Справа № 808/1999/18
Суддя: Дурасова Ю.В.
Дата ухвалення: 2019-04-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

23 квітня 2019 року м. Дніпросправа № 808/1999/18

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Дурасової Ю.В.,

суддів: Божко Л.А., Іванова С.М.,

секретар судового засідання: Комар Н.В.

за участю: представника позивача: Івашкова Сергія Олеговича;

представника відповідача: Гавриленка Дмитра Валентиновича

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 05.12.2018 (суддя Лазаренко М.С., повний текст складено 14.12.2018)

в адміністративній справі №808/1999/18 за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до відповідача Головного управління ДФС у Запорізькій області про визнання протиправними та скасування податкової вимоги, рішення про застосування штрафних санкцій та податкових повідомлень-рішень,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 , звернулась до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Запорізькій області, в якому позивач просить визнати протиправними та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф- від 26.12.2017 зі сплати єдиного внеску у сумі 171 761,12 грн., рішення № від 26.12.2017 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску у сумі 27 241,65 грн.; податкових повідомлень-рішень № від 26.12.2017 про нарахування суми грошового зобов`язання з військового збору у сумі 14 076,23 грн. (в т.ч. - 11260,98 грн. за основним платежем та 2 815,25 грн. штрафних санкцій); № від 26.12.2017 про нарахування суми грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування в сумі 187 611,44 грн. (в т.ч. - 150 089,15 грн. за основним платежем та 37522,29 грн. штрафної санкції); податкове повідомлення-рішення № від 26.12.2017 про нарахування суми штрафних санкцій з податку на доходи з фізичних осіб в сумі 510грн.; податкове повідомлення-рішення № від 26.12.2017 про нарахування суми штрафних санкцій з податку на доходи з фізичних осіб в сумі 510 грн., які були прийняті ГУ ДФС у Запорізькій області на підставі акту перевірки №3965/08-01-13-05/ від 27.10.2017 та з врахуванням акту №4787/08-01-13-05/ від 20.12.2017.

Позов обґрунтовано тим, що

- вимога про сплату боргу (недоїмки) №Ф- від 26.12.2017 зі сплати єдиного внеску у сумі 171 761,12 грн.,

- рішення № від 26.12.2017 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску у сумі 27 241,65 грн.;

податкові повідомлення-рішення від 26.12.2017:

- № про нарахування суми грошового зобов`язання з військового збору у сумі 14 076,23 грн. (в т.ч. - 11260,98 грн. за основним платежем та 2 815,25 грн. штрафних санкцій);

- № про нарахування суми грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування в сумі 187 611,44 грн. (в т.ч. - 150 089,15 грн. за основним платежем та 37522,29 грн. штрафної санкції), які були прийняті ГУ ДФС у Запорізькій області на підставі акту перевірки №3965/08-01-13-05/ від 27.10.2017 р. та з урахуванням акту №4787/08-01-13-05/ від 20.12.2017 р.

- № про нарахування суми штрафних санкцій з податку на доходи з фізичних осіб в сумі 510грн.;

- № про нарахування суми штрафних санкцій з податку на доходи з фізичних осіб в сумі 510грн. -

є незаконними, та такими що прийняті всупереч діючому законодавству з наступних підстав.

Позивач зазначила, що оскаржувані нею рішення прийняті на підставі акту перевірки №3965/08-01-13-05/ від 27.10.2017 р. та з урахуванням акту №4787/08-01-13-05/ від 20.12.2017. Згідно акту перевірки, при перевірці розраховано суму доходу по касовому методу (без урахування витрат на обробку та транспортування сировини), а суму витрат - із застосуванням непрямих методів, виходячи із фактичних залишків ТМЦ. Позивач вважає такі розрахунки невірні, оскільки проведені лише по одному виду продукції. В акті перевірки немає жодної інформації щодо фактичної собівартості реалізованих протягом перевіряємого періоду ТМЦ у розрізі конкретних об`єктів оподаткування, що не відповідає вимогам ст.177.4.1 ПКУ.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 05.12.2018 в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції обґрунтовано тим, що доводи відповідача про допущені з боку позивача порушення вимог податкового законодавства підтверджені та обґрунтовані дослідженими у судових засіданнях доказами.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції позивачем подано апеляційну скаргу, згідно якої просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги повному обсязі: визнати протиправними та скасувати

- вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф- від 26.12.2017 зі сплати єдиного внеску у сумі 171 761,12 грн.,

- рішення № від 26.12.2017 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску у сумі 27 241,65 грн.;

податкові повідомлення-рішення від 26.12.2017:

- № про нарахування суми грошового зобов`язання з військового збору у сумі 14 076,23 грн. (в т.ч. - 11260,98 грн. за основним платежем та 2 815,25 грн. штрафних санкцій);

- № про нарахування суми грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування в сумі 187 611,44 грн. (в т.ч. - 150 089,15 грн. за основним платежем та 37522,29 грн. штрафної санкції), (а.с. 179 т. 5).

