Справа № 1.380.2019.000703
Суддя: Сподарик Наталія Іванівна
Дата ухвалення: 2019-05-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа №1.380.2019.000703
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 травня 2019 року

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого-судді Сподарик Н.І.,

за участю секретаря судового засідання Карпи А.В.,

представника позивача ОСОБА_1 .,

представника відповідача Стецьків Н.І.,

розглянувши у судовому засіданні за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до Головного управління ДФС у Львівській області про визнання протиправними та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки), рішення та визнання скарги задоволеною, визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 23.11.2018 року №, №, №, №,-

В С Т А Н О В И В :

На розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління ДФС у Львівській області (79003, м.Львів, вул.Стрийська, 35) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 23.11.2018 року №, №, №, №. Ухвалою суду від 01.03.2019 року об`єднано для спільного розгляду та вирішення в одне провадження адміністративну справу №1.380.2019.000392 за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до Головного управління ДФС у Львівській області про визнання протиправними та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки), рішення та визнання скарги задоволеною та адміністративну справу №1.380.2019.000703 за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до Головного управління ДФС у Львівській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 23.11.2018 року №, №, №, №; об`єднаній справі присвоєно №1.380.2019.000703.

В обгрунтування позовних вимог позивач посилається на ті обставини, що Головне управління ДФС у Львівській області було позбавлено правових підстав робити висновок про реалізацію ФОП ОСОБА_2 у 2016-2017 роках гільз картонних та кутників картонних невстановленим особам без отримання доходу на підставі наданої ФОП довідки про залишок товару на складі, згідно з якою станом на 01.01.2016 року залишки ТМЦ становлять 0,0 т на суму 0,0 (без ПДВ), станом на 31.12.2016 року залишки ТМЦ становлять 0,0 т на суму 0,0 (без ПДВ), станом на 01.01.2017 року залишки ТМЦ становлять 0,0 т на суму 0,0 (без ПДВ), станом на 31.12.2017 року залишки ТМЦ становлять 0,0 т на суму 0,0 (без ПДВ), позаяк у довідці зазначається про відсутність товару на вказані дати тільки в одному місці - на складі, яким ФОП ОСОБА_2 не володіє на правах власності чи користування, тоді як в інших місцях зберігання товарно-матеріальних цінностей, таких як: підсобні приміщення житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 , де ФОП ОСОБА_2 постійно проживає, автомобільний гараж, розташований за цією ж адресою, кузов належного ФОП ОСОБА_2 на праві власності вантажного автомобіля Рено Мастер, д.н.з. НОМЕР_1 , товарно-матеріальні цінності станом на 01.01.2017 року, на 01.01.2018 року, були наявні, факти реалізації товарно-матеріальних цінностей невстановленим особам без отримання доходу не мали місця. Відповідно, прийняті 23.11.2018 року Головним управлінням ДФС у Львівській області податкові повідомлення-рішення, вимога та рішення, винесення яких обгрунтовується саме фактом реалізації ФОП ОСОБА_2 товарно-матеріальних цінностей невстановленим особам без отримання доходу, слід визнати протиправними.

З метою доведення наявності товарно-матеріальних цінностей у ФОП ОСОБА_2 станом на 01.01.2017 року, на 01.01.2018 року, відсутності фактів реалізації ФОП товарно-матеріальних цінностей невстановленим особам без отримання доходу, позивач посилається на звіт незалежного аудитора про фактичні результати звірки руху товарів фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 , виконаного Приватним підприємством «Аудиторською фірмою «Логіка» 31.03.2019 року, первинними документами щодо надходження та вибуття товарів у ФОП ОСОБА_2 за період з 01.01.2016 року до 31.12.2017 року. Згідно із звітом незалежного аудитора про фактичні результати звірки руху товарів фізичної особи-підприємця на підставі дослідження первинних документів щодо надходження та вибуття товарів у ФОП ОСОБА_2 , та на підставі акту контрольної перевірки інвентаризації цінностей від 29.03.2019 року, яка проводилась у ФОП ОСОБА_2 за участю працівників Аудиторської фірми, станом на 31.12.2016 року і на 01.01.2017 року у позивача були наявні товарно-матеріальні цінності на загальну суму 247645,86 грн., станом на 31.12.2017 року і на 01.01.2018 року у ФОП ОСОБА_2 були наявні товарно-матеріальні цінності на загальну суму 310107,86 грн., що спростовує висновок Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області про повну відсутність товарно-матеріальних цінностей у ФОП на вказані дати. Згідно із первинними документами щодо надходження та вибуття товарів у ФОП ОСОБА_2 за період з 01.01.2016 року до 31.12.2017 року (видаткові накладні, товарно-транспортні накладні), усі товарно-матеріальні цінності впродовж вказаного періоду придбавались та реалізовувались ФОП ОСОБА_2 суб`єктам господарювання, зареєстрованим у встановленому законом порядку, що спростовує висновок Головного управління ДФС у Львівській області про реалізацію ФОП ОСОБА_2 товарно-матеріальних цінностей невстановленим особам без отримання доходу.

