Справа № 240/1859/19
Суддя: Романченко Євген Юрійович
Дата ухвалення: 2019-05-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2019 року м. Житомир справа № 240/1859/19

категорія 106020000

Житомирський окружний адміністративний суд

у складі: судді Романченка Є.Ю.,

розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною відмови та зобов`язання вчинити дії,

встановив:

Позивач звернувся до суду з вказаною позовною заявою і просить:

- визнати протиправною відмову командира військової частини НОМЕР_1 вих. № 638/14/8 від 22.01.2019 у зарахуванні йому періоду навчання в Львівському військовому ліцеї імені Героїв Крут з 27 вересня 1995 року по 13 червня 1998 року до загальної вислуги років;

- зобов`язати командира військової частини НОМЕР_1 зарахувати до загальної вислуги років період навчання в Львівському військовому ліцеї імені Героїв Крут з 27 вересня 1995 року по 13 червня 1998 року.

В обґрунтування пред`явлених позовних вимог ОСОБА_1 вказав, що з 27 вересня 1995 року по 13 червня 1998 року проходив навчання у Львівському військовому ліцеї імені Героїв Крут, зазначене підтверджується наказами начальника Львівського військового ліцею імені Героїв Крут №218 від 27 вересня 1995 року, №115 від 13 червня 1998 року. Після закінчення Львівського військового ліцею імені Героїв Крут, 31 липня 1998 року наказом ректора «НІ» №157 був зарахований до Одеського інституту Сухопутних військ, який закінчив 16 червня 2002 року. На даний час, проходить військову службу в Збройних Силах України на посаді заступника командира військової частини НОМЕР_1 . У зв`язку із тим, що період навчання у Львівському військовому ліцеї імені Героїв Крут не врахований до вислуги років, звернувся з клопотанням до командира військової частини НОМЕР_1 щодо зарахування до вислуги років часу навчання у Львівському військовому ліцеї імені Героїв Крут з 27 вересня 1995 року по 13 червня 1998 року, а саме 2 роки 08 місяців і 16 днів. Однак Командир військової частини НОМЕР_1 листом № 638/14/8 від 22.01.2019 відмовив у задоволенні його вимог. На думку позивача, відмова у зарахуванні до загальної вислуги років періоду навчання в Львівському військовому ліцеї імені Героїв Крут з 27 вересня 1995 року по 13 червня 1998 року є протиправною та призвела до значного звуження його прав, оскільки відповідно положень статті 24 Закону України Про загальний військовий обов`язок і військову службу, в редакції Закону від 25 березня 1992 року № 2232-ХІІ, який діяв на час вступу на навчання у військовий ліцей, та Тимчасового положення про проходження військової служби солдатами, матросами, сержантами і старшинами, затвердженого Указом Президента України від 13 травня 1993 року № 174/93, який був чинним до 01.01.2002, початком перебування на військовій службі вважався день прибуття на навчання до військово-навчального закладу (військового ліцею). Відновлення порушених прав можливе лише в судовому порядку.

Ухвалою суду вказану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі та вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін у судове засідання на 27.03.2019.

27.03.2019 в судовому засіданні оголошено перерву до 18.04.2019, у зв`язку з необхідність направлення запиту до Львівського військового ліцею імені Героїв Крут.

Військовою частиною НОМЕР_1 у строк, встановлений ухвалою суду про відкриття провадження в справі, направлено до суду відзив на позовну заяву з проханням відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Відповідач заперечуючи проти позову вказав, що Львівський військовий ліцей імені Героїв Крут до 07.11.2000, відповідно до положень статті 3 Закону України "Про Збройні Сили України" не входив до загальної структури Збройних Сил України. Також указаний навчальний заклад не наділений статусом військового навчального закладу та створений з метою якісної підготовки кандидатів для вступу до військових навчальних закладів. Відтак, навчання позивача у Львівському військовому ліцеї імені Героїв Крут є лише підготовкою до вступу на військову службу та не може вважатися безпосередньо військовою службою, а тому період з 27 вересня 1995 року по 13 червня 1998 року не може бути включено до загальної вислуги років військової служби.

У судовому засіданні позивач вимоги підтримав, з підстав викладених у позові.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, посилаючись на доводи наведені у відзиві.

Заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, судом без виходу до нарадчої кімнати постановлено ухвалу про подальший розгляд справи в письмовому провадженні, зважаючи на відсутність потреби заслухати свідка чи експерта.

Перевіривши матеріали справи, усебічно й повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов і відзив, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Матеріалами справи підтверджено, що в період з 27.09.1995 по 13.06.1998 ОСОБА_1 навчався у Львівському військовому ліцеї імені Героїв Крут. За результатами випуску з ліцею випускник ОСОБА_1 отримав атестат про середню освіту звичайного зразка та направлений до Одеського інституту Сухопутних військ для подальшого навчання, який закінчив 16 червня 2002 року.

