Справа № 420/5420/18
Суддя: Ступакова І.Г.
Дата ухвалення: 2019-05-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П'ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 травня 2019 р.

Справа № 420/5420/18

Категорія: 12.3

Головуючий в 1 інстанції: Гусев О.Г. Дата і місце ухвалення: 15.02.2019р., м. Одеса Дата виготовлення повного тексту: 25.02.2019р.

Колегія суддів П’ятого апеляційного адміністративного суду

у складі:

головуючого – Ступакової І.Г.

суддів – Бітова А.І.

– Лук’янчук О.В.

при секретарі – Рябоконь Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі адміністративну справу за апеляційними скаргами адвоката Нестеренко Олександра Миколайовича та адвоката Нєганової Юлії Євгенівни в особі апелянта ОСОБА_4 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 15 лютого 2019 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_4 до Головного управління Національної поліції в Одеській області, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_5, про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді, стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А :

В жовтні 2018 року ОСОБА_4 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції в Одеській області, в якому просив суд:

- визнати протиправним та скасувати наказ ГУНП в Одеській області №2997 від 31.08.2018р. «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності працівника Приморського відділу поліції в м.Одесі ГУНП в Одеській області», в частині, що стосується притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення зі служби за порушення вимог п.1 ч.1 ст.7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України від 22.02.2006р. №3460-VI, п.п. 1,2 п.1.2 ч.1 ст.18 Закону України «Про Національну поліцію», п.4.1, 4.3, розділу IV Правил внутрішнього розпорядку, затверджених наказом ГУНП в Одеській області від 28.04.2016р. №876;

- визнати протиправним та скасувати наказ ГУНП в Одеській області №1422 о/с від 24.09.2018р. в частині звільнення ОСОБА_4 зі служби в поліції відповідно до п.6 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію» (у зв'язку з реалізацією дисциплінарного стягнення);

- поновити позивача на службі в поліції на посаді інспектора з ювенальної превенції сектору превенції патрульної поліції Приморського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області з 25.09.2018р.;

- стягнути з ГУНП в Одеській області на користь ОСОБА_4 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 25.09.2018р. по дату прийняття судового рішення;

- допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення позивача на службі та стягнення грошового забезпечення за один місяць;

- стягнути з ГУНП в Одеській області на користь позивача моральну шкоду у сумі 7000 грн. та судові витрати по справі.

Позов обґрунтовував тим, що відповідачем незаконно, за відсутності належних доказів відсутності позивача на службі 24.05.2018р., 20.06.2018р., 23.06.2018р. та 25.06.2018р. без поважних причин, притягнено ОСОБА_4 до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення зі служби. Позивач стверджує, що у вказані дні він перебував на службі, що підтверджується документами, зареєстрованими у відповідні дні, а також поясненнями співробітників Приморського ВП в м.Одесі ГУНП в Одеській області. В порушення п.4.2 Правил внутрішнього розпорядку, затверджених наказом ГУНП в Одеській області від 28.04.2016р. №876, відсутні акти, якими має бути зафіксовано факт невиходу працівника органу поліції на службу. Крім того, в порушення вимог ст.148 КЗпП України та ст.16 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України від 22.02.2006р. №3460-VI, за дисциплінарний проступок, який мав місце 24.05.2018р., ОСОБА_4 притягнено до дисциплінарної відповідальності наказом від 31.08.2018р., тобто у строк, більше аніж один місяць з дня, коли про проступок стало відомо начальнику. Позивач вважає незаконним притягнення його до дисциплінарної відповідальності за відсутність на робочому місці у вихідний день – суботу 23.06.2018р. при відсутності наказу керівника про залучення до роботи у вихідні дні, як це передбачено пунктом 5.2 Правил внутрішнього розпорядку. Керівництвом ГУНП в Одеській області факти прогулу ОСОБА_4 взагалі не встановлені, а при проведенні службового розслідування такі факти не встановлювалися та не підтверджувалися. Також, позивач вважає, що службове розслідування проведено з чисельними порушеннями його прав та інтересів, неналежно, без дослідження і витребування в Приморському ВП в м.Одесі ГУНП в Одеській області необхідних документів, які б підтверджували причини та умови подій – фактів прогулу. ОСОБА_4 був позбавлений права брати участь у службовому розслідуванні, у тому числі надавати усні чи письмові пояснення, роботи заяви, подавати документи, які мають значення для проведення службового розслідування.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 15.02.2019р. в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, адвокати Нестеренко О.М. та Нєганова Ю.Є. в особі апелянта ОСОБА_4 подали апеляційні скарги, в яких, посилаючись на не правильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, не повне з’ясування обставин справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, просять скасувати рішення від 15.02.2019р. та прийняти нове рішення – про відмову задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 у повному обсязі.