Вважає, що оскаржуване рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права. Посилаються на те, що в мотивувальній частині рішення суд першої інстанції невірно визначає факти, що мають значення для правильного вирішення справи в результаті неправильно досліджені докази. Зазначає, що до перевірки були надані первинні документи: договори, податкові накладні, видаткові накладні, акти виконаних робіт, акти приймання-передачі, платіжні документи, що підтверджують оплату за придбаний та реалізований товар/виконані роботи, бухгалтерські регістри та ін. Всі первинні документи складено відповідно до вимог діючого законодавства та підтверджують реальність вчинених господарських операцій. Вважає, що судом першої інстанції проведено поверхневе дослідження фактичних обставин справи. В ході розгляду справи не досліджене питання собівартості товару, однак це питання покладено в основу позову. Згідно акту перевірки, відповідач розрахував суму доходу по касовому методу (без урахування витрат на обробку та транспортування сировини), а суму витрат - із застосуванням непрямих методів, виходячи із фактичних залишків ТМЦ. Зазначає, що такі розрахунки невірні, оскільки проведені лише по одному виду продукції. Відповідачем взято не фактичні залишки, а лише їх частина, а по іншим видам продукції або іншим витратам є заниження витрат - і ці факти не відображені в акті перевірки. застосування непрямих методів для визначення об`єкту оподаткування чинними законодавством не дозволяється (а.с. 174-179 т. 5)..

Також позивач надав додаткові письмові пояснення, в яких зазначає, що до матеріалів справи не була надана копія акту перевірки від 20.12.2017 року, однак суд першої інстанції в своєму рішенні посилається на цей документ (а.с.127-130 т. 6).

В відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить відмовити в задоволення вимог апеляційної скарги, залишивши рішення суду першої інстанції без змін. Посилається на те, що в ході планової перевірки позивачем було надано довідку про залишки ТМЦ по товарній позиції 20мкм 0,5м в кількості 1376,16кг на суму 23 252,94грн., додатково надані до заперечень від 03.11.2017 року, що залишки по зазначеній позиції у кількості 10 782,50кг на суму 181 935,89грн. Таким чином залишки ТМЦ по позиції стрейч плівка 20 мкм 0,5м складають 12 158,66кг на загальну суму 204 188,33 що зазначено на стор. 17 акту позапланової документальної невиїзної перевірки від 20.12.2017 року. Відповаілдно до видаткових накладних, банківських виписок, проаналізованих суцільним порядком під час планової та позапланової документальних невиїзних перевірок, встановлено, що позивач протягом 2014 року було придбано стрейч плівку 20мкм 0,5м у загальній кількості 21 831,577 одиниць на загальну суму без ПДВ 556 937,64грн. та 408 рулонів на суму без ПДВ 29 299,20 грн. Натомість у додатку 4 звіту від 28.04.2017 року №20/АВ зазначено, що протягом 2014 року позивачем придбано 23 899,47 одиниць на суму 590 299,47грн. та 408 рулонів на суму 29 299,20 грн. (а.с. 133-134 т. 6). Відповідач зазначає, що сумнів викликає розрахунок кількості стрейч плівки 20мкм 0,5м у додатку 4 звіту від 28.04.2017 року №20/АВ, а саме залишки станом на 01.01.2014 року складають 1 376,16 одиниць, придбано протягом 2014 року 23 899,34 одиниці, використано для виробництва 4 750 рулонів - 16 408,96 одиниць плівки, реалізовано без переробки у кількості 10 046,56 одиниць від 28.04.2017 №20/АВ, тобто залишки стрей плівки 20мкм 0,5м станом на 31.12.2014 року повинні складати мінус 1 177 ,02 одиниці (1 376,16+23 899,34+16 408,96-10043,56). Натомість у додатку у звіту від 28.04.2017 року №20/АВ станом на 31.12.2014 року не тільки не визначено брак стрейч плівки 20мкм 0,5м у кількості 1177,02 одиниці, але й зазначено позитивний залишок у кількості 3 593 одиниці. Щодо плівки 23мкм 0,5м зазначив, що залишки цієї позиції складають 15 880,04кг на загальну суму 288 867,88грн., що зазначено на стор 24 акту від 20.12.2017 року. Щодо 2015 та 2017 років зазначив, що в акті перевірки від 20.12.2017 року визначено реалізацію та переробку відповідної стрейч плівки.

