Справа № 1.380.2019.000893
Суддя: Сподарик Наталія Іванівна
Дата ухвалення: 2019-05-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа №1.380.2019.000893
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 травня 2019 року

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого-судді Сподарик Н.І.,

за участю секретаря судового засідання Карпи А.В.,

представника позивача Роса В.П.,

розглянувши у судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління МВС України у Львівській області про визнання протиправними дій, зобов`язання до вчинення дій,-

встановив:

Позивач звернувся до суду з позовом до Головного управління МВС України у Львівській області (79007, м.Львів, вул.Генерала Григоренка, 3), із вимогами:

-визнати протиправними дії Головного управління МВС України у Львівській області щодо відмови ОСОБА_1 у зарахуванні до його вислуги років для призначення і виплати пенсії та для призначення і виплати одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби періоду його навчання у Львівському технікумі радіоелектроніки з 01.09.1987 року по 24.06.1991 року на підставі Архівної довідки №69-43-879 від 18.12.2018 року, виданої Національним університетом «Львівська політехніка», із розрахунку один рік навчання за шість місяців служби, відповідно до ч.2 ст.17 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та абз.2 п.2 постанови КМ України від 17.07.1992 року №393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей»;

-зобов`язати Головне управління МВС України у Львівській області зарахувати ОСОБА_1 до його вислуги років для призначення і виплати пенсії та для призначення і виплати одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби періоду його навчання у Львівському технікумі радіоелектроніки з 01.09.1987 року по 24.06.1991 року на підставі Архівної довідки №69-43-879 від 18.12.2018 року, виданої Національним університетом «Львівська політехніка», із розрахунку один рік навчання за шість місяців служби, відповідно до ч.2 ст.17 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та абз.2 п.2 постанови КМ України від 17.07.1992 року №393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей».

Ухвалою суду від 28.02.2019 року вказану позовну заяву було залишено без руху, а позивачу надано строк для усунення недоліків. На виконання вимог зазначеної ухвали суду позивач усунув недоліки позовної заяви.

07.03.2019 року ухвалою суду відкрито спрощене позовне провадження в даній адміністративній справі та призначено судове засідання у справі на 11.04.2019 року.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відмова відповідача у зарахуванні позивачу до вислуги років час навчання в Львівському технікумі радіоелектроніки з 01.09.1987 р. по 24.06.1991 р. з розрахунку один рік навчання за шість місяців служби є протиправною, що суперечить Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб» та Постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 року, якою затверджено Порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького та рядового складу органів внутрішніх справ та членів їхніх сімей.

Представник позивача позовні вимоги підтримав повністю, з підстав, що викладені у позовній заяві та наданих поясненнях в судовому засіданні.

Заперечення відповідача викладені у письмовому відзиві від 11.04.2019 року за № 12488. Відповідач зазначає, що враховуючи норми законодавства про освіту, законодавець встановив дві підстави для додаткового зарахування до вислуги років особам середнього, старшого і начальницького складу органів внутрішніх справ часу їхнього навчання в навчальних закладах із розрахунку - один рік за шість місяців, за умови, що таке навчання було до вступу на військову службу або призначення на відповідну посаду, а саме: навчання у цивільних вищих навчальних закладах (у тому числі заочно) та навчання у інших навчальних закладах, після закінчення яких присвоюється офіцерське звання. Оскільки позивач навчався в період 01.09.1987 р. по 24.06.1991 року у Львівському технікумі радіоелектроніки і після завершення навчання здобув середньо-спеціальну освіту, то відповідно даний навчальний заклад не відносився до категорії навчальних закладів, після закінчення яких присвоюється офіцерське звання.

Дослідивши доводи позову, відзив на нього, зібрані у справі докази в їх сукупності, заслухавши пояснення представника позивача, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд зазначає наступне.

З 05.05.1995 року по 30.09.2015 року ОСОБА_1 проходив службу в органах внутрішніх справ України. На час звільнення проходив службу на посаді заступника начальника управління режимно-секретного та документального забезпечення Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області.

Позивач наказом начальника ГУМВС України у Львівській області № 680 о/с від 28.09.2015 року звільнений зі служби з 30.09.2015 року із посади заступника начальника управління режимно-секретного та документального забезпечення Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області за п. «б» статті 64 у запас Збройних сил України (через хворобу).

Вислуга на день звільнення становила: у календарному обчисленні - 22 роки 03 місяців 02 дня.

ОСОБА_1 звернувся із заявою до Голови ліквідаційної комісії Головного управління МВС України у Львівській області про зарахування йому до вислуги років часу навчання у Львівському технікумі радіоелектроніки з 01.09.1987 р. по 24.06.1991 р. з розрахунку один рік навчання за шість місяців служби (а.с. 28).