В своїх скаргах апелянти зазначають, що судом першої інстанції не в повному обсязі досліджено докази, які спростовують факт порушення ОСОБА_4 трудової дисципліни, що виразилося у невиході позивачем на робоче місце 24.05.2018р., 20.06.2018р., 23.06.2018р. та 25.06.2018р. без поважних причин. Обставини, викладені начальником сектору превенції Приморського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області майором поліції Цибульським І.С. у поданих рапортах про відсутність позивача на службі, не відповідають дійсності та спростовуються поясненнями співробітників Приморського ВП в м.Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_7 та ОСОБА_8, які підтвердили здійснення ОСОБА_4 службових обов’язків у відповідні дні.

Судом першої інстанції не враховано, що за відсутності наказу, який би надавав право залучати ОСОБА_4 до роботи 23.06.2018р., який є вихідним днем, притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності за нібито відсутність його на робочому місці у цей день є безпідставним.

Також, апелянти посилаються на те, що робочим місцем позивача фактично є зона службового обслуговування інспектора ювенальної превенції та визначена територією Приморського району м.Одеси площею 24,2 кв.м.

Посилаються апелянти і на те, що судом першої інстанції залишено поза увагою, що дія Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України від 22.02.2006р. №3460-VI, не поширювалася на позивача, який на час притягнення до дисциплінарної відповідальності перебував на посаді поліцейського. Відсутність законодавчого регулювання дисциплінарної відповідальності поліцейського в Дисциплінарному статуті органів внутрішніх справ, призвело до неправильного тлумачення судом норм матеріального права та ухвалення незаконного рішення. Законом України «Про державну службу» повноваженнями щодо визначення виду стягнення і врахування обставин, що пом’якшують чи обтяжують дисциплінарний проступок, наділена виключно дисциплінарна комісія, яка у даному випадку не була утворена органом, який уповноважений накладати дисциплінарні стягнення.

Апелянти вважають, що введено в оману суд стосовно відсутності первинної облікової документації – табелів обліку використання робочого часу та розрахунково-платіжних відомостей позивача, оскільки вони містять інформацію, яка спростовує факти невиходу на роботу. Табелі обліку робочого часу за травень-червень 2018 року містять відомості про відпрацювання ОСОБА_4 повного робочого часу, а розрахунково-платіжні відомості за вказані місяці підтверджують виплату позивачу заробітної плати без будь-яких вирахувань за прогули.

ГУНП в Одеській області подало письмовий відзив на апеляційні скарги, в якому просить скарги позивача залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції – без змін. Відповідач, серед іншого, просить врахувати, що станом на час закінчення службового розслідування жодних документів, які б підтвердили факт перебування ОСОБА_4 на робочому місці не надходило, як і не надходили клопотання позивача про його участь у службовому розслідуванні.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, учасників справи, перевіривши доводи апеляційних скарг та законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що з 30.03.2017р. ОСОБА_4 займав посаду інспектора з ювенальної превенції сектору превенції патрульної поліції Приморського ВП в м.Одесі ГУНП в Одеській області на період відпустки по догляду за дитиною основного працівника - старшого лейтенанта поліції Піскунової І.О.

Наказом №1482 о/с від 03.10.2018р. позивача звільнено з посади інспектора з ювенальної превенції сектору превенції патрульної поліції Приморського ВП в м.Одесі ГУНП в Одеській області та призначено на цю ж посаду за рахунок посади дільничного офіцера поліції цього ж сектору.

Наказом начальника ГУНП в Одеській області №2997 від 31.08.2018р. ОСОБА_4 притягнуто до дисциплінарної відповідальності та застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції за порушення вимог п.1 ч.1 ст.7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України від 22.02.2006р. №3460-ІV, п.п.1, 2 п.1, 2 ч. 1 ст.18 Закону України «Про Національну поліцію», п. 4.1, 4.3, розділу IV Правил внутрішнього службового розпорядку, затверджених наказом ГУНП в Одеській області від 28.04.2016р. №876, що виразилось у особистій недисциплінованості, невиході на службу 24.05.2018р., 20.06.2018р., 23.06.2018р., 25.06.2018р. без поважних причин.

Підставою для видачі наказу про притягнення ОСОБА_4 до дисциплінарної відповідальності стали результати службового розслідування, проведеного на підставі наказу начальника ГУНП в Одеській області №2331 від 12.07.2018р., викладені у висновку службового розслідування за фактом невиходу на робоче місце інспектора з ювенальної превенції сектору превенції Приморського ВП в м.Одесі ГУНП в Одеській області лейтенанта поліції ОСОБА_4, складеному інспектором сектору кадрового забезпечення Приморського ВП в м.Одесі ГУНП в Одеській області лейтенантом поліції Трофименко В.С.