У судовому засіданні представник позивача підтримав доводи апеляційної скарги, просив апеляційну скаргу задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Надав пояснення аналогічні викладеним в апеляційній скарзі.

Представник відповідача у судовому засіданні проти апеляційної скарги заперечив, вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги, внаслідок наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що в період з 29.09.2017 р. по 20.10.2017 р., на підставі направлення на перевірку від 29.09.2017 року № 466, відповідачем проведено документальна планова невиїзна перевірка ФОП ОСОБА_1 з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів за період з 01.01.2014 р. по 31.12.2016 р., правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2011 р. по 31.12.2016 р., дотримання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2014 р. по 31.12.2016 р.

За результатами невиїзної планової документальної перевірки складено Акт №3965/08/01-13-12/ від 27.10.2017 р. (а.с. 26- 60 т. 1)

Висновками акту перевірки встановлено порушення позивачем вимог:

-- п.177.2 п.177.4. ст.177, Податкового Кодексу України від 02.12.2010р. № 2755-VІ (зі змінами та доповненнями) занижено податок з доходів фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності на загальну суму 127130,08грн., у т.ч. за 2014р. на суму 14808,77 грн., за 2015р. на суму 47176,86 грн., за 2016р. на суму 65144,45 грн.

-- пп.164.1.3 п.164.1 ст.164, підпункт 1.3 пункту 16 - 1 підрозділу 10 Податкового кодексу України від 02.12.2010р. № 2755-VІ (зі змінами та доповненнями), а саме заниження суми утриманого військового збору з суми чистого оподатковуваного доходу на загальну суму 9458,13 грн. в т.ч. за 2015р. в сумі 4029,43 грн., за 2016р.в сумі 5428,70 грн.

-- п.2 ч.1 ст.7, п.11 ст.8, п.8 ст.9 (у редакції, що діяла з 2011р. по 2015р.) п.2 ч.1 ст.7, п.5 ст.8, п.8 ст.9 (у редакції, що діє з 01.01.2016р.) Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010р. №2464-VІ із змінами та доповненнями, а саме заниження сум єдиного внеску, нарахованого з чистого оподатковуваного доходу за 2011р-2016р. на загальну суму суму 186670,65 грн. у т.ч. за 2011р. на суму 679,55грн., за 2012р. на суму 599,32грн., за 2013р. на суму 14,24грн., за 2014р. на суму 34257,58грн., за 2015р. на суму 84726,59грн., за 2016 рік на суму 66393,36 грн.

-- пп.49.18.2 п.49.18 ст.49, пп. «б» 176.2 п.176.2 ст. 176 Податкового кодексу України від 02.12.2010р. № 2755-VІ (зі змінами та доповненнями) та п.3.2, п.3.3, п.3.4, п.3.5, п.3.6 ст.3 розділу ІІІ «Про затвердження форми податкового розрахунку сум доходу нарахованого (сплаченого)на користь платників податку і сум утриманого з них податку (форма №1ДФ) та порядку заповнення та подання податковими агентами Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку і сум утриманого з них податку» від 13.01.2015р. № 4, а саме не подання та не відображення у податковому розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку фізичних осіб - підприємців за ознакою 157 «дохід виплачений самозайнятій особі…..» за І к.2015р.

-- пп."в" п.176.1 ст.176 Податкового Кодексу України від 02.12.2010р. № 2755-VІ (зі змінами та доповненнями), встановлено перекручення даних наданих в декларації за 2014 - 2016 роки, а саме завищення валових витрат

-- п. 177.10 ст. 177 Податкового кодексу України від 2 грудня 2010 року № 2755-VІ із змінами та доповненнями, а саме не ведення книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи підприємці, що здійснюють діяльність на загальній системі оподаткування протягом 2013р.-2016р.

