Справа № 826/4841/18
Суддя: Вєкуа Н.Г.
Дата ухвалення: 2019-05-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

16 травня 2019 року № 826/4841/18

Суддя Окружного адміністративного суду міста Києва Вєкуа Н.Г., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом народного депутата України ОСОБА_1 до Генерального прокурора України - Луценко Юрія Віталійовича про визнання протиправною бездіяльності зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся народний депутат України ОСОБА_1 (далі - позивач) з позовом до Генерального прокурора України-Луценко Юрія Віталійовича (далі - відповідач), в якому просить зобов`язати Генерального прокурора України Луценко Юрія Віталійовича розглянути та надати відповідь по кожному з перелічених пунктів в депутатській вимозі № 365-зі від 02 березня 2018 року.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 30.03.2018 відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), встановлено відповідачу строк для надання відзиву та витребувано від останнього докази та відповідні матеріали.

07 травня 2018 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву від відповідача.

В обґрунтування заявлених позовних вимог Позивач зазначає, що 02 березня 2018 року Генеральному прокурору Луценку Ю .В була направлена депутатська вимога №365-зі, в якій позивач просив повідомити інформацію щодо проведення обшуку у приміщеннях, які належать товариству "VESTA ESTATE" на території Французької Республіки, надати копії запитів Генеральної прокуратури, копію протоколу обшуку від 12.02.2018. Крім зазначеного, Позивач просив надати інформацію стосовно відрядження працівників Генеральної прокуратури до Французької Республіки для проведення слідчих дій та обшуку у приміщеннях, які належать товариству "VESTA ESTATE", а саме: за які кошти було здійснено вказане відрядження? яку суму добових на відрядження виділено на кожного працівника? Яка вартість авіаквитків перельоту працівників Генеральної прокуратури з України до Парижу і в зворотньому напрямку? За якою адресою (в якому готелі) проживали працівники Генеральної прокуратури України і яка вартість цього проживання? Яка тривалість цього відрядження?

Позивач просив надати інформації стосовно того, чи здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні відносно громадянки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Як зазначає позивач, 12.03.2018 Генеральною прокуратурою була надана відповідь, в якій вказані загальні відомості про відкрите кримінальне провадження.

Вважає, що в порушення вимог ст. 19 Закону України "Про статус народного депутата України", Генеральний прокурор не розглянув та не надав відповідь на депутатську вимогу № 365-зі від 02 березня 2018 року, що, на думку позивача є протиправною бездіяльністю.

Відповідач зазначає, що вимоги позивача є безпідставними, а відтак просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

В обґрунтування своєї позиції Відповідач вказує, що до Генеральної прокуратури України 05.03.2018 надійшла вимога народного депутата України ОСОБА_1 від 02.03.2018 № 365-зі про надання інформації (в порядку ст. 19 Закону України "Про статус народного депутата України").

З урахування вимог ст. 222 КПК України та положень ч.1 ст. 6, ст. 8 Закону України "Про доступ до публічної інформації", за результатами розгляду вимоги депутата, 12.03.2018 року йому була письмова відповідь, у якій викладено відомості у тому обсязі, якому слідчий та прокурор визнали за можливе.

Дослідивши подані суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд приходить до висновку про необхідність відмовити у задоволенні позову з таких підстав.

Відповідно до статті 16 Закону України "Про статус народного депутата України" народний депутат України має право на звернення до органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб, а також до керівників підприємств, установ і організацій, незалежно від форм власності та підпорядкування, об`єднань громадян з питань, пов`язаних з депутатською діяльністю. Право на депутатське звернення є складовою повноважень народного депутата України.

Відповідно до ч. 4 ст. 76 Конституції України повноваження народних депутатів України визначаються Конституцією та законами України. Одним з повноважень є право на запит, встановлене частиною першою статті 86 Конституції України. За змістом цієї конституційної норми народний депутат України має право звернутися із запитом до органів Верховної Ради України, до Кабінету Міністрів України, до керівників інших органів державної влади та органів місцевого самоврядування, до керівників підприємств, установ і організацій, розташованих на території України, незалежно від їх підпорядкування і форм власності. Отже, право на запит є конституційним правом народного депутата України.

Як вбачається із змісту доданих до позовної заяви документів, позивач звернувся до відповідача з депутатською вимогою.

Згідно із положеннями ст. ст. 15, 16 Закону України "Про статус народного депутата України", формами звернення народного депутата є депутатський запит або депутатське звернення.

Відповідно до ч.2 ст.15 Закону України "Про статус народного депутата України" депутатський запит - це вимога народного депутата, народних депутатів чи комітету Верховної Ради України, яка заявляється на сесії Верховної Ради України до Президента України, до органів Верховної Ради України, до Кабінету Міністрів України, до керівників інших органів державної влади та органів місцевого самоврядування, а також до керівників підприємств, установ і організацій, розташованих на території України, незалежно від їх підпорядкування і форм власності, дати офіційну відповідь з питань, віднесених до їх компетенції.

Порядок розгляду запиту народного депутата України регламентує Конституція України та стаття 15 Закону України "Про статус народного депутата України".

В ч. 1 ст. 86 Конституції України не окреслено коло питань, вирішення яких народний депутат України може ініціювати у своєму запиті, однак зміст запиту має бути пов`язаний з компетенцією адресата.

Відповідно до ст. 16 Закону України "Про статус народного депутата України", народний депутат України має також право на звернення до органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб, а також до керівників підприємств, установ і організацій, незалежно від форм власності та підпорядкування, об`єднань громадян з питань, пов`язаних з депутатською діяльністю. Право на депутатське звернення є складовою повноважень народного депутата України.