ГУМВС України у Львівській області 12.02.2019 року за вих. № Д-47/04/13-19 надало позивачу відповідь про результати розгляду його звернення та зазначило, що особам середнього, старшого і начальницького складу органів внутрішніх справ, відповідно до ст.17 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», до вислуги років для призначення пенсії додатково зараховується в межах до п`яти років із розрахунку один рік навчання за шість місяців служби, час навчання у таких цивільних вищих закладах, як коледж, технікум, училище тільки після набуття чинності Закону України «Про вищу освіту» та за умови отримання особою за час цього навчання вищої освіти (вимоги ст.ст.1, 7 Закону України «Про вищу освіту» та ст.15 Закону України «Про освіту»), що має бути засвідчено документом (документами), які передбачені ст.9 Закону України «Про вищу освіту». Оскільки надана до заяви копія диплому про закінчення Львівського технікуму радіоелектроніки не відповідає зазначеним вище вимогам, тому підстав для зарахування до вислуги років для призначення пенсії та для призначення і виплати одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби часу навчання радіоелектроніки з 01.09.1987 р. по 24.06.1991 р. у вказаному навчальному закладі немає (а.с.25).

При прийнятті рішення суд керується такими правовими нормами:

За змістом ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.9 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого суд вирішує справи на підставі Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно положень ч.2 ст.17 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» № 2262-XII від 09.04.1992 р. до вислуги років особам офіцерського складу, особам середнього, старшого та вищого начальницького складу органів внутрішніх справ, державної пожежної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції чи Державної кримінально-виконавчої служби України при призначенні пенсії на умовах цього Закону додатково зараховується час їхнього навчання (незалежно від форми навчання) у цивільних вищих навчальних закладах, а також в інших навчальних закладах, після закінчення яких присвоюється офіцерське (спеціальне) звання, до вступу на військову службу, службу до органів внутрішніх справ, державної пожежної охорони, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції чи Державної кримінально-виконавчої служби України або призначення на відповідну посаду в межах до п`яти років із розрахунку один рік навчання за шість місяців служби.

Пункт 2 постанови Кабінету Міністрів України «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсії і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їх сімей» від 17.07.1992 року № 393, прийнятою на виконання Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», визначено, що до вислуги років особам офіцерського складу Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Цивільної оборони України та інших військових формувань, створених Верховною Радою України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки, Державної спеціальної служби транспорту, а також особам середнього, старшого і вищого начальницького складу органів внутрішніх справ, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, Державної інспекції техногенної безпеки та Державної кримінально-виконавчої служби України при призначенні пенсій згідно з пунктом «а» статті 12 закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ» додатково зараховується час їхнього навчання (у тому числі заочно) у цивільних вищих навчальних закладах, а також у інших навчальних закладах, після закінчення яких присвоюється офіцерське звання, до вступу на військову службу або призначення на відповідну посаду в межах до п`яти років із розрахунку - один рік за шість місяців.

Таким чином, виходячи з системного та граматичного (синтаксичного) тлумачення вищевказаної норми Закону України №2262-ХІІ, постанови Кабінету Міністрів України № 393 від 17.07.1992 року, можна зробити висновок про те, що законодавець встановив дві підстави для додаткового зарахування до вислуги років особам середнього, старшого і вищого начальницького складу органів внутрішніх справ часу їхнього навчання в навчальних закладах в межах до п`яти років, із розрахунку - один рік за шість місяців, а саме:

1) навчання у цивільних вищих навчальних закладах (у тому числі заочно); 2) навчання у інших навчальних закладах, після закінчення яких присвоюється офіцерське звання за умови, що таке навчання було до вступу на військову службу або призначення на відповідну посаду.

Відповідно до ст.9 Закону України «Про вищу освіту» № 2984-ІІІ від 17.01.2002р. (в редакції від 01.01.2015р.) встановлюються такі види документів, які засвідчують здобуття особою вищої освіти та кваліфікації за певними освітньо-кваліфікаційними рівнями: диплом молодшого спеціаліста; диплом бакалавра; диплом спеціаліста; диплом магістра. Зразки документів про вищу освіту затверджуються Кабінетом Міністрів України. Вищий навчальний заклад, вище професійне училище, центр професійно-технічної освіти мають право видавати документ про вищу освіту державного зразка тільки з акредитованого напряму (спеціальності).

Як вбачається з матеріалів справи, в період навчання позивача у Львівському технікумі радіоелектроніки з 1987 р. по 1991р. діяв Закон Української РСР «Про народну освіту».

Відповідно до ст.5 Закону Української РСР «Про народну освіту» № 2778-VIII від 28.06.1974 р. система народної освіти в Українській РСР включала: дошкільне виховання; загальну середню освіту; позашкільне виховання; професійно-технічну освіту; середню спеціальну освіту; вищу освіту.