Зокрема, у висновку службового розслідування зазначено, що 24.05.2018р. до канцелярії Приморського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області надійшов рапорт начальника сектору превенції Приморського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області майора поліції Цибульського І.С. на ім’я начальника Приморського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області майора поліції Остроглядова О.І., зареєстрований від 24.05.2018р. за №36вн314, в якому йдеться, що з 09 год. 00 хв. до 18 год. 00 хв. 24.05.2018 року, інспектор ювенальної превенції сектору превенції Приморського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області лейтенант поліції ОСОБА_4 був відсутній на робочому місці. Про не прибуття до підрозділу на робоче місце керівництву не доповів, рапорт про відсторонення від виконання службових обов’язків у зв’язку з хворобою до канцелярії Приморського ВП в місті Одесі не надходив; на телефоні дзвінки не відповідає.

Крім того, 20.06.2018р. та 21.06.2018р. до канцелярії Приморського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області надійшов рапорт Цибульського І.С. зареєстрований за №36вн362, в якому йдеться, що з 09 год. до 18 год. 20.06.2018р. та 21.06.2018р., інспектор ювенальної превенції сектору превенції Приморського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області лейтенант поліції ОСОБА_4 був відсутній на робочому місці. Про неприбуття до підрозділу на робоче місце керівництву не доповів, рапорт про відсторонення від виконання службових обов'язків у зв'язку з хворобою до канцелярії Приморського ВП в місті Одесі не надходив; на телефоні дзвінки не відповідає. З приводу зазначеного складений акт від 21.06.2018р. про невихід на службу.

23.06.2018р. до канцелярії Приморського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області надійшов аналогічний рапорт, зареєстрований за №36вн365, про відсутність 23.06.2018р. інспектора ювенальної превенції сектору превенції Приморського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області лейтенанта поліції ОСОБА_4 на робочому місці та не повідомлення ним причин неприбуття. З приводу зазначеного складений акт від 23.06.2018р. про невихід на службу.

Аналогічні рапорти від начальника сектору превенції Приморського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області майора поліції Цибульського І.С. на ім’я начальника Приморського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області поліції Остроглядова О.І. надійшли 25.06.2018р., 27.06.2018р., 02.07.2018р. та 03.07.2018р. про відсутність інспектора ювенальної превенції сектору превенції Приморського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області лейтенанта поліції ОСОБА_4 на робочому місці у ці дні. Зазначено, що про не прибуття до підрозділу на робоче місце позивач керівництву не доповів, рапорт про відсторонення від виконання службових обов’язків у зв’язку з хворобою до канцелярії Приморського ВП в місті Одесі не надходив; на телефоні дзвінки не відповідає.

У висновку службового розслідування зазначено, що під час спілкування з інспектором ювенальної превенції сектору превенції Приморського ВП в місті Одесі ГУНП в Одеській області лейтенантом поліції ОСОБА_4 останній відмовився від надання пояснень, про що був складений рапорт на ім’я т.в.о. начальника Приморського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області майора поліції Цвігуна В.Ю., зареєстрований в канцелярії Приморського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області від 24.04.2018р. №36/вн. 419.

Згідно листа ДУ «Територіальне медичне об’єднання Міністерства внутрішніх справ України по Одеській області» від 05.07.2018р. за № 33/36 – 416 інспектор ювенальної превенції сектору превенції Приморського ВП в місті Одесі ГУНП в Одеській області лейтенант поліції ОСОБА_4 з 05.04.2018р. по 09.04.2018р. та з 26.06.2018р. по 05.07.2018р. перебував на лікарняному. Також, в ході проведення службового розслідування, лейтенантом поліції ОСОБА_4 була надана довідка лікарем ОСОБА_13, про те, що ОСОБА_4 пройшов профогляд за 2018 рік – 21.06.2018р.

Відповідно до висновку службового розслідування члени комісії вважали би: службове розслідування за фактом відсутності на робочому місці в період часу з 09 год. до 18 год. 24.05.2018, 20.06.2018, 23.06.2018, 25.06.2018 інспектора ювенальної превенції сектору превенції Приморського ВП в місті Одесі ГУНП в Одеській області лейтенанта поліції ОСОБА_4, вважати закінченим; за порушення вимог п.1 ч.1 ст.7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України від 22.02.2006р. №3460-ІV, п.2 ч.1 ст.18 Закону України «Про Національну поліцію», п.п. 1, 2 п. 1 ч. 1 ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію», п. 4.1, 4.3, розділу 4 Правил внутрішнього службового розпорядку, затверджених Наказом ГУНП в Одеській області від 28.04.2016р. №876, що виразилось у особистій недисциплінованості, невиході на службу з 24.05.2018р., 20.06.2018р., 23.06.2018р. та 25.06.2018р. без поважних причин інспектора з ювенальної превенції сектору превенції Приморського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області лейтенанта поліції ОСОБА_4 звільнити зі служби в поліції.

Наказ Головного управління Національної поліції в Одеській області №2997 від 31.08.2018р. реалізовано наказом начальника ГУНП в Одеській області №1422 о/с від 24.09.2018р., яким позивача з 24 вересня 2018 року звільнено зі служби в поліції за п.6 ч.1 ст.77 (у зв’язку з реалізацією дисциплінарного стягнення) Закону України «Про Національну поліцію».

