки, податковий період та інші обов`язкові елементи, визначенні статтею 7 цього Кодексу з дотриманням критеріїв, встановлених розділом XII цього Кодексу для відповідного місцевого податку чи збору.

Рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

У разі якщо сільська, селищна, міська рада або рада об`єднаних територіальних громад, що створена згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, не прийняла рішення про встановлення відповідних місцевих податків і зборів, що є обов`язковими згідно з нормами цього Кодексу, такі податки до прийняття рішення справляються виходячи з норм цього Кодексу із застосуванням їх мінімальних ставок, а плата за землю справляється із застосуванням ставок, які діяли до 31 грудня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосування плати за землю.

Пунктом 284.4 ст.284 Податкового кодексу України (у редакції Закону України від 7.12.17 №2245-VIII "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2018 році", чинній з 1.01.18) визначено, що плата за землю за земельні ділянки, надані для залізниць у межах смуг відведення, надані гірничодобувним підприємствам для видобування корисних копалин та розробки родовищ корисних копалин, справляється у розмірі 25 відсотків податку, обчисленого відповідно до статей 274 і 277 цього Кодексу.

Згідно з п. 274.1 ст. 274 Податкового кодексу України ставка податку за земельні ділянки, нормативну грошову оцінку яких проведено, встановлюється у розмірі не більше 3 відсотків від їх нормативної грошової оцінки, для земель загального користування - не більше 1 відсотка від їх нормативної грошової оцінки, а для сільськогосподарських угідь - не менше 0,3 відсотка та не більше 1 відсотка від їх нормативної грошової оцінки.

З аналізу викладеного вбачається, що з 1 січня 2018 року річний розмір орендної плати за земельні ділянки комунальної власності, нормативну грошову оцінку яких проведено, надані у користування гірничодобувним підприємствам для видобування корисних копалин та розробки родовищ корисних копалин, має становити 0,75 відсотка від нормативної грошової оцінки такої земельної ділянки.

Розділом 9 додатку до рішення Міської ради від 21.04.11 у редакції рішення Міської ради від 30.03.18 "Про скасування рішень Кременчуцької міської ради Полтавської області" встановлено орендну плату за відповідні земельні ділянки у трикратному розмірі земельного податку, обчисленого відповідно до Податкового кодексу України /а.с. 17/.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення Міської ради в цій частині не відповідає вимогам пункту 284.4 статті 284 Податкового кодексу України у редакції, чинній з 1.01.18.

Посилання апелянта на приписи пункту 288.5 статті 288 Податкового кодексу України колегія суддів вважає безпідставними з огляду на те, що, при посиланні на дану норму відповідача помилково зазначено редакцію, що втратила чинність з 1.01.18 на підставі Закону України від 7.12.17 №2245-VIII "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2018 році". Також, колегія суддів зазначає, що спеціальною нормою у спірних відносинах є положення пункту 284.4 статті 284 Податкового кодексу України.

Таким чином, зміни, внесені рішенням Міської ради від 30.03.18 до розділу 9 додатку до рішення від 21.04.11, суперечать положенням наведеним вище положенням пункту 284.4 статті 284 Податкового кодексу України у взаємозв`язку з приписами пункту 274.1 статті 274 Податкового кодексу України.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що рішення в цій частині належить визнати нечинним та скасувати, а позов ТОВ "МКК" - задовольнити.

Крім того, відповідно до пункту 271.2 статті 271 Податкового кодексу України рішення рад щодо нормативної грошової оцінки земельних ділянок розташованих у межах населених пунктів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосування нормативної грошової оцінки земель або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з доводами позивача про те, що рішення Міської ради від 30.03.18, з огляду на дату його ухвалення, може бути застосоване до правовідносин, що матимуть місце з 1 січня 2019 року.

Таким чином у будь-якому випадку шляхом прийняття відповідачем рішень не може коригуватись розмір орендної плати у минулих періодах.

За таких обставин, положення абзаців першого та третього пункту 2 рішення Міської ради від 30.03.18 в частині внесення змін до рішення від 24.11.09 "Про затвердження технічної документації з нормативної грошової оцінки земель м. Кременчука Полтавської області" (з урахуванням змін, внесених рішенням від 2.02.16) в частині доповнення абзацу підпункту 2.1. словами "до 01.01.2017 року" належить визнати нечинним та скасувати.

З аналогічних підстав колегія суддів дійшла висновку про визнання нечинним та скасування положення абзаців першого та третього пункту 4 рішення Міської ради від 30.03.18 щодо зобов`язання гірничодобувних підприємств у зв`язку зі зміною розміру орендної плати за землю укласти додаткові угоди до договорів оренди землі та провести перерахунок орендної плати за землю з 1.01.17.

Доводи відповідача про те, що у зв`язку з визнанням нечинними спірних положень рішення Міської ради від 30.03.18 відповідач буде позбавлений можливості справляти орендну плату за земельні ділянки комунальної власності, передані у користування гірничодобувним підприємствам, адже обов`язок зі сплати орендної плати передбачений Податковим кодексом України, а його виконання не перебуває у прямій залежності від рішення органу місцевого самоврядування є безпідставними.

Зважаючи на встановлені в ході судового розгляду фактичні обставини справи та враховуючи вищенаведені норми законодавства, якими урегульовано спірні відносини, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог ТОВ "МКК" .

З огляду на викладені обставини, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що у спірному випадку відповідач діяв не на підставі та не у спосіб, передбачений Законом.

Відповідно до положень статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Відтак, в адміністративному процесі, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень тягар доказування правомірності своїх рішень, дій чи бездіяльності покладається на відповідача - суб`єкта владних повноважень, який повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, що можуть бути використані як докази у справі.

Так, як визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі, а тому суд під час розгляду справи повинен створювати необхідні умови для всебічного, повного й об`єктивного дослідження справи, однак не зобов`язаний підміняти собою учасників процесу, шукаючи докази виключно за власною ініціативою. Адміністративний суд має активно підтримувати перебіг провадження, досліджувати фактичні обставини справи в найбільш повному обсязі. Відповідач, суб`єкт владних повноважень, не довів правомірність прийняття оскаржуваного рішення та наказу.

Відповідно до частини першої статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до статті 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам статті 242 КАС України, підстав для задоволення вимог апеляційної скарги колегією суддів не встановлено.

Згідно з частиною другою статті 6 КАС України та статті 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.

У п.58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Відповідно до статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається. Приведені в апеляційній скарзі доводи, висновку суду не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними.

Керуючись ст. ст. 245, 246, 250, 315, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Кременчуцької міської ради Полтавської області - залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 13.12.2018 року по справі № 440/3593/18 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя (підпис)О.А. Спаскін
Судді(підпис) (підпис) Л.В. Любчич О.В. Присяжнюк
Постанова складена в повному обсязі 20.05.19р.