Окрім того, обгрунтовуючи протиправність винесених контролюючим органом 23.11.2018 року податкових повідомлень-рішень, якими позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість на суму 74801,25 грн., в тому числі: за податковими зобов`язаннями 59841,00 грн. і за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) 14960,25 грн. та №, яким встановлено відсутність складення та/або реєстрації ФОП ОСОБА_2 протягом граничного строку, передбаченого статтею 201 Податкового кодексу України податкових накладних/розрахунків коригування на суму ПДВ 42510,00 грн., у зв`язку з чим застосовано штраф в розмірі 50% у сумі 21255,00 грн., ФОП ОСОБА_2 посилається на вимогу абзацу 10 пункту 198.5 статті 198 Податкового кодексу України, у відповідності до якої, якщо на момент перевірки платника податку контролюючим органом в акті вибіркової (часткової) інвентаризації, проведеної платником податку на вимогу такого органу, виявлено нестачу придбаних таким платником товарів (крім випадку, якщо така нестача обумовлена знищенням внаслідок дії обставин непереборної сили, що підтверджується відповідно до законодавства), для цілей розділу V цього Кодексу такі товари вважаються використаними платником податку в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку. З врахуванням наведеної правової норми позивач вважає, що проводити перерахунок податку на додану вартість у разі виявлення у платника податку нестачі товарно-матеріальних цінностей, податкові органи вправі виключно в тому випадку, якщо нестачу виявлено внаслідок проведеної платником податків, на вимогу контролюючого органу, інвентаризації, і нестача буде зафіксована в акті такої інвентаризації. Оскільки під час проведення документальної планової виїзної перевірки відповідач всупереч, як вважав позивач, вимогам Податкового кодексу України, не вимагав у ФОП ОСОБА_2 проведення інвентаризації товарно-матеріальних цінностей, а також надав, на думку позивача, неправильну оцінку інформації, яка містилася у поданій останнім довідці про залишки товару на складі станом на 01.01.2017 року, на 01.01.2018 року, ФОП ОСОБА_2 звернувся до Головного управління ДФС у Львівській області з письмовими запереченнями на акт про результати документальної планової виїзної перевірки фізичної особи-підприємця Пиріг Руслана Семеновича щодо дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи ДФС та правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 30.12.2015 по 31.12.2017 р. від 05.11.2018 року №2649/13-01-13-07/, в яких просив провести позапланову документальну перевірки з проведенням інвентаризації товарно-матеріальних цінностей і до її завершення не приймати рішень за результатами проведеної податкової перевірки. Листом від 21.11.2018 року №40110/10/13-01-13-07 про надання відповіді Головне управління ДФС у Львівській області відмовилось проводити у ФОП ОСОБА_2 позапланову документальну перевірку з проведенням інвентаризації товарно-матеріальних цінностей. Позивач вважає відмову Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області від проведення у нього позапланової документальної перевірки з проведенням інвентаризації товарно-матеріальних цінностей незаконною, оскільки у відповідності до п.п.17.1.8 п.17.1 ст.17 Податкового кодексу України, платник податків має право вимагати від контролюючих органів проведення перевірки відомостей та фактів, що можуть свідчити на користь платника податків, а у відповідності до п.п.21.1.4 п.21.1 ст.21 Податкового кодексу України, посадові та службові особи контролюючих органів зобов`язані не допускати порушень прав та охоронюваних законом інтересів громадян, підприємств, установ, організацій. Не провівши позапланову документальну перевірку ФОП ОСОБА_3 .С. з проведенням інвентаризації товарно-матеріальних цінностей, відповідач, на переконання позивача, не вправі був виносити оскаржувані податкові повідомлення-рішення, рішення та вимогу від 23.11.2018 року.

До судового оскарження податкових повідомлень-рішень, рішення та вимоги, які були винесені Головним управлінням ДФС у Львівській області 23.11.2018 року, ФОП ОСОБА_2 оскаржував податкові повідомлення-рішення, рішення та вимогу в адміністративному порядку. За результатами розгляду поданих скарг Державною фіскальною службою України були прийняті рішення. ФОП ОСОБА_2 вважає, що при розгляді Державною фіскальною службою України його скарги на вимогу Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області про сплату боргу (недоїмки) від 23.11.2018 року №Ф- та рішення Головного управління ДФС у Львівській області від 23.11.2018 року № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску, Державна фіскальна служба України, всупереч вимогам абз.7 ч.4 ст.25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», прийняла та надіслала рішення №1194/6/99-99-11-05-02-25 від 10.01.2019 року про результати розгляду скарги з простроченням встановленого законом 30-ти денного строку для розгляду скарги платника єдиного внеску, а тому скарга ФОП ОСОБА_2 вважається повністю задоволеною на користь платника єдиного внеску. ФОП ОСОБА_2 вважає, що Головне управління Державної фіскальної служби у Львівській області не визнає тієї обставини, що внаслідок прострочення Державною фіскальною службою України встановленого законом строку для прийняття та надіслання рішення за скаргою платника єдиного внеску, скарга ФОП ОСОБА_2 , в якій він просив скасувати вимогу Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області про сплату боргу (недоїмки) від 23.11.2018 року №Ф- та рішення Головного управління ДФС у Львівській області від 23.11.2018 року № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску, є повністю задоволеною на користь ФОП ОСОБА_2 У зв`язку з цим, ФОП ОСОБА_2 просить суд визнати скаргу платника єдиного внеску повністю задоволеною на користь платника єдиного внеску.

Головне управління ДФС у Львівській області у відзиві на позовну заяву від 07.03.2019 року №860, відзиві на позовну заяву від 15.02.2019 року №883, письмових поясненнях від 22.04.2019 року №952 заперечило проти позовних вимог ФОП ОСОБА_2 , просило суд відмовити у їх задоволенні, на тій підставі, що висновки контролюючого органу зроблені за результатами проведеної впродовж 16.10.2018 року 29.10.2018 року Головним управлінням ДФС у Львівській області документальної планової виїзної перевірки діяльності ФОП ОСОБА_2 , відповідають вимогам чинного законодавства України. Головним управлінням ДФС у Львівській області зазначається, зокрема, що відсутність товарно-матеріальних цінностей у позивача станом на 01.01.2017 року, на 01.01.2018 року, що підтверджується довідкою про залишки товарно-матеріальних цінностей, яка була видана ФОП ОСОБА_2 під час проведення податкової перевірки на виконання письмової вимоги «Про представлення документів» від 16.10.2018 року №35462/10/13-01-06-11, та згідно з якою, станом на 01.01.2017 року, залишки ТМЦ становлять 0,0 т на суму 0,0 (без ПДВ), станом на 01.01.2018 року залишки ТМЦ становлять 0,0 т на суму 0,0 (без ПДВ). У зв`язку з відсутністю у ФОП ОСОБА_2 товарно-матеріальних цінностей на вказані дати Головним управлінням ДФС у Львівській області було зроблено обгрунтований, на його думку, висновок про реалізацію ФОП ОСОБА_2 товарно-матеріальних цінностей невстановленим особам без отримання доходу, через що контролюючим органом 23.11.2018 року були винесені щодо ФОП ОСОБА_2 податкові повідомлення-рішення, вимога та рішення.