Не погоджуючись з правомірністю вказаних наказів №2997 від 31.08.2018р. та №1422 о/с від 24.09.2018р. ОСОБА_4 оскаржив їх в судовому порядку.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4, виходив з того, що позивачем належними та допустимими доказами не спростовано висновків службового розслідування про відсутність його на службі 24.05.2018р., 20.06.2018р., 23.06.2018р. та 25.06.2018р. без поважних причин.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції не погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_4 При цьому, апеляційний суд виходить з наступного.

Згідно ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Спірні відносини регулюються Законом України «Про Національну поліцію» від 02 липня 2015 року №580-VIII (далі - Закон №580-VIII), Дисциплінарним статутом органів внутрішніх справ України, затвердженим Законом України від 22 лютого 2006 року №3460-IV (далі - Дисциплінарний статут), Інструкцією про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України, затвердженою Наказом Міністерства внутрішніх справ України 12 березня 2013 року №230 (далі - Інструкція №230) та іншими нормативно-правовими актами.

Так, частиною першою статті 3 Закону №580-VIII встановлено, що в своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до п.п. 1, 2 ч.1 ст.18 Закону №580-VIII поліцейський зобов'язаний неухильно дотримуватись положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов'язки, відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов'язків, наказів керівництва.

У разі вчинення протиправних діянь, згідно з частиною першою статті 19 Закону №580-VIII, поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону. Частиною другою вказаної статті встановлено, що підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.

Однак, на момент виникнення спірних правовідносин Дисциплінарний статут Національної поліції України не прийнято в установленому Законом порядку як нормативно-правовий акт.

Проте, пунктом 4 Прикінцевих та перехідних положень Закону №580-VIII встановлено, що до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом акти законодавства застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Пунктом 9 Перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв’язку з прийняттям Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що до набрання чинності Законом України «Про Дисциплінарний статут Національної поліції» поширити на поліцейських дію Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України».

Відтак, діючим, станом на момент прийняття оскаржуваних наказів, є Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ, затверджений Законом України від 22 лютого 2006 року №3460-IV, який регулює питання дисципліни поліцейських.

У зв’язку з цим колегія суддів не приймає до уваги посилання апеляційної скарги, що при вирішенні спору судом першої інстанції безпідставно застосовано до спірних правовідносин положення Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України від 22 лютого 2006 року №3460-IV.

А відтак, посилання апелянта щодо необхідності притягнення ОСОБА_4 до дисциплінарної відповідальності за вчинення дисциплінарного проступку відповідно до вимог Закону України «Про державну службу» є помилковими.

Підставою для притягнення особи до дисциплінарної відповідальності є дисциплінарний проступок, сутність якого полягає у невиконанні чи неналежному виконанні особою рядового або начальницького складу службової дисципліни, визначення якої наведене в статті 2 цього Статуту.

Статтею 5 Дисциплінарного статуту визначено, що за вчинення дисциплінарних проступків особи рядового і начальницького складу несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом. Особи рядового і начальницького складу, яких в установленому законодавством порядку притягнуто до адміністративної, кримінальної або матеріальної відповідальності, водночас можуть нести і дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.

За приписами статті 12 Дисциплінарного статуту на осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за порушення службової дисципліни можуть накладатися такі види дисциплінарних стягнень: усне зауваження, зауваження, догана, сувора догана, попередження про неповну посадову відповідальність, звільнення з посади, пониження в спеціальному званні на один ступінь, звільнення з органів внутрішніх справ.

Отже, недотримання службової дисципліни є дисциплінарним проступком, за вчинення якого до особи-порушника застосовуються заходи дисциплінарного стягнення, зокрема, і звільнення з органів національної поліції.

Слід зауважити, що визначення виду дисциплінарного стягнення належить безпосередньо до дискреційних повноважень органу, який вільний у виборі останнього.

Порядок накладення дисциплінарного стягнення передбачений статтею 14 Дисциплінарного статуту, яка визначає, що з метою з'ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, вчиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування.

Порядок проведення службового розслідування встановлюється міністром внутрішніх справ України (частина четверта статті 14 Дисциплінарного статуту).

Наказом Міністерства внутрішніх справ України №230 від 12 березня 2013 року затверджено Інструкцію про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України, що зареєстрована в Міністерстві юстиції України 02 квітня 2013 року за №541/23073.

Пунктом 2.1 вказаної Інструкції передбачено, що підставами для проведення службового розслідування є порушення особами рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ України службової дисципліни, у тому числі скоєння кримінальних або адміністративних правопорушень, знищення або втрата службових документів, доручених або охоронюваних матеріальних цінностей, вчинення особами рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ України діянь, які порушують права і свободи громадян, службову дисципліну, інші події, пов'язані із загибеллю (смертю) осіб РНС чи їх травмуванням (пораненням), а також події, які сталися за участю осіб рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ України і можуть викликати суспільний резонанс.

