Справа № 280/4164/18
Суддя: Панченко О.М.
Дата ухвалення: 2019-05-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

03 травня 2019 року м. Дніпросправа № 280/4164/18

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Панченко О.М. (доповідач),

суддів: Іванова С.М., Чередниченка В.Є.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 04.02.2019 р. (суддя Бойченко Ю.П., м. Запоріжжя) у справі №280/4164/18

за позовом ОСОБА_1

до Шевченківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

встановив:

У жовтні 2018 року позивач звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив:

- визнати протиправними дії відповідача щодо відмови у призначенні позивачу пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з урахуванням вимог ч. 2 ст. 40 та вимог ст. 29 цього Закону;

- зобов`язати відповідача призначити позивачу пенсію за віком відповідно до ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з урахуванням вимог ч. 2 ст. 40 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" із застосуванням показника середньої заробітної плати в Україні, за календарні роки, що передують року звернення із заявою за призначенням пенсії за віком (2016-2017 рр., а саме 5377,90 грн.), та вимог ст. 29 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" шляхом підвищення пенсії на 216 % та виплатити різницю між фактично отриманою та призначеною пенсією починаючи з 07.09.2018 року.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 04.02.2019 р. в задоволенні позову відмовлено повністю. Рішення мотивовано необґрунтованістю позовних вимог позивача.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, скаржник оскаржив його в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі скаржник посилається на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Зазначає, що звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком відповідно Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", а не про переведення в межах одного Закону. Пенсії за Списком № 1 передбачають зовсім інші умови призначення, ніж пенсія за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 1 відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення" було призначено, коли позивачу виповнилося 46 років (04.03.1985 року) та з урахуванням спеціального стажу, який передбачено нормою цього Закону для пільгової пенсії.

Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" передбачає призначення пенсії за віком на загальних підставах де для позивача передбачений пенсійний вік 55 років. Тобто позивачу було призначено пенсію за Списком № 1 на зовсім інших умовах.

Відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення" позивач отримав право на призначення пенсії за віком на загальних підставах 05.10.1994 року - після досягнення 55 років, а згідно Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" - з 01.01.2004 року (тобто з моменту набрання чинності цим Законом).

Зазначає, що пенсія за віком по Списку № 1, Списку № 2, як і пенсія за вислугу років, не передбачена ч. 1 ст. 9 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", тому в даному випадку є призначення пенсії за віком згідно із Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" вперше.

За призначенням пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" позивач звернувся 07.09.2018 року, тобто на 288 місяців пізніше дати, з якої позивач отримав право на призначення пенсії за віком (05.10.1994 року - досягнення 55 років).

На думку позивача, відповідно до ч.1 ст. 29 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" він має право на підвищення розміру пенсії на 216% (288 місяців * 0,75%).

Зазначає, що після отримання права на пенсію відповідно до ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" продовжував працювати та сплачувати у встановленому законом порядку страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та до накопичувальної системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування.

Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове - про задоволення позову.

Відповідач надіслав до суду відзив на апеляційну скаргу позивача, в якому зазначає, що при розгляді даної судової справи слід враховувати висновки Верховного Суду щодо застосування норм права, викладені в постанові від 03.07.2018 року у справі №336/613/16-а (2-а/336/76/2016).

Зазначає, що з 04 березня 1985 року позивачу відповідно до його заяви вже було призначено пенсію за віком на пільговик умовах (Список №1). Законом України "Про пенсійне забезпечення" передбачені лише умови та пільги щодо дострокового виходу на пенсію за віком (в частині визначення зниженого пенсійного віку та кількості необхідного трудового стажу). Порядок обчислення розміру такої пенсії за віком встановлено Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Пенсії, призначені до 01.01.2004 року, були перераховані відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Позивачем заява про призначення пенсії подана не за формою, встановленою Порядком № 22-1, а тому була зареєстрована як звернення у відповідності ст. 5 Закону України "Про звернення громадян". Про прийняте рішення за результатом розгляду вказаної заяви, позивача було повідомлено у встановлені Законом строки та надано відповідь №519/Р-1 від 21.09.2018 року.

У позовній заяві позивач посилається на постанову Верховною Сулу України від 31.03.2015 року у справі № 21-612а14 та ухвали Вищого адміністративного суду України, однак, таке посилання є недоречним, оскільки в них розглянуто інші спірні правовідносини, а саме: переведення пенсії за вислугу років, призначеної відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", який передбачає інші підстави та порядок призначення пенсії, на пенсію за віком.

Просить залишити без змін рішення суду першої інстанції.

Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги дотримання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло своє підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що позивач перебуває на обліку у відповідача та з 04.03.1985 р. отримує пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №1.

Після призначення пенсії позивач продовжував працювати до лютого 2004 року.