Щодо доданого ФОП ОСОБА_2 до матеріалів справи звіту незалежного аудитора відповідач вважає його неналежним доказом та таким, що суперечить документам, наданим під час проведення перевірки, посилаючись на ті обставини, що звіт, всупереч вимогам п.4 ст.161 КАСУ України, не було долучено позивачем до позовної заяви, а наведена у звіті інформація суперечить довідці позивача про залишки товарно-матеріальних цінностей.

Тож, обгрунтовуючи свої заперечення щодо необхідності проведення позапланової перевірки з проведенням інвентаризації товарно-матеріальних цінностей у ФОП ОСОБА_2 на його вимогу, Головне управління ДФС у Львівській області посилається на вимогу п. 20.1.9 ст.20 Податкового кодексу України, у відповідності до якої контролюючий орган має право вимагати під час проведення перевірок від платників податків, що перевіряються, проведення інвентаризації основних засобів, товарно-матеріальних цінностей, готівки. Тобто це право, а не обов`язок контролюючого органу. Заперечуючи позовні вимоги в частині визнання скарги ФОП ОСОБА_2 від 07.12.2018 року на вимогу Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області про сплату боргу (недоїмки) від 23.11.2018 року №Ф- та на рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області від 23.11.2018 року № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску, повністю задоволеною на користь платника єдиного внеску, Головне управління ДФС у Львівській області, посилаючись на вимоги ч.2 ст.19 Конституції України, у відповідності до яких органи державної влади та органи місцевого самоврядування України, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. З наведеного слідує, що поновлюючи порушене право, суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити лише такі дії, які передбачені законом. При цьому, відповідач зазначає, що суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем. А також, не є належним відповідачем щодо визнання скарги задоволеною на користь позивача, у зв`язку із несвоєчасною відповіддю.

Представник позивача в судовому засіданні вимоги підтримав, з підстав, що викладені у позовній заяві, просив суд позов задоволити у повному обсязі.

Під час розгляду справи у суді представник відповідача просила суд відмовити у задоволенні позову за безпідставністю.

Суд, заслухавши вступне слово учасників справи, з`ясувавши обставини, на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, встановив наступне.

Позивач зареєстрований як фізична особа-підприємець та перебуває на обліку у податковому органі; позивачу присвоєно індивідуальний податковий номер платника ПДВ .

У період з 16.10.2018 року по 29.10.2018 року Головним управлінням ДФС у Львівській області було проведено документальну планову виїзну перевірку діяльності ФОП Пиріг Руслана Семеновича щодо дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи ДФС та правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 30.12.2015 року по 31.12.2017 року.

За результатами проведеної податкової перевірки Головним управлінням ДФС у Львівській області складено акт про результати документальної планової виїзної перевірки фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 /РНОКПП НОМЕР_2 щодо дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи ДФС та правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 30.12.2015 року по 31.12.2017 року від 05.11.2018 року №2649/13-01-13-07/.

Як зазначається в акті податкової перевірки, на вимогу Головного управління ДФС України у Львівській області «Про представлення документів» від 16.10.2018 року №35462/10/13-01-06-11, ФОП ОСОБА_2 надано довідку про залишки товарно-матеріальних цінностей станом на 01.01.2016 року, 31.12.2016 року, 01.01.2017 року, на 31.12.2017 року, згідно з якою станом на 01.01.2016 року залишки ТМЦ становлять 0,0 т на суму 0,0 (без ПДВ), станом на 31.12.2016 року залишки ТМЦ становлять 0,0 т на суму 0,0 (без ПДВ), станом на 01.01.2017 року залишки ТМЦ становлять 0,0 т на суму 0,0 (без ПДВ), станом на 31.12.2017 року залишки ТМЦ становлять 0,0 т на суму 0,0 (без ПДВ). Звіривши дані довідки, наданої ФОП ОСОБА_2 про залишки ТМЦ на відповідні дати з даними Єдиного реєстру податкових накладних, видаткових накладних за 2016 2017 роки, та виходячи з того, що в ході проведення перевірки підприємцем не представлено первинних документів, які б свідчили про факт реалізації товарно-матеріальних цінностей, а саме: гільз картонних та кутників картонних, на залишку, згідно даних довідки про залишки товарно-матеріальних цінностей, наданої ФОП ОСОБА_2 , товарно-матеріальні цінності також відсутні, Головним управлінням ДФС України у Львівській області в акті податкової перевірки зроблено наступні висновки:

- протягом 2016 року ФОП ОСОБА_2 було придбано 134565,00 шт. гільз картонних та кутників картонних, з яких 30868,00 шт. на загальну суму 86654,70 грн. реалізовано невстановленим особам без отримання доходу, відповідно витрати в розмірі 86654,70 грн. не пов`язані з отриманням доходу в 2016 році;

- протягом 2017 року ФОП ОСОБА_2 було придбано 149696,82 шт. гільз картонних та кутників картонних, з яких 306588,00 шт. на загальну суму 212548,23 грн. реалізовано невстановленим особам без отримання доходу, відповідно витрати в розмірі 212548,23 грн. не пов`язані з отриманням доходу в 2017 році;

- за 2016-2017 р. р. у ФОП ОСОБА_2 виявлено нестачу (використання в негосподарських операціях) придбаних таким платником товарів на загальну суму ПДВ 59841,00 грн., що призвело до заниження податкового зобов`язання на загальну суму 59841,00 грн., а саме за: 2016 рік в сумі 17331,00 грн., за 2017 рік у сумі 42510,00 грн.