Відповідно до пунктів 5.2-5.3 вищезазначеної Інструкції початок службового розслідування визначається датою видання наказу про його призначення. Завершення службового розслідування визначається датою затвердження начальником, який призначив службове розслідування, висновку за результатами службового розслідування (далі - висновок службового розслідування).

Абзацом першим пункту 5.4 Інструкції № 230 визначено, якщо вину особи РНС повністю доведено, начальник приймає рішення про її притягнення до дисциплінарної відповідальності та визначає вид дисциплінарного стягнення. Про накладення дисциплінарного стягнення видається наказ, зміст якого оголошується особовому складу органу внутрішніх справ.

На підставі пункту 6 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється у зв'язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

Як вбачається із змісту наказу №2997 від 31.08.2018р. «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності працівника Приморського відділу поліції в м.Одесі ГУНП в Одеській області» передумовою для звільнення ОСОБА_4 з займаної посади стало відсутність його на службі без поважних причин 24.05.2018р., 20.06.2018р., 23.06.2018р. та 25.06.2018р.

Тобто, для вирішення даного спору встановленню, передусім, підлягає факт перебування ОСОБА_4 24.05.2018р., 20.06.2018р., 23.06.2018р. та 25.06.2018р. на службі, про що останній стверджує при зверненні з даним позовом до суду.

Зокрема, при зверненні з позовом до суду та в обґрунтування вимог апеляційної скарги ОСОБА_4 посилається на те, що 24.05.2018р. він перебував на службі в Приморському відділі поліції в м.Одесі ГУНП в Одеській області та оформлював документи, які стали підставою для складання протоколу про адміністративне правопорушення відносно громадянина ОСОБА_15 за ст.173 КУпАП. Позивач стверджує, що факт перебування його на службі 24.05.2018р. підтверджується поданим та зареєстрованим цього ж дня рапортом про реєстрацію матеріалів в журналі єдиного обліку заяв та повідомлень Приморського відділу поліції в м.Одесі ГУНП в Одеській області.

З матеріалів справи вбачається, що 23.05.2018р. інспектором з ювенальної превенції сектору превенції патрульної поліції Приморського ВП в м.Одесі ГУНП в Одеській області лейтенантом поліції ОСОБА_4 складено протокол про вчинення громадянином ОСОБА_15 адміністративного правопорушення, передбаченого ст.173 КУпАП. (т.1 а.с.85)

24.05.2018р. позивачем на ім’я начальника Приморського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області майора поліції Остроглядова О.І. подано рапорт про надання дозволу на реєстрацію матеріалів в журналі єдиного обліку заяв та повідомлень Приморського відділу поліції в м.Одесі ГУНП в Одеській області, який зареєстровано 24.05.2018р. (т. 1 а.с.87)

Про надходження 24.05.2018р. від співробітника поліції ОСОБА_4 рапорту зазначено і рапорті ДОП Приморського ВП лейтенанта поліції Накай А.В., поданому на ім’я начальника Приморського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області майора поліції Остроглядова О.І. (т. 1 а.с.86)

Відповідач, заперечуючи проти позову та апеляційної скарги, посилається на те, що реєстрація відповідного рапорту саме 24.05.2018р. не може підтвердити присутність ОСОБА_4 на робочому місці у вказаний день, оскільки це міг зробити будь-який співробітник з підрозділу, в якому працював ОСОБА_4

Колегія суддів не приймає до уваги такі доводи відповідача, оскільки ГУНП в Одеській області, як суб’єктом владних повноважень, на якого КАС України покладає обов’язок доказування правомірності прийнятих ним рішень, не надано жодного доказу факту подання іншим співробітником підрозділу рапорту, складеного ОСОБА_4 та зареєстрованого в ЖЕО 24.05.2018р.

Також, факт перебування позивача на службі 24.05.2018р. підтвердив в письмових поясненнях співробітник поліції ОСОБА_7, який працює разом із ОСОБА_4 в Приморському ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області. (т.1 а.с.97)

Відомості, які зазначено у відповідних письмових поясненнях, ОСОБА_7 підтвердив і в суді першої інстанції, якого допитано судом в якості свідка.

На підставі викладеного, колегія суддів доходить висновку, що позивачем належними та допустимими доказами спростовано доводи відповідача про відсутність його на службі 24.05.2018р.

В підтвердження своїх доводів про перебування на службі 20.06.2018р. та 25.06.2018р. ОСОБА_4 надав суду письмові пояснення співробітників Приморського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_7 та ОСОБА_8

Зокрема, старший лейтенант поліції ОСОБА_7 у своїх письмових поясненнях зазначив, що 20.06.2018р. він прибув до Приморського ВП на ранкову нараду о 09:00 год., на якій його разом з лейтенантом ОСОБА_4 та ОСОБА_8 відправлено на відпрацювання ТСП «Ланжерон» щодо виявлення адміністративних правопорушень. На території відпрацювання він разом з позивачем та іншими співробітниками Приморського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області перебували до 21:00 год. (т.1 а.с.91)

Аналогічні пояснення надав до суду першої інстанції і лейтенант ОСОБА_8 (т.1 а.с.90)

