Справа № 400/740/19
Суддя: Лук'янчук О.В.
Дата ухвалення: 2019-05-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 травня 2019 р. м. Одеса Справа № 400/740/19

Категорія: 111020200

Головуючий в 1 інстанції: Фульга А. П.

Час і місце ухвалення: м.Миколаїв

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - Лук`янчук О.В.

суддів - Бітова А. І.

- Ступакової І. Г.

розглянувши у порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДФС у Миколаївській області на ухвалу Миколаївського окружного адміністративного суду від 18 березня 2019 року по справі за позовом Головного управління ДФС у Миколаївській області до Товариства з обмеженою відповідальністю "ВАЛ-СОЯ" про підтвердження правомірності застосування адміністративного арешту,-

В С Т А Н О В И Л А :

Головне управління ДФС у Миколаївській області звернулося до суду з заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "ВАЛ-СОЯ" в якому просить підтвердити правомірність застосування адміністративного арешту майна платника податків ТОВ "ВАЛ-СОЯ" застосованого рішенням ГУ ДФС у Миколаївській області від 13.03.2019 року.

В обґрунтування подання ГУ ДФС у Миколаївській області зазначило, що підставою для прийняття рішення про застосування умовного адміністративного арешту майна Товариства є недопуск посадових осіб контролюючого органу до перевірки.

Ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 18 березня 2019 року провадження в адміністративній справі за заявою Головного управління ДФС у Миколаївській області до Товариства з обмеженою відповідальністю "ВАЛ-СОЯ" про підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна платника податку - закрито.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, Головне управління ДФС у Миколаївській області подало апеляційну скаргу в якій посилаючись на порушенням норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду. В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що оскарження наказу про проведення перевірки, дій податкового органу щодо її проведення є по суті запереченням обставин, що зумовили звернення податкового органу з відповідним поданням, не є спором про право, а отже і підставою для закриття провадження.

Справу розглянуто в порядку письмового провадження відповідно до приписів п.1 ч.1 ст.311 КАС України, враховуючи достатність доказів для її вирішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Закриваючи провадження по справі, суд першої інстанції виходив із того, що в даній справі наявний спір про право, оскільки підприємством оскаржено до суду наказ про призначення перевірки.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Згідно п. 94.1. ст. 94 Податкового кодексу України адміністративний арешт майна платника податків є винятковим способом забезпечення виконання платником податків його обов`язків, визначених законом. Відповідно до пп. 94.2.3. п. 94.2. ст. 94 Податкового кодексу України арешт майна може бути застосовано, якщо платник податків відмовляється від проведення документальної перевірки за наявності законних підстав для її проведення або від допуску посадових осіб органу державної податкової служби.

Приписами п.94.6. ст. 94 Податкового кодексу України передбачено, що керівник органу державної податкової служби (його заступник) за наявності однієї з обставин, визначених у пункті 94.2 цієї статті, приймає рішення про застосування арешту майна платника податків.

Як встановлено п. 94.10 ст. 94 Податкового кодексу України арешт на майно може бути накладено рішенням керівника органу державної податкової служби (його заступника), обґрунтованість якого протягом 96 годин має бути перевірена судом.

При цьому, ст. 283 КАС України встановлено особливості здійснення провадження у справах за зверненням органів доходів і зборів.

Так, згідно п. 2 ч. 1 ст. 283 КАС України, провадження у справах за зверненням органів доходів і зборів при здійсненні ними визначених законом повноважень здійснюється на підставі заяви таких органів щодо підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна платника податків.

При цьому, згідно ч. 4 ст. 283 КАС України, суд ухвалою відмовляє у відкритті провадження за заявою, якщо із поданих до суду матеріалів вбачається спір про право.

Колегією суддів встановлено, що підставою для застосування адміністративного арешту майна платника податків, застосованого рішенням начальника ГУ ДФС у Миколаївській області, став факт не допуску посадових осіб контролюючого органу до проведення документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ "ВАЛ-СОЯ".

При цьому, з вищевикладених положень КАС України вбачається, що адміністративний суд може підтвердити обґрунтованість адміністративного арешту майна платника податків лише за умови відсутності між сторонами у справі спору про право.