У судовому засіданні представник відповідача підтвердив, що доказом відсутності у ФОП ОСОБА_2 станом на 01.01.2017 року та на 01.01.2018 року залишків ТМЦ є видана останньому на вимогу контролюючого органу під час проведення податкової перевірки довідка про залишки товарно-матеріальних цінностей на складі. Інших доказів, які б доводили цю обставину, Головним управлінням ДФС у Львівській області суду не надано.

У зв`язку із заниженням ФОП ОСОБА_2 податкового зобов`язання з ПДВ на загальну суму 59841,00 грн., а саме за: 2016 рік в сумі 17331,00 грн., за 2017 рік у сумі 42510,00 грн. завищенням ФОП ОСОБА_2 документально підтверджених витрат на загальну суму 299202,93 грн., в тому числі за 2016 рік на суму 86654,70 грн., за 2017 рік на суму 212548,23 грн., Головним управлінням ДФС у Львівській області 23.11.2018 року були прийняті:

-податкове повідомлення-рішення №, яким ФОП ОСОБА_2 збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість на суму 74801,25 грн., в тому числі: за податковими зобов`язаннями 59841,00 грн. і за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) 14960,25 грн.;

- податкове повідомлення-рішення №, яким встановлено відсутність складення та/або реєстрації ФОП ОСОБА_2 протягом граничного строку, передбаченого статтею 201 Податкового кодексу України податкових накладних/розрахунків коригування на суму ПДВ 42510,00 грн., у зв`язку з чим застосовано штраф в розмірі 50% у сумі 21255,00 грн.;

-податкове повідомлення-рішення №, яким ФОП ОСОБА_2 збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування на суму 67320,66 грн., в тому числі: за податковими зобов`язаннями 53856,53 грн. і за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) 13464,13 грн.;

-податкове повідомлення-рішення №, яким ФОП ОСОБА_2 збільшено суму грошового зобов`язання за платежем військовий збір на суму 5610,05 грн., в тому числі: за податковими зобов`язаннями 4488,04 грн. і за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) 1122,01 грн.;

-вимога про сплату боргу (недоїмки) №Ф-, згідно з якою ФОП ОСОБА_2 зобов`язаний сплатити суми недоїмки зі сплати єдиного внеску, штрафів та пені на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в сумі 65824,64 грн.;

-рішення № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску, згідно з яким ФОП ОСОБА_2 повинен сплатити штрафні санкції в розмірі 6582,46 грн.

Перелічені вище податкові повідомлення-рішення, вимога та рішення Головного управління ДФС у Львівській області від 23.11.2018 року були оскаржені ФОП ОСОБА_2 до адміністративного суду.

У відповідності до абзацу 5 п.198.5 ст.198 Податкового кодексу України, платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами, придбаними/виготовленими з податком на додану вартість (для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 1 липня 2015 року, - у разі якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку (крім випадків, передбачених пунктом 189.9 статті 189 цього Кодексу).

Згідно абзацу 10 п.198.5 ст.198 Податкового кодексу України, у разі якщо на момент перевірки платника податку контролюючим органом в акті вибіркової (часткової) інвентаризації, проведеної платником податку на вимогу такого органу, виявлено нестачу придбаних таким платником товарів (крім випадку, якщо така нестача обумовлена знищенням внаслідок дії обставин непереборної сили, що підтверджується відповідно до законодавства), для цілей розділу V цього Кодексу такі товари вважаються використаними платником податку в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку.

Вищенаведені норми матеріального права України дозволяють суду зробити висновок, що контролюючий орган матиме законні підстави вважати, що товари, нестачу яких виявлено у платника податку на додану вартість, використовуються платником податків в операціях, що не є господарською діяльністю платника, і на цій підставі проводити коригування нарахованих платником податку податкових зобов`язань з податку на додану вартість, приймати рішення про донарахування неповністю сплаченого платником податку на додану вартість, про притягнення платника до встановленої законом відповідальності за неповну чи несвоєчасну сплату сум податку на додану вартість, тільки в тому випадку, якщо таку нестачу буде виявлено на момент перевірки платника податку контролюючим органом в акті вибіркової (часткової) інвентаризації (крім випадку, якщо така нестача обумовлена знищенням внаслідок дії обставин непереборної сили, що підтверджується відповідно до законодавства), проведеної платником податку на вимогу такого органу, або у випадку, коли платник податків відмовився від проведення інвентаризації на законну випадку контролюючого органу.

Виходячи з цього, суд констатує, що проведення платником податку на додану вартість, на вимогу контролюючого органу під час проведення податкової перевірки платника податку, інвентаризації товарів є єдиним встановленим законом засобом доказування нестачі чи наявності товарів у платника податку і, відповідно, використання чи невикористання платником податку таких товарів в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку.

У відповідності до ч.2 ст.74 КАС України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Під час проведення податкової перевірки у ФОП ОСОБА_2 у період з 16.10.2018 року по 29 жовтня 2018 року Головне управління ДФС у Львівській області не вимагало у ФОП ОСОБА_2 проведення інвентаризації товарно-матеріальних цінностей, та зробило висновок про нестачу у ФОП ОСОБА_2 . товарно-матеріальних цінностей станом на 01.01.2017 року, на 01.01.2018 року, а також висновок про використання позивачем товарно-матеріальних цінностей в операціях, що не є господарською діяльністю платника податків, виключно на підставі довідки про залишок товару на складі, згідно з якою станом на 01.01.2016 року залишки ТМЦ становлять 0,0 т на суму 0,0 (без ПДВ), станом на 31.12.2016 року залишки ТМЦ становлять 0,0 т на суму 0,0 (без ПДВ), станом на 01.01.2017 року залишки ТМЦ становлять 0,0 т на суму 0,0 (без ПДВ), станом на 31.12.2017 року залишки ТМЦ становлять 0,0 т на суму 0,0 (без ПДВ), яка була видана ФОП ОСОБА_2 під час проведення податкової перевірки на виконання письмової вимоги «Про представлення документів» від 16.10.2018 року №35462/10/13-01-06-11.