-- п.198.1, п.198.6 ст.198 Податкового Кодексу України від 02.12.2010р. №2755-VI (зі змінами та доповненнями) ФОП ОСОБА_1 завищено податковий кредит з податку на додану вартість за вересень 2016р. на суму 8077грн.

Не погоджуючись з вищезазначеним Актом, позивач подав до контролюючого органу свої заперечення від 03.11.2017 (вх. №1255/ФОП від 03.11.2017р.)

30.11.2017 ФОП ОСОБА_1 надіслано лист до ГУ ДФС у Запорізькій області (вх№1543/ФОП від 01.12.2017р.), з проханням провести позапланову перевірку з 07.12.2017р.

ГУ ДФС у Запорізькій області було проведено позапланову документальну невиїзну перевірку фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 . з питання що викладенні у запереченні від 03.11.2017р. до акту перевірки №3965/08-01-13-12/ від 27.10.2017р. про результати документальної планової невиїзної перевірки фізичної особи - підприємця Міроненко О.О., з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів за період з 01.01.2014р. по 31.12.2016р., правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове соціальне страхування за період з 01.01.2011р. по 31.12.2016р.

За результати позапланової документальної невиїзної перевірки складено Акт №4787/08-01-13-05/ від 20.12.2017 р.

Висновками акту перевірки від 20.12.2017 р. встановлено порушення позивачем вимог:

- п.2 ч.1 ст.7, п.11 ст.8, п.8 ст.9 (у редакції, що діяла з 2011р. по 2015р.) п.2 ч.1 ст.7, п.5 ст.8, п.8 ст.9 (у редакції, що діє з 01.01.2016р.) Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010р. №2464-VІ із змінами та доповненнями, а саме заниження сум єдиного внеску, нарахованого з чистого оподатковуваного доходу за 2011р-2016р. на загальну суму 171764,12 грн. у т.ч. за 2011р. на суму 679,55 грн., за 2012р. на суму 599,32 грн., за 2013р. на суму 14,24грн., за 2014р. на суму 27306,71грн., за 2015р. на суму 84726,59грн., за 2016 рік на суму 58437,71грн.

- пп.164.1.3 п.164.1 ст.164, підпункт 1.3 пункту 16-1 підрозділу 10 Податкового кодексу України від 02.12.2010р. № 2755-VІ (зі змінами та доповненнями), а саме заниження суми утриманого військового збору з суми чистого оподатковуваного доходу на загальну суму 11260,98 грн. в т.ч. за 2015р. в сумі 7276,59 грн., за 2016р.в сумі 3984,39 грн.

- пп.49.18.2 п.49.18 ст.49, пп. «б» 176.2 п.176.2 ст. 176 Податкового кодексу України від 02.12.2010р. № 2755-VІ (зі змінами та доповненнями) та п.3.2, п.3.3, п.3.4, п.3.5, п.3.6 ст.3 розділу ІІІ «Про затвердження форми податкового розрахунку сум доходу нарахованого (сплаченого) на користь платників податку і сум утриманого з них податку (форма №1ДФ) та порядку заповнення та подання податковими агентами Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку і сум утриманого з них податку» від 13.01.2015р. № 4, а саме не подання та не відображення у податковому розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку фізичних осіб - підприємців за ознакою 157 «дохід виплачений самозайнятій особі…..» за І к. 2015р.

- п.138.4. ст.138, п.177.2, пп.177.4.1, п.177.4 ст. 177 Податкового Кодексу України від 02.12.2010р. № 2755-VІ (зі змінами та доповненнями) у редакції що діяла протягом періоду у якому було вчинено правопорушення, а саме: занижено податок з доходів фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності в загальній сумі 150088,88грн., у т.ч. 2014р. на суму 11804,07 грн., за 2015р. на суму 90472,41 грн., за 2016р. на суму 47812,67 грн.

- пп."в" п.176.1 ст.176 Податкового Кодексу України від 02.12.2010р. № 2755-VІ (зі змінами та доповненнями), встановлено перекручення даних наданих в декларації за 2014р. - 2016 р., а саме завищення валових витрат.

- пункту 177.10 статті 177 Податкового кодексу України від 2 грудня 2010 року № 2755-VІ із змінами та доповненнями, а саме не ведення книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи підприємці, що здійснюють діяльність на загальній системі оподаткування протягом 2014р.-2016р.