Згідно із ст.49 Закону Української РСР «Про народну освіту» середня спеціальна освіта здійснювалася в технікумах, училищах та інших навчальних закладах, віднесених у встановленому порядку до середніх спеціальних навчальних закладів.

Вища освіта здійснювалася в університетах, інститутах, академіях та інших навчальних закладах, віднесених у встановленому порядку до вищих навчальних закладів (ч.1 ст.55 Закону Української РСР «Про народну освіту»).

Даний Закон № 2778-VIII втратив чинність згідно з постановою Верховної Ради Української РСР №1144-ХІІ від 04.06.1991р.

Після закінчення у червні 1991 р. Львівського технікуму радіоелектроніки позивачу присвоєно кваліфікацію радіотехнік, що підтверджується копією диплому та архівною довідкою (а.с. 48-49).

Таким чином, позивач, відповідно до вимог законодавства, яке діяло на той момент, здобув середню спеціальну освіту.

Стосовно посилання позивача на те, що Законом «Про освіту» навчання в технікумі прирівнюється до навчання у вищому навчальному закладі, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.34 Закону Української РСР «Про освіту», в редакцій від 23.05.1991 року, в Українській РСР вищими навчальними закладами були технікум (училище), коледж, інститут, консерваторія, академія, університет та інші.

Водночас, пунктом 1 постанови Верховної Ради Української РСР «Про порядок введення в дію Закону Української РСР «Про освіту» від 04.06.1991 № 1144-ХІІ встановлено, що дія Закону Української РСР «Про освіту» вступає в силу з дня його опублікування (з 26.06.1991р.), а що стосується нових документів про освіту та нових кваліфікацій і наукових ступенів, - з 1 вересня 1992 року.

Як встановлено судом, Закон №1060-ХІІ «Про освіту» був опублікований в газеті «Голос України» 26.06.1991 року, а отже, в силу положень пункту 1 постанови Верховної Ради Української РСР від 04.06.1991 року № 1144-ХІІ, за винятком окремих норм, набрав чинності з 26 червня 1991 року.

Згідно із пунктом 3 Постанови Верховної Ради Української РСР «Про порядок введення в дію Закону Української РСР «Про освіту» від 04.06.1991 № 1144-ХІІ із змінами і доповненнями, внесеними постановою Верховної Ради України від 18.12.1991 № 1992-ХП, встановлено, що Закон Української РСР «Про освіту» застосовується до правовідносин в галузі освіти, що виникли після введення в дію Закону.

Відповідно до роз`яснення Департаменту вищої освіти Міністерства освіти і науки України середня спеціальна освіта, здобута за часів існування Радянського Союзу в технікумах та училищах, прирівнюється відповідно до чинного законодавства до неповної вищої освіти.

Таким чином, технікум віднесено до вищого навчального закладу статтею 34 Закону Української РСР «Про освіту» №1060-ХІІ, який набув чинності 26 червня 1991р. До цього часу Львівський технікум радіоелектроніки не мав статусу вищого навчального закладу.

Отже, враховуючи наведене, а також те, що Закон Української РСР «Про освіту» № 1060-ХІІ не має зворотної дії та опублікований 26.06.1991р., відсутні законні підстави для зарахування позивачу до вислуги років час навчання в Львівський технікум радіоелектроніки за період з 01.09.1987 р. по 24.06.1991 р..

Крім того, позивач не заперечує і матеріалами справи підтверджується, що після закінчення технікуму він не отримував офіцерське звання.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач після закінчення технікуму у 1991 р. не отримував офіцерського звання, а тому його доводи з цього приводу про здобуття вищої освіти є необґрунтованими.

Спір стосується зарахуванню до вислуги років для призначення і виплати пенсії позивачу часу навчання у Львівському технікумі радіоелектроніки, який не мав статусу вищого навчального закладу, після закінчення якого присвоюється військове звання, то суд вважає, що відсутні підстави про зарахування йому до вислуги років час навчання в Львівському технікумі радіоелектроніки з 01.09.1987 р. по 24.06.1991 р. з розрахунку один рік навчання за шість місяців служби.

Аналогічний підхід застосування означених норм права висловлений і Верховним Судом, зокрема, у постанові від 01 лютого 2019 року по справі № 809/780/15.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими, а тому в задоволенні позову слід відмовити повністю.

Відповідно до ст.139 КАС України, сплачений при зверненні до суду судовий збір позивачу не повертається.

Керуючись ст.ст.14, 72-77, 139, 241-247, 250-251, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

вирішив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління МВС України у Львівській області про визнання протиправними дій, зобов`язання до вчинення дій відмовити повністю.

Судовий збір стягненню зі сторін не підлягає.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення за правилами, встановленими ст.ст.293, 295 - 297 КАС України.

Відповідно до пп.15.5 п.15 Розділу VII Перехідні положення КАС України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Суддя Сподарик Н.І.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 20 травня 2019 року.