Суд не погоджується з таким висновком Головного управління ДФС у Львівській області, позаяк довідка про залишок товарів на складі, видана платником податків, враховуючи вимоги абзацу 5, абзацу 10 п.198.5 ст.198 Податкового кодексу України, ч.2 ст.74 КАСУ, не може вважатися допустимим доказом для встановлення контролюючим органом факту використання платником податку на додану вартість товарно-матеріальних цінностей в операціях, що не є господарською діяльністю платника податків.

Відтак, суд констатує, що Головне управління ДФС у Львівській області не надало суду допустимих доказів використання ФОП ОСОБА_2 товарно-матеріальних цінностей в операціях, що не є господарською діяльністю платника податків.

У відповідності до абз.1 ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У зв`язку з цим, суд приходить до висновку про протиправність прийнятих Головним управлінням ДФС у Львівській області податкового повідомлення-рішення №, яким ФОП ОСОБА_2 збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість на суму 74801,25 грн., в тому числі: за податковими зобов`язаннями 59841,00 грн. і за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) 14960,25 грн., та податкового повідомлення-рішення №, яким встановлено відсутність складення та/або реєстрації ФОП ОСОБА_2 протягом граничного строку, передбаченого статтею 201 Податкового кодексу України податкових накладних/розрахунків коригування на суму ПДВ 42510,00 грн., у зв`язку з чим застосовано штраф в розмірі 50% у сумі 21255,00 грн., оскільки винесення цих податкових повідомлень рішень обгрунтовується Головним управлінням ДФС у Львівській області саме використанням ФОП ОСОБА_2 товарно-матеріальних цінностей в операціях, що не є господарською діяльністю платника податків.

У відповідності до ч.1 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких грунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В силу ч.1 ст.76 КАС України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Головне управління ДФС у Львівській області вважає, що достатнім доказом відсутності у ФОП ОСОБА_2 . товарно-матеріальних цінностей станом на 01.01.2017 року і на 01.01.2018 року є видана ним під час проведення податкової перевірки довідка про залишок товарів на складі. Відповідно, контролюючий орган вважає правомірними зроблені ним на підставі цієї довідки висновки про реалізацію ФОП ОСОБА_2 у 2016-2017 р.р. товарно-матеріальних цінностей невстановленим особам без отримання доходу, про завищення ФОП ОСОБА_2 у 2016-2017 р.р. документально підтверджених витрат, а також вважає правомірним винесене, виходячи з вказаних висновків, податкове повідомлення-рішення №, яким ФОП ОСОБА_2 збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування на суму 67320,66 грн., в тому числі: за податковими зобов`язаннями 53856,53 грн. і за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) 13464,13 грн.

Суд не може погодитись з вищевказаними висновками Головного управління ДФС у Львівській області, виходячи з наступних фактичних обставин даної справи.

Згідно з наданою ФОП ОСОБА_2 на вимогу контролюючого органу під час проведення перевірки довідкою про залишок товару на складі, станом на 01.01.2016 року залишки ТМЦ становлять 0,0 т на суму 0,0 (без ПДВ), станом на 31.12.2016 року залишки ТМЦ становлять 0,0 т на суму 0,0 (без ПДВ), станом на 01.01.2017 року залишки ТМЦ становлять 0,0 т на суму 0,0 (без ПДВ), станом на 31.12.2017 року залишки ТМЦ становлять 0,0 т на суму 0,0 (без ПДВ). Суд зважає на те, що у довідці зазначено конкретне місце зберігання товарно-матеріальних цінностей, які відсутні у цьому місці станом на вказані у довідці дати. Суд бере до уваги пояснення, надані у судовому засіданні ФОП ОСОБА_2 , який пояснив, що про надання довідки про кількість та вартість товарно-матеріальних цінностей саме на складі, він отримав вказівку від працівника контролюючого органу, працівники контролюючого органу, отримавши довідку, не вимагали у нього надати іншу довідку про кількість та вартість товарно-матеріальних цінностей, які зберігалися ним станом на відповідні дати в цілому, а не тільки на складі, а також пояснив, що в інших місцях зберігання товарно-матеріальних цінностей, зокрема, в автомобільному гаражі, станом на відповідні дати товарно-матеріальні цінності були наявні. Суд враховує послідовність та несуперечливість правової позиції ФОП ОСОБА_2 щодо обставин видачі та змісту довідки про залишки товарно-матеріальних цінностей на складі, що підтверджується ідентичністю пояснень, наданих ФОП ОСОБА_2 у судовому засіданні та пояснень, які містилися з цього ж приводу у поданих позивачем письмових запереченнях на акт податкової перевірки, скаргах на податкові повідомлення-рішенння, вимогу і рішення, які були подані ФОП ОСОБА_2 в порядку адміністративного оскарження, у позовній заяві про визнання протиправними та скасування податкових-повідомлень рішень. Суд враховує вимогу ФОП ОСОБА_2 до Головного управління ДФС у Львівській області про проведення у позивача позапланової документальної перевірки з проведенням інвентаризації товарно-матеріальних цінностей, яка містилася у письмових запереченнях на акт податкової перевірки та яку було подано у стислий строк після отримання ФОП ОСОБА_2 акту податкової перевірки та до винесення Головним управлінням ДФС у Львівській області податкових повідомлень-рішень, вимог та рішення від 23.11.2018 року, як обставину, яка свідчить на користь позивача. При цьому, суд не погоджується з твердженнями Головного управління ДФС у Львівській області, згідно з якими відповідач вважає правомірною свою відмову у проведенні такої позапланової податкової перевірки.