Відповідно до довідки від 04.09.2008 № 431 та листа від 11.04.2019 № 98, Львівський військовий ліцей імені Героїв Крут створений Постановою Кабінету Міністрів України № 490 від 19 серпня 1992 року на базі Львівської республіканської спецшколи-інтернату з поглибленим вивченням російської мови і літератури та посиленою військово-фізкультурною підготовкою і Постановою Кабінету Міністрів України № 643 від 13 червня 1996 року був з 1 липня 1996 року реорганізований у Львівський державний ліцей з посиленою військово-фізичною підготовкою імені Героїв Крут.

Згідно із довідками Військової частини НОМЕР_1 від 20.02.2019, підполковник ОСОБА_1 перебуває на військовій службі у Збройних Силах України і проходить службу у військовій частині НОМЕР_1 м. Бердичів.

18.12.2018 позивач звернувся до Командира військової частини НОМЕР_1 із рапортом з проханням зарахувати йому до вислуги років період його навчання у Львівському ліцеї з посиленою військово - фізичною підготовкою імені Героїв Крут з 27.09.1995 по 13.06.1998, а саме 2 роки 08 місяців і 16 днів.

Листом ТВО командира військової частини НОМЕР_1 від 22.01.2019 № 638/14/8 позивача повідомлено про відсутність правових підстав зарахування до вислуги років періоду навчання у Львівському ліцеї з посиленою військово - фізичною підготовкою імені Героїв Крут з 27.09.1995 по 13.06.1998, оскільки ст. 24 Закону України "Про загальний військовий обов`язок та військову службу" не пов`язує початок перебування на військовій службі із днем прибуття на навчання до військово - навчального закладу (військового ліцею).

Вважаючи таку відмову командира військової частини НОМЕР_1 протиправною, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наступне.

Закон України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 № 2232-XII здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 № 2232-XII, військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

За змістом приписів частини 6 статті 2 вказаного Закону видами військової служби є: строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів); військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу.

Частиною першою статті 24 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 № 2232-XII (у редакції, чинній на момент вступу позивача на навчання до ліцею) було встановлено, що початком перебування на військовій службі вважається: день прибуття до військового комісаріату для відправлення у військову частину - для призовників і офіцерів, призваних із запасу; день від`їзду до місця служби, вказаний у розпорядженні, виданому військовим комісаріатом, - для військовозобов`язаних і жінок; день прибуття на навчання до військово-навчального закладу (військового ліцею), вказаний у приписі, виданому військовим комісаріатом, - для допризовників, призовників і військовозобов`язаних.

Згідно із частиною 2 вказаної статті Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 № 2232-XII (у редакції, чинній на момент вступу позивача на навчання до ліцею), закінченням перебування на військовій службі вважається день, з якого військовослужбовця взято на військовий облік у військовому комісаріаті у зв`язку із звільненням з військової служби, відчисленням з військово-навчального закладу або закінченням навчального закладу чи навчальних зборів, але не пізніше строку, вказаного у приписі.

У новій редакції Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 № 2232-XII, яка набрала чинності 31 липня 1999 року і, з відповідними змінами, діє на цей час, стаття 24 вже не пов`язує початок перебування на військовій службі з днем прибуття на навчання до військово-навчального закладу (військового ліцею).

Зазначена норма вказаного Закону передбачає, що початком проходження військової служби вважається:

1) день відправлення у військову частину з обласного збірного пункту - для громадян, призваних на строкову військову службу;

2) день зарахування до списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) - для громадян, прийнятих на військову службу за контрактом, у тому числі військовозобов`язаних, які проходять збори, та резервістів під час мобілізації;

3) день призначення на посаду курсанта вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу вищого навчального закладу - для громадян, які не проходили військову службу, та військовозобов`язаних;

4) день відправлення у військову частину з районного (міського) військового комісаріату - для громадян, призваних на військову службу під час мобілізації, на особливий період, та на військову службу за призовом осіб офіцерського складу.

Перебування на військовій службі громадян, які навчаються у військово-навчальних закладах, передбачено і у статті 25 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 № 2232-XII.

Частиною першою статті 12 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 № 2232-XII (у редакції, чинній на момент вступу позивача на навчання до ліцею) було визначено, що громадяни, які виявили бажання вступити до військово-навчальних закладів, проходять підготовку у військових ліцеях, середніх загальноосвітніх навчально-виховних закладах, в організаціях Товариства сприяння обороні України, на підготовчих курсах при вищих навчальних закладах або самостійно.