07.09.2018 р. позивач звернувся до відповідача із заявою, в якій просив:

- призначити позивачу пенсію за віком на загальних підставах відповідно до ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", з урахуванням відповідно до ч. 2 ст. 40 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" середньої заробітної плати за два календарні роки, що передують року звернення із заявою про призначенням пенсії за віком, тобто за 2016-2017 роки (5377,90 грн.);

- здійснити позивачу перерахунок пенсії із застосуванням підвищення, передбаченого ст. 29 Закону України "Про загальнообов`язкові державне пенсійне страхування" за більш пізній вихід на пенсію;

- надати розрахунок підвищення до пенсії на підставі ст. 29 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" за більш пізній вихід на пенсію.

Листом відповідача від 21.09.2018 р. № 519/Р-1 позивачу відмовлено у задоволенні заяви. Відмову мотивовано тим, що:

- позивачу первинно призначено пенсію за віком довічно, яку перераховано за нормами Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Переведення на один і той же вид пенсії чинним законодавством не передбачено;

- стосовно перерахунку пенсії за ч. 2 ст. 40 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" повідомлено, що з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року заробітна плата (дохід) визначається із середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за 2016 та 2017 роки, лише при первинному призначенні пенсії;

- відстрочки часу призначення пенсії за віком не було, тому позивач не має права отримання підвищення відповідно до ч.1 ст.29 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Суд першої інстанції дійшов висновку про відмову позивачу у задоволенні позову, оскільки:

- позивач у 1985 році реалізував своє право виходу на пенсію за віком на пільгових умовах (Список №1), тому відсутні правові підстави для призначення пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Звернення позивача із заявою про призначення пенсії за віком у 2018 році не може вважатись відстроченням виходу на пенсію за віком, оскільки з 1985 року по 2018 рік позивач отримував пенсію за віком на пільгових умовах. Протилежного позивач не довів. Аналогічне застосування норм права відображено у постановах Верховного Суду: від 03.07.2018 р. у справі №336/613/16-а (2-а/336/76/2016); від 18.09.2018 р. у справі №336/4385/17 (К/9901/2275/18);

- у постанові Верховного Суду від 03.07.2018 р. у справі №336/613/16-а (2- а/336/76/2016) колегія суддів дійшла висновку, що такий самий вид пенсії не може бути призначений повторно на підставі положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", а тому і не може бути застосований при обчисленні пенсії новий показник середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески;

- у постанові Верховного Суду від 18.09.2018 р. у справі №336/4385/17 (К/9901/2275/18) колегія суддів дійшла висновку, що для підвищення пенсії на підставі ч. 1 ст. 29 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" необхідна наявність наступних умов: звернення за призначенням пенсії за віком з більш пізнього віку, ніж передбачено абз. 1 ч. 1 ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування"; не одержання жодного виду пенсії після досягнення пенсійного віку; наявність страхового стажу після досягнення пенсійного віку, передбаченого абз. 1 ч. 1 ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Колегія суддів погоджується із зазначеним висновком суду першої інстанції з огляд на таке.

Як вбачається з матеріалів справи (а.с.29, 30), відповідно до заяви про призначення пенсії по старості від 04.03.1985 року позивачу з 15.03.1985 року було призначено пенсію по старості за Списком № 1 з 04.03.1985 року.

На час призначення пенсії позивачу діяв Закон СРСР "Про державні пенсії" від 14.07.1956 року. Статтею 2 цього закону були передбачені наступні різновиди пенсій: а) по старості; б) за інвалідністю; в) у випадку втрати годувальника.

Відповідно до ст. 3 Закону СРСР "Про державні пенсії" від 14.07.1956 року громадянам, які мають право на отримання одночасно на кількох видів пенсій, призначається одна пенсія за їх вибором.

У розділі II "Пенсії по старості" Закону СРСР "Про державні пенсії" від 14.07.1956 року були встановлені, зокрема загальні вимоги до віку та стажу роботи для призначення пенсії по старості (стаття 8) та вимоги для призначення пенсії по старості на пільгових умовах (стаття 9).

Так, відповідно до п. "а" ст. 9 Закону СРСР "Про державні пенсії" на пенсію по старості на пільгових підставах мають право: робітники та службовці на підземних роботах, на роботах зі шкідливими умовами та в гарячих цехах за списком виробництв, цехів, професій і посад, а саме: чоловіки - після досягнення 50 років та стажу роботи 20 років; жінки - після досягнення після досягнення 45 років та стажу роботи не менше 15 років.

В подальшому пільги щодо дострокового виходу на пенсію за віком (Список № 1) визначалися ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 р. N 1788-XII (з 01.01.1992 р. по 01.10.2017 р.) та ст. 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 року № 1058-IV (починаючи з 01.10.2017 року), а саме: на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за Списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Закон України "Про пенсійне забезпечення" набрав чинності з 01.01.1992 р. Відповідно до ст. 2 Закону України "Про пенсійне забезпечення" за цим законом призначалися наступні види державних пенсій: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років. Особам, які мають одночасно право на різні державні пенсії, призначається одна пенсія за їх вибором, за винятком пенсій інвалідам внаслідок поранення, контузії чи каліцтва, що їх вони дістали при захисті Батьківщини або при виконанні інших обов`язків військової служби, або внаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті чи з виконанням інтернаціонального обов`язку (ст. 6 Закону України "Про пенсійне забезпечення").