В даному випадку, спір про право в контексті розглядуваної норми має місце в разі, якщо предметом спору є правовідносини, існування яких є передумовою виникнення підстав для застосування спеціальних заходів, перелічених у статті 283 КАС України.

Зокрема, колегія суддів вважає, що спір про право наявний у разі, коли платник податків висловлює незгоду з рішенням контролюючого органу, що стало підставою виникнення обставин для внесення відповідного подання.

При цьому, КАС України не містить переліку будь-яких критеріїв такої незгоди як підстави для висновку про існування спору про право, а отже у кожному конкретному випадку в залежності від змісту правовідносин суд повинен оцінити форму вираження відповідної незгоди учасника провадження на предмет існування спору.

В свою чергу, як вбачається з матеріалів справи, наказ про проведення документальної позапланової виїзної перевірки №461 від 07.03.2019 було оскаржено товариством до адміністративного суду.

Так, оскарження товариством наказу про проведення документальної перевірки, на думку колегії суддів, є способом захисту, спрямованим на відновлення порушеного права, зумовленого наслідками такого контрольного заходу.

У спірній ситуації звернення до суду з заявою щодо підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна витікає з правовідносин, які виникли у зв`язку з недопуском до проведення перевірки на підставі вищезазначеного наказу.

Відтак, незгода платника із проведенням перевірки (оскарження в судовому порядку наказу про проведення документальної перевірки) підтверджує існування спору про право в цих правовідносинах.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного суду від 14.11.2018 року по справі № 818/907/16.

В свою чергу, в апеляційній скарзі, представник ГУ ДФС посилається на постанову ВС від 28.08.2018 по адміністративній справі №804/19780/14, в якій оскарження платником наказу про проведення перевірки не було визнано спором про право.

Колегія суддів не приймає до уваги дані доводи апелянта, оскільки в вищезазначеному рішенні платник податків не оскаржив в судовому порядку наказ про проведення перевірки, а лише подав скаргу з цього приводу до контролюючого органу вищого рівня. Саме відсутність позову до суду було визнано у цьому випадку Верховним Судом відсутністю спору про право, оскільки подання скарги було визнано не більше ніж запереченням обставин, що зумовили звернення податкового органу з відповідним поданням по суті.

Також колегія суддів зазначає, що наявність спору про право суд може виявити як до, та і після відкриття провадження у справі за поданням контролюючого органу про підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна платника податків.

У разі виявлення наявності спору про право після відкриття провадження у справі за відповідним поданням, суд закриває провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 238 КАС, оскільки відповідні вимоги не можуть бути розглянуті в порядку окремого виду адміністративного провадження, яким є провадження за поданням контролюючого органу, а відтак доводи апелянта що не передбачено можливість закриття провадження по справі за наявності спору про право під час звернення органів доходів і зборів в порядку ст. 283 Кодексу адміністративного судочинства України є помилковими.

При цьому закриття провадження у справі за поданням контролюючого органу не позбавляє заявника права звернутися до суду з відповідною вимогою у загальному порядку позовного провадження.

Отже, доводи апеляційної скарги не дають підстав вважати, що при прийнятті оскаржуваного судового рішення судом першої інстанції були порушені норми матеріального чи процесуального права.

Внаслідок чого, наявні підстави для закриття провадження у справі за заявою податкового органу про підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна платника податків, з огляду на неможливість розгляду подання контролюючого органу у даній справі в порядку окремого виду адміністративного провадження за наявності спору про право між сторонами у цій справі.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції належним чином з`ясовані всі обставини справи, їм надано правильну юридичну оцінку, порушень норм процесуального права, які могли б призвести до скасування рішення суду, не встановлено. Ухвала суду першої інстанції викладена достатньо повно, висновки обґрунтовані з посиланням на конкретні норми Законів України та відповідають чинному законодавству, доводи апеляційної скарги цих висновків суду не спростовують.

За таких обставин підстав для скасування ухвали суду першої інстанції та задоволення апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись статтями 283, 308, 311, 312, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И ЛА :

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Миколаївській області залишити без задоволення.

Ухвалу Миколаївського окружного адміністративного суду від 18 березня 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено та підписано 16 травня 2019 року.

Головуючий суддя: О.В. Лук`янчук

Суддя: А.І.Бітов

Суддя: І. Г. Ступакова