У відповідності до п.п.78.1.5 п.78.1 ст.78 Податкового кодексу України, документальна позапланова перевірка здійснюється якщо платником податків подано в установленому порядку контролюючому органу заперечення до акта перевірки та/або додаткові документи в порядку, визначеному пунктом 44.7 статті 44 цього Кодексу, або скаргу на прийняте за її результатами податкове повідомлення-рішення, в яких вимагається повний або частковий перегляд результатів відповідної перевірки або скасування прийнятого за її результатами податкового повідомлення-рішення у разі, коли платник податків у своїй скарзі (запереченнях) посилається на обставини, що не були досліджені під час перевірки, та об`єктивний їх розгляд неможливий без проведення перевірки. Така перевірка проводиться виключно з питань, що стали предметом оскарження. У поданих до Головного управління ДФС у Львівській області запереченнях на акт про результати документальної планової виїзної перевірки, ФОП ОСОБА_2 зазначив, посилаючись на норми п.198.5 ст.198 Податкового кодексу України, що проводити перерахунок податку на додану вартість у разі виявлення у платника податку нестачі товарно-матеріальних цінностей, податкові органи вправі виключно в тому випадку, якщо нестачу виявлено внаслідок проведеної платником податків, на вимогу контролюючого органу, інвентаризації, і нестача буде зафіксована в акті такої інвентаризації. Оскільки під час проведеної планової податкової перевірки інвентаризація товарно-матеріальних цінностей у ФОП ОСОБА_2 на вимогу контролюючого органу не проводилась, а акт податкової перевірки містив висновок контролюючого органу про виявлення у платника податків нестачі товарно-матеріальних цінностей та необхідність проведення коригування суми податкових зобов`язань з податку на додану вартість, які підлягають до сплати платником податків, ФОП ОСОБА_2 у поданих запереченнях правомірно вимагав проведення позапланової податкової перевірки з проведенням інвентаризації товарно-матеріальних цінностей.

Отже, вимога ФОП ОСОБА_2 про проведення у нього документальної позапланової документальної перевірки з проведенням інвентаризації товарно-матеріальних цінностей повністю відповідала вимогам для обов`язкового проведення документальної позапланової перевірки, встановленим п.п.78.1.5 п.78.1 ст.78 Податкового кодексу України.

Таким чином, відмову Головного управління ДФС у Львівської області у проведенні такої документальної позапланової перевірки суд вважає неправомірною та розцінює відмову у проведенні документальної позапланової перевірки ФОП ОСОБА_2 як намагання контролюючого органу уникнути можливого спростування висновку, зробленого Головним управління ДФС у Львівської області в акті податкової перевірки щодо відсутності у ФОП ОСОБА_2 товарно-матеріальних цінностей станом на 01.01.2017 року і на 01.01.2018 року.

Суд не погоджується з твердженнями відповідача, згідно з якими звіт незалежного аудитора про фактичні результати звірки руху товарів фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 , виконаного Приватним підприємством «Аудиторською фірмою «Логіка» 31.03.2019 року, є неналежним доказом та таким, що суперечить документам, наданим під час проведення перевірки, оскільки звіт, всупереч вимогам п.4 ст.161 КАС України, не було долучено ФОП ОСОБА_2 до позовної заяви, а наведена у звіті інформація суперечить довідці ФОП ОСОБА_2 про залишки товарно-матеріальних цінностей.

У відповідності до ч.1 ст.73 КАС України, належними є доказами, які містять інформацію щодо предмета доказування. Частиною 2 ст.73 КАС України визначено, що предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Звіт незалежного аудитора від 31.03.2019 року містить інформацію, зокрема, про кількість та вартість товарно-матеріальних цінностей у ФОП ОСОБА_2 станом на 31.12.2016 року (станом 01.01.2017 року кількість та вартість товарно-матеріальних цінностей у ФОП ОСОБА_2 , згідно із звітом, є ідентичною до кількості та вартості товарно-матеріальних цінностей станом на 31.12.2016 року) і на 31.12.2017 (станом 01.01.2018 року кількість та вартість товарно-матеріальних цінностей у ФОП ОСОБА_2 , згідно із звітом, є ідентичною до кількості та вартості товарно-матеріальних цінностей станом на 31.12.2017 року) року, що є предметом доказування у даній справі.

Згідно із звітом незалежного аудитора від 31.03.2019 року, станом на 31.12.2016 року (01.01.2017 року) року у ФОП ОСОБА_2 були в наявності товари на загальну суму 247645,86 грн., станом на 31.12.2017 (01.01.2018 року) у ФОП ОСОБА_2 були в наявності товари на загальну суму 310107,86 грн., що спростовує висновки Головного управління ДФС у Львівській області про відсутність у ФОП ОСОБА_2 товарно-матеріальних цінностей станом на вказані дати.

Наведена у звіті незалежного аудитора від 31.03.2019 року інформація щодо первинних документів, на підставі яких відбувалось надходження та вибуття товарів у ФОП ОСОБА_2 протягом 2016-2017 років, підтверджується видатковими накладними та товарно-транспортними накладними ФОП ОСОБА_2 за 2016-2017 р.р., копії яких були надані позивачем та приєднані судом до матеріалів справи. Із акта перевірки також слідує, що такі були предметом дослідження контролюючого органу, однак не взяті до уваги при висновків за результатами перевірки, позаяк відповідач надав оцінку лише довідці про залишки товарно-матеріальних цінностей у ФОП ОСОБА_2 , яка і суперечить наявним первинним бухгалтерським документам.

Головним управлінням ДФС у Львівській області не надано суду доказів, які б надали суду можливість поставити під сумнів інформацію щодо предмета доказування, що міститься у звіті незалежного аудитора про фактичні результати звірки руху товарів фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 та не брати до уваги цей письмовий доказ при розгляді справи.