Також, лейтенант ОСОБА_8 у своїх письмових поясненнях, серед іншого, зазначив, що 25.06.2018р. він разом з ОСОБА_4 з 90:00 год. до обіду відпрацьовували територію, а після обіду знаходилися на своїх робочих місцях в Приморському ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області. В другій половині дня ОСОБА_4 став скаржитися на погане самопочуття, у зв’язку з чим начальник сектору превенції Приморського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області майора поліції Цибульський І.С. відпустив його додому. Точний час, коли саме позивач покинув робоче місце ОСОБА_8 не пам’ятає. (т.1 а.с.88-89)

Відповідач, заперечуючи проти врахування наданих ОСОБА_7 та ОСОБА_8 пояснень, зазначає, що відповідні пояснення відсутні в матеріалах службового розслідування, а також вони належним чином не оформлені.

Колегія суддів критично ставиться до таких доводів ГУНП в Одеькій області, оскільки відсутність в матеріалах службового розслідування пояснень вказаних осіб та інших співробітників Приморського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області, які б підтвердили або спростували факт відсутності ОСОБА_4 на роботі, свідчить про недотримання особами, які проводили відповідне службове розслідування, вимог Інструкції про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України №230 від 12 березня 2013 року, якою, серед іншого, передбачено, що особа, яка проводить розслідування, з метою забезпечення повного, всебічного та об’єктивного дослідження обставин подій, що стали підставою для призначення службового розслідування, наділена правом викликати інших працівників ОВС, які обізнані або мають відношення до обставин, що стали підставою для призначення службового розслідування, а також одержувати від них письмові пояснення.

Дослідивши зміст висновку службового розслідування за фактом невиходу на робоче місце інспектора з ювенальної превенції сектору превенції Приморського ВП в м.Одесі ГУНП в Одеській області лейтенанта поліції ОСОБА_4, складеного інспектором сектору кадрового забезпечення Приморського ВП в м.Одесі ГУНП в Одеській області лейтенантом поліції Трофименко В.С., колегією суддів встановлено, що в ньому наявні лише посилання на рапорти начальника сектору превенції Приморського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області майора поліції Цибульського І.С. про відсутність позивача на роботі, а також здійснено запити у відповідні медичні установи щодо перебування ОСОБА_4 на лікарняному.

Однак, особа, яка проводила службове розслідування, не скористалася наданим їй Інструкцією №230 правом та не допитала жодного із співробітників Приморського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області щодо присутності/відсутності позивача на робочому місці 24.05.2018р., 20.06.2018р., 23.06.2018р. та 25.06.2018р.

Щодо посилань відповідача на те, що надані ОСОБА_7 та ОСОБА_8 пояснення не оформлено належним чином, то колегія суддів не приймає їх до уваги, оскільки вказаних осіб допитано судом першої інстанції в якості свідків та ними підтверджено обставини, про які зазначено в письмових поясненнях.

У зв’язку з викладеним, колегія суддів доходить висновку, що ОСОБА_4 підтверджено факт перебування його на службі 20.06.2018р. та 25.06.2018р.

Щодо притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності за відсутність його на робочому місці з 09:00 год. до 18:00 год. 23.06.2018р., то ОСОБА_4, в обґрунтування безпідставності таких висновків ГУНП в Одеській області, посилається на те, що це був вихідний день – субота, залучення до роботи у який працівників сектору превенції Приморського ВП може мати місце лише у разі наявності відповідного наказу Головного управління, підрозділу, підпорядкованого Головному управлінню, начальника територіального відділу (відділення) поліції.

ОСОБА_4 зазначає, що наказу про залучення його до роботи в суботу 23.06.2018р. не було, у зв’язку з чим відсутні підстави для висновку, що вказаний день був робочим і, як наслідок, для притягнення його до дисциплінарної відповідальності за невихід на роботу.

Колегія суддів вважає обґрунтованими такі доводи апеляційної скарги виходячи з наступного.

Частина 3 статті 91 Закону України «Про Національну поліцію» установлює для поліцейських п’ятиденний робочий день з двома вихідними днями, а для курсантів (слухачів) вищих навчальних закладів із специфічними умовами навчання, які готують поліцейських, - шестиденний робочий тиждень з одним вихідним днем.

Частиною 4 вказаної статті Закону передбачено, що вихідні, святкові та неробочі дні є днями відпочинку для всіх поліцейських, крім залучених до виконання службових обов’язків.

Аналогічні положення визначено пунктом 3.2 Правил внутрішнього трудового розпорядку Головного управління Національної поліції в Одеській області, затверджених наказом ГУНП в Одеській області №876 від 28.04.2016р.

Поряд з цим, п.5.2 Правил внутрішнього трудового розпорядку передбачає, що для виконання невідкладних завдань працівник поліції може залучатись до роботи понад установлену тривалість робочого дня за наказом керівника Головного управління, підрозділу, підпорядкованого Головному управлінню, начальника територіального відділу (відділення) поліції, у тому числі у вихідні, святкові, неробочі дні, а також у нічний час з компенсацією за роботу відповідно до законодавства.