З 01.01.2004 року набрав чинності Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", відповідно до пункту 2 розділу XV Прикінцевих положень якого пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком №1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.

До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди вищезазначеним особам пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбаченого Законом України "Про пенсійне забезпечення".

У цьому випадку розміри пенсій визначаються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

Статтею 27 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" встановлено, що розмір пенсії за віком визначається залежно від середньомісячного заробітку та коефіцієнту страхового стажу, обчислених за нормами статей 24, 40 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Згідно із частиною першою статті 9 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Частиною третьою статті 45 цього Закону (у редакції Закону України від 08.07.2011 р. №3668-VI) встановлено, що переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

Відповідно до ч. 2 ст. 40 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії визначається за формулою:

Зп = Зс х (Ск : К), де, зокрема Зс - середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії. Порядок визначення показників зазначеної заробітної плати затверджується Пенсійним фондом України за погодженням з центральними органами виконавчої влади, що забезпечують формування державної фінансової політики, державної політики у сферах економічного розвитку, статистики.

Тимчасово, з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року, заробітна плата (дохід) для призначення пенсії визначається із середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за 2016 та 2017 роки.

Верховний Суд в постанові від 10 квітня 2019 року від 10.04.2019 року у справі №336/850/17, провадження №К/9901/21362/18, дійшов висновку, що "переведенням з одного виду пенсії на інший є зміна виду пенсії, що визначені законодавством.

Аналогічна правова позиція неодноразово викладена Верховним Судом, зокрема, у постанові від 23.10.2018 (справа №334/2653/17) та у постанові від 13.12.2018 (справа №185/860/17).

Отже, у випадку задоволення заяви позивача про переведення (призначення) його на пенсію за віком на загальних підставах, буде відсутнє переведення з одного виду пенсії на інший, оскільки пенсія за віком на пільгових умовах, призначена позивачу відповідно до статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" є різновидом пенсії за віком зі зменшенням загального пенсійного віку, що унеможливлює призначення позивачу пенсії за віком на загальних підставах повторно у зв`язку з досягненням загального пенсійного віку, передбаченого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Призначена позивачу у 1985 році пенсія за своїм змістом є різновидом пенсії за віком зі зменшенням загального пенсійного віку.

Отже, заява позивача до відповідача стосувалась призначення того ж виду пенсії (пенсії за віком), що вже призначена позивачу у 1985 році, а тому такий самий вид пенсії не може бути призначений повторно на підставі положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та, відповідно, не може бути застосований при обчисленні пенсії показник середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за 2016 та 2017 роки.

Колегія суддів також погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позову в частині підвищення розміру пенсії відповідно до вимог ст.29 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" враховуючи наступне.

Згідно з ч. 1 ст.29 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" особі, яка набула право на пенсію за віком відповідно до цього Закону, але після досягнення пенсійного віку, передбаченого абзацом першим частини першої статті 26 цього Закону, виявила бажання працювати і одержувати пенсію з більш пізнього віку, пенсія за віком призначається з урахуванням страхового стажу на день звернення за призначенням пенсії з підвищенням розміру пенсії за віком, обчисленого відповідно до статті 27 цього Закону, на такий відсоток: на 0,5% - за кожний повний місяць страхового стажу після досягнення пенсійного віку у разі відстрочення виходу на пенсію на строк до 60 місяців; на 0,75% - за кожний повний місяць страхового стажу після досягнення пенсійного віку у разі відстрочення виходу на пенсію на строк понад 60 місяців.

Отже, для підвищення пенсії на відповідно до ч. 1 ст. 29 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" необхідна наявність наступних умов: звернення за призначенням пенсії за віком з більш пізнього віку, ніж передбачено абзацом 1 ч. 1 ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування"; не одержання жодного виду пенсії після досягнення пенсійного віку; наявність страхового стажу після досягнення пенсійного віку, передбаченого абзацом 1 ч. 1 ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Позивач отримував пенсію за віком на пільгових умовах з 1985 року, тому звернення позивача із заявою про призначення пенсії за віком на загальних умовах у 2018 році не може вважатись відстроченням виходу на пенсію за віком для підвищення розміру пенсії на підставі ч. 1 ст. 29 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

За таких обставин, колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції об`єктивно, повно, всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, та ухвалив судове рішення без порушення норм матеріального і процесуального права; доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись статтями 241-245, 250, 315, 316, 321, 322, 327, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 04.02.2019 р. у справі №280/4164/18 залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду за наявності підстав, передбачених частиною 5 статті 291, пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя О.М. Панченко

Суддя С.М. Іванов

Суддя В.Є. Чередниченко