У відповідності до ч.1 ст.76 КАС України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Згідно ч.2 ст.76 КАС України, питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Виходячи з об`єктивного та ретельного аналізу вищенаведених обставин у справі, суд приходить до висновку, що надана ФОП ОСОБА_2 на вимогу контролюючого органу під час проведення перевірки довідка про залишок товару на складі, згідно з якою станом на 01.01.2016 року залишки ТМЦ становлять 0,0 т на суму 0,0 (без ПДВ), станом на 31.12.2016 року залишки ТМЦ становлять 0,0 т на суму 0,0 (без ПДВ), станом на 01.01.2017 року залишки ТМЦ становлять 0,0 т на суму 0,0 (без ПДВ), станом на 31.12.2017 року залишки ТМЦ становлять 0,0 т на суму 0,0 (без ПДВ), не є достатнім доказом відсутності у ФОП ОСОБА_2 . товарно-матеріальних цінностей станом на 01.01.2017 року і на 01.01.2018 року. Суд розцінює вказану довідку як доказ відсутності у ФОП ОСОБА_2 товарів станом на 01.01.2017 року і на 01.01.2018 року виключно на складі, тобто саме так як зазначено у довідці. Крім того, не визначено і конкретне місце зберігання товару як самим підприємцем, так і контролюючим органом, а лише зазначено залишок на складі рівний « 0» за 2016 р., 2017 р.

Враховуючи незаконну відмову Головного управління ДФС у Львівській області у проведенні документальної позапланової перевірки ФОП ОСОБА_2 . з проведенням інвентаризації товарно-матеріальних цінностей, недостатність наданих Головним управлінням Державної фіскальної служби у Львівській області доказів для встановлення відсутності у ФОП ОСОБА_2 товарно-матеріальних цінностей станом на 01.01.2017 року і на 01.01.2018 року, суд приходить до висновку про протиправність податкового повідомлення-рішення № від 23.01.2019 року, винесеного відповідачем, згідно з яким ФОП ОСОБА_2 збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування на суму 67320,66 грн., в тому числі: за податковими зобов`язаннями 53856,53 грн. і за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) 13464,13 грн.

У відповідності до п.16-1 підрозділу 10 Інші перехідні положення, п.п.163.1.1 п.163.1 ст.163 Податкового кодексу України, об`єктом оподаткування військовим збором є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід для нарахування податку на доходи фізичних осіб.

Згідно п.2 ч.1 ст.7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», для фізичних осіб-підприємців, єдиний соціальний внесок нараховується на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб.

Отже, нарахування та сплата військового збору та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування для фізичних-осіб підприємців носить похідний характер від нарахування податку на доходу фізичних осіб, який підлягає до сплати фізичними-особами підприємцями. У разі визнання судом протиправним рішення контролюючого органу щодо донарахування до сплати фізичній особі-підприємцю сум податку на доходи фізичних осіб, протиправним слід визнати також ті рішення контролюючого органу, згідно з якими фізичній-особі підприємцю контролюючим органом були донараховані до сплати суми військового збору, єдиного внеску та штрафних санкцій за несплату військового збору і єдиного внеску, у зв`язку із донарахуванням сум податку на доходи фізичних осіб.

З огляду на визнання судом протиправним податкового повідомлення-рішення № від 23.01.2019 року, винесеного відповідачем, згідно з яким ФОП ОСОБА_2 збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування на суму 67320,66 грн., в тому числі: за податковими зобов`язаннями 53856,53 грн. і за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) 13464,13 грн., суд приходить до висновку про необхідність визнати протиправними наступні рішення відповідача: податкове повідомлення-рішення № від 23.11.2018 року, яким ФОП ОСОБА_2 збільшено суму грошового зобов`язання за платежем військовий збір на суму 5610,05 грн., в тому числі: за податковими зобов`язаннями 4488,04 грн. і за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) 1122,01 грн.; вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф- від 23.11.2018 року, згідно з якою ФОП ОСОБА_2 зобов`язаний сплатити суми недоїмки зі сплати єдиного внеску, штрафів та пені на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в сумі 65824,64 грн.; рішення № від 23.11.2018 року про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску, згідно з яким ФОП ОСОБА_2 повинен сплатити штрафні санкції в розмірі 6582,46 грн.

Щодо позовної вимоги позивача про визнання задоволеною скарги позивача від 07.12.2018 року на вимогу про сплату боргу (недоїмки), рішення суд відзначає наступне.

Відповідно до абз.6 ч.4 ст.25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», скарга платника єдиного внеску на вимогу про сплату єдиного внеску подається до органу доходів і зборів вищого рівня у письмовій формі протягом десяти календарних днів, що настають за днем отримання платником єдиного внеску вимоги про сплату єдиного внеску, з повідомленням про це органу доходів і зборів, який прийняв вимогу про сплату єдиного внеску.

Згідно із абз.4 ч.14 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», порядок, строки та процедура оскарження вимоги про сплату єдиного внеску поширюються на оскарження рішень органу доходів і зборів щодо нарахування пені та застосування штрафів.

З матеріалів справи вбачається, що 07.12.2018 року ФОП ОСОБА_2 , реалізуючи надане йому наведеними вище нормами закону право на оскарження вимоги про сплату єдиного внеску і рішення щодо нарахування пені та застосування штрафів, звернувся до Державної фіскальної служби України з письмовою скаргою на прийняті Головним управлінням ДФС у Львівській області вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф- від 23.11.2018 року та на рішення № від 23.11.2018 року про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску, в якій просив вказані вимогу та рішення скасувати.

У відповідності до абз.7 ч.4 ст.25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», орган доходів і зборів, який розглядає скаргу платника єдиного внеску, зобов`язаний прийняти вмотивоване рішення та надіслати його платнику єдиного внеску протягом 30 календарних днів, наступних за днем отримання скарги, на адресу платника єдиного внеску поштою з повідомленням про вручення або надати йому під розписку. Якщо протягом цього строку вмотивоване рішення органом доходів і зборів не надсилається платнику єдиного внеску, така скарга вважається повністю задоволеною на користь платника єдиного внеску.