Таким чином, єдиною підставою для залучення працівника ГУНП в Одеській області до роботи у вихідний день визначено наказ керівника Головного управління, підрозділу, підпорядкованого Головному управлінню, начальника територіального відділу (відділення) поліції. Проте, в матеріалах справи відсутній відповідний наказ про залучення працівників Приморського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області, в тому числі в ОСОБА_4, до роботи у вихідний день 23.06.2018р.

Відповідач, заперечуючи проти позову ОСОБА_4, не заперечує факту відсутності такого наказу, однак зазначає, що залучення до роботи працівників сектору превенції Приморського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області в суботу 23.06.2018р. здійснювалося за розпорядженням керівництва ГУНП в Одеській області на основі службового листа за вх.№3/4891 від 23.06.2018р. з метою забезпечення публічного порядку та публічної безпеки під час проведення мирних зібрань представниками та активістами Одеської обласної організації політичної партії «Національний Корпус», про який особовий склад було сповіщено в усній формі.

Колегія суддів вважає необґрунтованими такі посилання відповідача, оскільки зазначений службовий лист не може являтися підставою для залучення до роботи у вихідний день працівників сектору превенції Приморського ВП, а також у ньому відсутні відомості які саме співробітники, якого підрозділу, у який саме день та час повинні були виконувати свої службові обов’язки. Вказаний документ лише встановлює порядок дій при проведенні мирних зібрань у певний проміжок часу – з 23.06.2018р. по 07.07.2018р. та з 14.07.2018р. по 17.07.2018р. з 12:00 год. по 20:00 год. (забезпечення публічної безпеки і порядку, налагодження взаємодії між підрозділами, підготовка розрахунку сил та засобів, порядок інформування тощо). (т.1 а.с.76)

Також, ГУНП в Одеській області не надано пояснень з приводу того яким чином здійснювалася компенсація за роботу у вихідний день при відсутності наказу Головного управління про залучення працівників до роботи.

У зв’язку з ненаданням ГУНП в Одеській області ні до суду першої, а ні до суду апеляційної інстанції належних доказів залучення ОСОБА_4 до роботи у вихідний день 23.06.2018р. колегія суддів вважає безпідставними висновки службового розслідування про відсутність позивача на робочому місці у цей день, що, серед іншого, стало підставою для притягнення його до дисциплінарної відповідальності.

На підставі викладеного у сукупності, колегія суддів доходить висновку, що відсутність позивача на робочому місці 24.05.2018р., 20.06.2018р., 23.06.2018р. та 25.06.2018р. не підтвердилося в судовому порядку, у зв’язку з чим суд вважає незаконними накази ГУНП в Одеській області №2997 від 31.08.2018р. «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності працівника Приморського відділу поліції в м.Одесі ГУНП в Одеській області» та №1422 о/с від 24.09.2018р. в частині звільнення ОСОБА_4 зі служби в поліції відповідно до п.6 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію» (у зв'язку з реалізацією дисциплінарного стягнення).

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Відповідно до ч. 1 ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв'язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Частиною 2 статті 235 КЗпП України передбачено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

З огляду на те, що судом встановлено, що позивача було протиправно звільнено з 24.09.2018р. (який є останнім днем роботи) зі служби в органах Національної поліції, ОСОБА_4 підлягає поновленню на посаді інспектора з ювенальної превенції сектору превенції патрульної поліції Приморського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області з 25.09.2018р. та на його користь підлягає стягненню грошове утримання за час вимушеного прогулу.

Відповідно до п.6 розділу ІІІ Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, затвердженого Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.04.2016 року №260, поліцейським, звільненим зі служби в поліції, а потім поновленим на службі у зв'язку з визнанням звільнення незаконним, за час вимушеного прогулу з дня звільнення виплачуються всі види грошового забезпечення (в тому числі премія), які були їм визначені на день звільнення. Підставою для нарахування та виплати грошового забезпечення є наказ керівника органу поліції про поновлення особи на службі або скасування наказу про його звільнення.

Відповідно до пункту 5 розділу IV Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100, основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з п.8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів за цей період. За цим же пунктом нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Згідно п.9 Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.04.2016р. №260, при виплаті поліцейським грошового забезпечення за неповний місяць розмір виплати за кожний календарний день визначається шляхом ділення суми грошового забезпечення за повний місяць на кількість календарних днів у місяці, за який здійснюється виплата.

Згідно довідки ГУНП в Одеській області заробітна плата ОСОБА_4 за останні два місяці, що передували місяцю звільнення (липень, серпень 2018 року), тобто за 62 відпрацьованих робочих днів, становить 9856,64 грн. (т.1 а.с.190)

Загальна тривалість вимушеного прогулу ОСОБА_4 склала 232 календарних днів з 29.09.2018р. по 27.03.2019р. Виходячи із поняття вимушеного прогулу, кількість днів вимушеного прогулу визначається з дня наступного після звільнення (25.09.2018р.) та до винесення судом рішення про поновлення на роботі незаконного звільненого працівника (14.05.2019р.).