На відміну від запиту, звернення - це викладена у письмовій формі пропозиція народного депутата України зазначеним вище адресатам здійснити певні дії, дати офіційне роз`яснення чи викласти позицію з питань, віднесених до їх компетенції. За своїм змістом депутатське звернення не має імперативного характеру і заявляється народними депутатами України самостійно. Такі звернення можуть бути зумовлені скаргами та заявами виборців, а також стосуватися інших питань депутатської діяльності, які ініціюються народним депутатом України.

Органи державної влади та їх посадові особи відповідно до положень статей 6, 19 Конституції України повинні діяти в межах повноважень, передбачених Конституцією та законами України. Право народних депутатів України на депутатський запит та депутатське звернення не є абсолютним.

Із вищенаведених норм вбачається, що позивач звернувся до Генерального прокурора України у невстановленій законом формі, а саме із вимогою про надання інформації.

З аналізу матеріалів позовної заяви та доданих до неї документів суд встановив, що на депутатську вимогу № 365-зі від 02.03.2018 відповідачем була надана відповідь за вих № 07/1/1-36606-16 від 12.03.2018.

Проаналізувавши зміст вимоги від 02.03.2018 та відповіді від 12.03.2018, суд зазначає наступне.

Відповідь на вимогу була надана у строк, встановлений у ч. 2 ст. 16 Закону України "Про статус народного депутата України ".

На питання, які порушуються позивачем щодо ходу досудового розслідування за кримінальним провадження № 000026 від 07.03.2014, була надана вичерпна відповідь.

Відповідно до ч.1 ст. 222 КПК України відомості досудового розслідування можна розголошувати лише з письмового дозволу слідчого або прокурора і в тому обсязі, в якому вони визнають можливим.

Згідно із ч. 1 ст. 6 Закон України "Про доступ до публічної інформації" інформацією з обмеженим доступом є, зокрема, таємна інформація, до якої, на підставі ст. 8 цього ж Закону, віднесено інформацію, яка місить таємницю досудового розслідування.

Крім того, керівники відповідних органів, слідчі і посадові особи, що здійснюють функції дізнання, у разі надходження до них звернень народного депутата України з питань, які стосуються проведення дізнання та досудового слідства у конкретних кримінальних справах, не пов`язані обов`язком розглядати їх у порядку розгляду запитів і звернень і не несуть відповідальності за невиконання викладених у них вимог та пропозицій.

Зокрема, такої позиції дотримується і Конституційний Суд України в Рішення у справі за конституційним поданням Міністерства внутрішніх справ України щодо офіційного тлумачення положень статті 86 Конституції України, а також частини другої статті 15 та частини першої статті 16 Закону України "Про статус народного депутата України" (справа про запити і звернення народних депутатів України до органів дізнання і досудового слідства) від 20 березня 2002 року № 4-рп/2002

Питання проведення дізнання, досудового слідства у конкретних кримінальних справах, є саме такими, що пов`язані зі здійсненням правосуддя у конкретних справах. Ці дії передбачені процесуальним законом і здійснюються лише уповноваженими на це законом посадовими особами і у визначений законом спосіб. Звернення у будь-якій формі до працівника органу дізнання чи слідчого з метою впливу на виконання ним службових обов`язків заборонено чинним законодавством.

Як зазначено у відповіді на вимогу позивача, надання більш детальної інформації з питань, наведених у зверненні не є можливим, оскільки становить таємницю досудового розслідування. Тобто відповідач надав відповідь на запит в тому обсязі, якій є можливим, з урахуванням ч. 1 ст. 22 КПК України.

Конституційний Суд України рішенням №4-рп/2000 від 11 квітня 2000 року у справі за конституційним поданням Генеральної прокуратури України щодо офіційного тлумачення положень статті 86 Конституції України та статей 12, 19 Закону України "Про статус народного депутата України" (справа про запити народних депутатів України до прокуратури) надав тлумачення, згідно з яким будь-які пропозиції, вказівки і вимоги народного депутата України до прокурорів з питань підтримання державного обвинувачення в суді, представництва інтересів громадянина або держави в суді у випадках, визначених законом, нагляду за додержанням законів органами, які проводять оперативно-розшукову діяльність, дізнання і досудове слідство, нагляду за додержанням законів при виконанні судових рішень у кримінальних справах, при застосуванні інших заходів примусового характеру, пов`язаних з обмеженням особистої свободи громадян, а також до слідчих прокуратури з питань досудового слідства в конкретних кримінальних справах Конституційний Суд України вважає неправомірними.

Крім того, рішення Конституційного Суду України від 19.05.1999 року №N 4-рп/99, частина друга статті 86 Конституції України приписує керівникам розглянути запит і повідомити народного депутата України про результати розгляду, але не зобов`язує задовольняти його вимоги. При цьому керівник, який розглядає запит, не повинен задовольняти вимоги народного депутата України, якщо вважає, що вони не відповідають Конституції і законам України.

Суд наголошує на тому, що Законами України "Про статус народного депутата України", "Про доступ до публічної інформації", "Про звернення громадян" такої форми звернення, як вимога про надання інформації не існує.

В зв`язку із чим, надавати відповідь на неіснуючу форму звернення відповідач не зобов`язаний.

З огляду на вищевикладене, у задоволенні позову народного депутата ОСОБА_1 суд відмовляє у повному обсязі за безпідставністю.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частина 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

З огляду на викладене та керуючись вимогами ст.ст. 2, 5 - 11, 19, 72 - 77, 90, 139, 241 - 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову народного депутата ОСОБА_1 до Генерального прокурора України Луценко Юрія Віталійовича щодо зобов`язання Генерального прокурора України розглянути та надати відповідь по кожному з пунктів депутатської вимоги № 365-зі від 02 березня 2018 року відмовити у повному обсязі.

Рішення набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства та може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295-297 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги).

Суддя Н.Г. Вєкуа