Скарга від ФОП ОСОБА_2 від 07.12.2018 року на вимогу та рішення від 23.11.2018 року була надіслана поштою та отримана ДФС України 10.12.2018 року, що підтверджується письмовими доказами, доданими позивачем до матеріалів справи. Отже, строк у 30 календарних днів, встановлений законом для розгляду скарги, закінчувався 09.01.2019 року, і не пізніше 09.01.2019 року ДФС України зобов`язана була надіслати ФОП ОСОБА_2 вмотивоване рішення за його скаргою. Натомість рішення ДФС України №1194/6/99-99-11-05-02-25 від 10.01.2019 року про результати розгляду скарги було прийнято та надіслано ФОП ОСОБА_2 10.01.2019 року, що підтверджується письмовими доказами, доданими позивачем до матеріалів справи, тобто після спливу встановленого законом строку. У судовому засіданні представник відповідача не заперечила тієї обставини, що скарга позивача була отримана ДФС України 10.12.2018 року, а рішення за скаргою позивача було прийнято ДФС України та надіслано позивачу 10.01.2019 року. Разом з тим, ними було зазначено, що облік 30-ти денного строку, встановленого законом для розгляду скарги платника єдиного внеску, необхідно починати з дня, наступного за днем реєстрації скарги у контролюючому органі, з чим суд не може погодитись, оскільки початок перебігу відповідного 30-ти денного строку, встановлено Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» і перебіг цього строку слід починати з дня, наступного за днем отримання, а не реєстрації скарги.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

За змістом цієї норми предмет оскарження за правилами адміністративного судочинства повинен мати юридичне значення, тобто впливати на коло прав, свобод, законних інтересів чи обов`язків, а також встановлені законом умови їх реалізації.

Статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

При цьому, визначальним для вирішення питання про обґрунтованість вимог особи у розв`язанні публічно-правового спору є встановлення факту порушення відповідних прав, свобод чи інтересів такої особи. У свою чергу, порушення прав, свобод та інтересів особи наявне тоді, коли сталися зміни стану суб`єктивних прав та обов`язків особи, тобто припинення чи неможливість реалізації її права та/або виникнення додаткового обов`язку в публічно-правових відносинах. Відповідні зміни або перешкоди можуть бути створені протиправними рішеннями, діями або бездіяльністю суб`єкта владних повноважень.

Якщо відповідні рішення, дії чи бездіяльність протиправно, на думку особи, спричинили виникнення, зміни чи припинення прав та обов`язків особи (тобто є юридично значимими), особа може порушити питання про визнання таких рішень, дій чи бездіяльності в судовому порядку. Таким чином, до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, які породжують, змінюють або припиняють права та обов`язки у сфері публічно-правових відносин, вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, якщо позивач вважає, що цими рішеннями, діями чи бездіяльністю його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або має місце інше ущемлення прав чи свобод. При цьому, позивач на власний розсуд визначає, чи порушені його права рішеннями, дією або бездіяльністю суб`єкта владних повноважень.

Реалізуючи право на судовий захист, звертаючись до суду позивач вказує у позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право, охоронюваний інтерес та спосіб його захисту. Вирішуючи спір по суті вимог, суд надає об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до адміністративного суду, а також визначає, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб відновлення порушеного права позивача. Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові.

Тобто, предмет оскарження за правилами адміністративного судочинства повинен мати юридичне значення для позивача, тобто впливати на його обсяг прав, свобод, законних інтересів чи обов`язків. Наслідком розв`язання публічно-правового спору по суті має бути захист порушеного суб`єктивного права позивача.

У зв`язку з цим, вимога про визнання скарги на вимогу та рішення задоволеною не буде мати своїм правовим наслідком захист прав останнього, оскільки позивачем обрано неналежний спосіб захисту. Тож, зважаючи на викладене, суд дійшов висновку, що вказана вимога задоволенню не підлягає.

Належним способом захисту порушеного права позивача є: визнання протиправними та скасування податкових-повідомлень рішень Головного управління ДФС у Львівській області № від 23.11.2018 року, № від 23.11.2018 року, № від 23.11.2018 року, № від 23.11.2018 року; визнання протиправною вимоги Головного управління ДФС у Львівській області про сплату боргу (недоїмки) №Ф- від 23.11.2018 року; визнання протиправним рішення Головного управління ДФС у Львівській області № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 23.11.2018 року.

Згідно ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 ст.5 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист, зокрема, шляхом, визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Згідно ч.2 ст.5 Кодексу адміністративного судочинства України, захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Таким чином, аналізуючи чинне законодавство та обставини справи, суд приходить до висновку, що суб`єкт владних повноважень, прийнявши оскаржувані податкові повідомлення-рішення, вимогу та рішення, не дотримався принципу верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, вимог чинного податкового законодавства України та передбачених ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України принципів.

Зважаючи на всі наведені обставини в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню частково.

Щодо судових витрат, то такі, у відповідності до ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України, підлягають частковому поверненню позивачу за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст.ст.14, 72-77, 139, 241-247, 250-251, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до Головного управління ДФС у Львівській області про визнання протиправними та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки), рішення та визнання скарги задоволеною, визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 23.11.2018 року №, №, №, № задоволити частково.

Визнати протиправними та скасувати податкові-повідомлення рішення Головного управління ДФС у Львівській області № від 23.11.2018 року, № від 23.11.2018 року, № від 23.11.2018 року, № від 23.11.2018 року.

Визнати протиправною вимогу Головного управління ДФС у Львівській області про сплату боргу (недоїмки) №Ф- від 23.11.2018 року.

Визнати протиправним рішення Головного управління ДФС у Львівській області № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 23.11.2018 року.

У задоволенні позовної вимоги про визнання скарги фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 від 07.12.2018 року на вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 23.11.2018 року №Ф-, рішення від 23.11.2018 року № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску, винесені Головним управлінням ДФС у Львівській області повністю задоволеною - відмовити.

Стягнути з Головного управління ДФС у Львівській області (м.Львів, вул.Стрийська, 35; ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) судовий збір в сумі 11526 (одинадцять тисяч п`ятсот двадцять шість) грн. 00 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення за правилами, встановленими ст.ст.293, 295 - 297 КАС України.

Відповідно до пп.15.5 п.15 Розділу VII Перехідні положення КАС України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Суддя Сподарик Н.І.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 16 травня 2019 року.