Таким чином, середньоденний заробіток позивача становить 158,97 грн., а сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу складає 36 881,04 грн.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.371 КАС України негайно виконуються рішення суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Згідно п.2 ч.1 ст.371 КАС України негайно виконуються рішення суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць.

Таким чином, суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_4 на службі в поліції та стягнення з Головного управління Національної поліції в Одеській області на його користь грошове забезпечення за час вимушеного прогулу в межах стягнення за один місяць.

Щодо вимог позову про стягнення з ГУНП в Одеській області на користь ОСОБА_4 моральної шкоди у сумі 7000 грн., то в їх обґрунтування позивач зазначив, що його незаконне звільнення призвело до втрати душевного спокою, а наявна в його трудовій книжці причина звільнення викликає насторогу у потенційних роботодавців. Позивач зазначив, що враховуючи, що у нього на утриманні знаходиться неповнолітня донька, незаконне звільнення змусило докласти значних зусиль для організації власного життя та життя його сім’ї.

Колегія суддів не вбачає підстав для задоволення позову в цій частині виходячи з наступного.

Так, статтею 56 Конституції України визначається, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до частини першої статті 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Крім того, відповідно до змісту положень пункту 5 Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Таким чином, обов'язок доказування спричиненої моральної шкоди, її розміру та інших обставин, покладається на особу, що позивається із таким позовом.

Суд звертає увагу, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем не було надано жодних доказів, які підтвердили б спричинення протиправними діями відповідача йому моральних страждань та не наводить ніяких доказів з яких можна було б вважати дійсним спричинення такої моральної шкоди.

Окрім того, позивач не надає ґрунтовного пояснення визначення ним суми моральної шкоди, яку він просить стягнути з відповідача на його користь.

Таким чином, на підставі вказаних вимог законодавства України та аналізу встановлених обставин справи, колегія суддів доходить висновку, що вимога позивача про стягнення на його користь з відповідача 7000 грн. моральної шкоди не підлягає задоволенню.

Колегія суддів не вбачає підстав і для стягнення з ГУНП в Одеській області на користь ОСОБА_4 судових витрат, зокрема, витрат на правничу допомогу, оскільки з аналізу положень ст.134 КАС України слідує, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі - сторона, яка хоче компенсувати судові витрати повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат та їх понесення, а інша сторона може подати заперечення щодо неспівмірності розміру таких витрат.

При зверненні з позовом до суду ОСОБА_4 надав лише витяг з угоди №3 про надання правової допомоги від 14.09.2018р., укладеної з адвокатом Скорук Ю.С., ордер та попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат. (т.1 а.с.98-100)

При цьому, жодного доказу понесення витрат на правничу допомогу та їх розміру ОСОБА_4 ні до суду першої, а ні до суду апеляційної інстанцій не надав.

У зв’язку з цим, колегія суддів заявлену позивачем вимогу про стягнення судових витрат у вигляді витрат на правничу допомогу вважає необґрунтованою та відмовляє в її задоволенні.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Оскільки при вирішенні спору судом першої інстанції не повно з’ясовано обставини справи, а також порушено норми матеріального права, тому, відповідно до ст.317 КАС України, за наслідками розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції частково задовольняє такі скарги, скасовує рішення суду від 15.02.2019р., з прийняттям нового судового рішення – про часткове задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 308, 310, п.2 ч.1 ст.315, ст.ст. 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційні скарги адвоката Нестеренко Олександра Миколайовича та адвоката Нєганової Юлії Євгенівни в особі апелянта ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 15 лютого 2019 року скасувати.

Прийняти по справі нову постанову, якою позов ОСОБА_4 задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Одеській області №2997 від 31.08.2018р. «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності працівника Приморського відділу поліції в м.Одесі ГУНП в Одеській області».

Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Одеській області №1422 о/с від 24.09.2018р. в частині звільнення ОСОБА_4 зі служби в поліції відповідно до п.6 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію» (у зв'язку з реалізацією дисциплінарного стягнення).

Поновити ОСОБА_4 на службі в поліції на посаді інспектора з ювенальної превенції сектору превенції Приморського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області з 25 вересня 2018 року.

Стягнути з Головного управління Національної поліції в Одеській області на користь ОСОБА_4 (і.н. НОМЕР_1) грошове забезпечення за час вимушеного прогулу в сумі 36 881,04 (тридцять шість тисяч вісімсот вісімдесят одна гривня 04 копійок) грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_4 на службі в поліції та стягнення грошового забезпечення за один місяць в сумі 4928,82 (чотири тисячі дев’ятсот двадцять вісім гривень 82 копійок) грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення виготовлений 15 травня 2019 року.

Головуючий: І.Г. Ступакова

Судді: А.І. Бітов

О.В. Лук’янчук