Положення частини першої статті 12 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 № 2232-XII (у редакції, чинній на момент подачі позивачем рапорту) передбачено, що громадяни України, які виявили бажання вступити до вищих військових навчальних закладів та військових навчальних підрозділів вищих навчальних закладів, можуть проходити попередню підготовку в загальноосвітніх навчальних закладах, військових ліцеях, ліцеях з посиленою військово-фізичною підготовкою, у військових оркестрах, навчальних закладах громадських організацій, на підготовчих курсах при вищих військових навчальних закладах або військових навчальних підрозділах вищих навчальних закладів.

Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 19.08.1992 №490 «Про реформу системи військової освіти» визначено перелік військово-навчальних закладів, у якому відсутні військові ліцеї.

Згідно із пунктом 2 указаної постанови Кабінету Міністрів України, з метою якісної підготовки кандидатів для вступу до військових навчальних закладів, надання державної допомоги у вихованні дітей-сиріт, дітей з багатодітних сімей, а також дітей учасників бойових дій та учасників ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи утворено Львівський військовий ліцей з присвоєнням йому імені Героїв Крут утворено на базі Львівської спеціальної школи-інтернату з посиленою військово-фізичною підготовкою Навчання вирішено розпочати з 1 вересня 1992 року.

Пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 13.06.1996 №643 «Про військові ліцеї та ліцеї з посиленою військово-фізичною підготовкою» Львівський військовий ліцей імені Героїв Крут реорганізовано у Львівський ліцей з посиленою військово-фізичною підготовкою імені Героїв Крут.

Таким чином, Львівський військовий ліцей імені Героїв Крут, у якому з 27.09.1995 по 13.06.1998 навчався позивач, не належить до військових навчальних закладів, а створений відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №490 від 19.08.1992 «Про реформу системи військової освіти», з метою якісної підготовки кандидатів для вступу до військових навчальних закладів, надання державної допомоги у вихованні дітей-сиріт, дітей з багатодітних сімей, а також дітей учасників бойових дій та учасників ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, тому навчання у ньому не можна вважати навчанням у військовому навчальному закладі, а відтак і проходженням військової служби згідно з переліком її видів, що визначений у ч.4 ст.2 Закону №2232-ХІІ.

Аналогічна правова позиція щодо застосування вказаних норм матеріального права була висловлена колегією суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України у постанові від 27.03.2012 по справі №21-7а12 та у постанові від 16.04.2013 по справі №21-107а13.

Слід указати, що на запит суду Комунальним закладом Львівської обласної ради "Львівський державний ліцей з посиленою військово - фізичною підготовкою імені героїв Крут" у листі від 11.04.2019 № 98 повідомлено, що на момент вступу і випуску з ліцею ОСОБА_1 військового звання не мав і військову присягу не приймав.

Одночасно із листа Управління навчально - методологічної та наукової роботи Управління Військової освіти Міністерства оборони України від 15.09.1995 № 150/2523, адресованого Начальнику Львівського військового ліцею ім. Героїв Крут, видно, що ОСОБА_1 зараховано, як виняток, до ліцею за рішенням Головного управління військової освіти.

За наведених обставин, коли Львівський військовий ліцей імені Героїв Крут не є військовим навчальним закладом в розумінні Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», суд приходить до висновку, що період навчання позивача в ньому (з 27.09.1995 до 13.06.1998) не може бути зараховано у загальний строк його військової служби.

Подібного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 10.10.2018 (справа №825/1086/17).

Суд критично оцінює посилання позивача на листи Міністерства юстиції України від 04.04.2006 та Департаменту кадрової політики Міністерства оборони України від 02.08.2006 № 226/1/3055 щодо зарахування до стажу військової службі відповідних військовослужбовців часу навчання їх у військових ліцеях, оскільки вони носять рекомендаційний характер та не є нормативно - правовими актами, які регулюють спірні правовідносини.

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи (ч. 1 ст. 72 вказаного Кодексу).

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Кодексу адміністративного судочинства України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 73 вказаного Кодексу).

За змістом статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на все викладене вище, з урахуванням встановлених фактів, суд вважає, що в даній справі відсутні обставини, за наявності яких необхідно було б з метою захисту прав позивача визнати протиправною відмову Командира військової частини НОМЕР_1 вих. № 638/14/8 від 22.01.2019 та зобов`язати командира військової частини НОМЕР_1 зарахувати до загальної вислуги років період навчання в Львівському військовому ліцеї імені Героїв Крут з 27 вересня 1995 року по 13 червня 1998 року.

Відповідно до пункту 30 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані. Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Враховуючи наведене та встановлені обставини, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Зважаючи на висновок суду про відмову в задоволенні позову в повному обсязі, а також ураховуючи положення ст. 139 КАС України, судові витрати стягненню не підлягають.

Керуючись статтями 72-77, 90, 241-246, 255, 257-262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний код - НОМЕР_3 ) про визнання протиправною відмови та зобов`язання вчинити дії відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Є.Ю. Романченко