Вказані висновки податкового органу обґрунтовані тим, що в ході проведення перевірки позивачем не надано документів, які б підтверджували в повному обсязі суму валових витрат відображених в колонці 7 «інші витрати, включаючи вартість виконаних робіт, наданих послуг додатку Ф4 декларації про майновий стан і доходи за 2014-2016 роки. Отже, відсутнє підтвердження здійснення господарської діяльності у межах заявлених видів діяльності, обраної ставки єдиного податку за з 01.01.2014р. по 31.12.2016р. та достовірності відомостей наданих платником до реєстру платників єдиного податку. Також, податковим органом зазначено, що до перевірки платником не надано Книги обліку доходів і витрат, та не відображено у податковому розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку фізичних осіб - підприємців за ознакою 157 «дохід виплачений само зайнятій особі» за 1к. 2015 р.

На підставі Акту перевірки №3965/08/01-13-12/ від 27.10.2017 р. та Акту №4787/08-01-13-05/ від 20.12.2017 р., відповідачем прийнято:

- податкове повідомлення - рішення № від 26.12.2017, про нарахування суми грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб на загальну суму 187 611,44 грн. з них: основний платіж - 150 089,15 грн., фінансова санкція - 37 522,29 грн.;

- податкове повідомлення - рішення № від 26.12.2017, про нарахування суми грошового зобов`язання з військового збору на загальну суму 14 076,23 грн. з них: основний платіж - 11 260,98 грн., фінансова санкція - 2 815,25 грн.;

- податкове повідомлення - рішення № від 26.12.2017, про нарахування штрафних санкцій з ПДФО (не подання та не відображення у податковому розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку фізичних осіб-підприємців за ознакою 157 «дохід виплачений самозайнятій особі…» за 1к. 2015 р. в сумі 510 грн.,

- податкове повідомлення - рішення № від 26.12.2017, про нарахування суми штрафної санкції з ПДФО (не ведення книги обліку доходів і витрат) у сумі 510 грн.

- вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф- від 26.12.2017 у розмірі 171 764,12 грн.;

- рішення № від 26.12.2017, про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску в сумі 27 241,65 грн.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що до даних правовідносин слід застосовувати норми Конституції України, норми Податкового кодексу України, Закону України № 996-ІV від 16.07.1999 «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Досліджуючи правильність прийняття судом першої інстанції рішення, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне дослідити ряд норм законодавства, що регулюють дані правовідносини та обставини справи.

Так, суд першої інстанції аналізує висновки, викладені в Акті №4787/08-01-13-05/ від 20.12.2017 р. (позапланової документальної невиїзної перевірки), однак матеріали справи такого акту не містять.

Колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що Акт №4787/08-01-13-05/ від 20.12.2017 р. (позапланової документальної невиїзної перевірки) надано до матеріалів справи відповідачем на вимогу суду апеляційної інстанції (а.с. 138 т. 6).

З зазначено колегія суддів апеляційної інстанції робить висновок, що судом першої інстанції Акт №4787/08-01-13-05/ від 20.12.2017 р. (позапланової документальної невиїзної перевірки) не досліджувався.

Оскільки акт перевірки від 20.12.2017 р. (на який посилається суд першої інстанції) не досліджувався судом першої інстанції, колегія суддів апеляційної інстанції піддає сумніву та критиці висновки, що містяться в рішенні суду першої інстанції.

Також колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги, що судом першої інстанції встановлено, що за результатами невиїзної планової документальної перевірки складено Акт №3965/08/01-13-12/ від 27.10.2017 р. (а.с. 26-60 т. 1).

Водночас, в цьому ж Акті №3965/08/01-13-12/ від 27.10.2017 р. зазначено, що копія наказу від 28.09.2017 року №2617 про поновлення термінів проведення документальної планової виїзної перевірки з 29.09.2017 року отримано ФОП ОСОБА_1 29.09.2017 року. При цьому виїзна планова перевірка проведена в приміщенні ГУДФС у Запорізькій області.

З цього приводу слід зазначити, що статтею 79 Податкового кодексу України (ПКУ) визначені особливості проведення документальної невиїзної перевірки.

Так, згідно п. 79.2 ст. 79 ПКУ документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться виключно на підставі рішення керівника контролюючого органу, оформленого наказом. Однак, матеріали справи не містять наказ керівника контролюючого органу про проведення невиїзного заходу контролю.

При цьому, лише виконання цієї статті надає посадовим особам контролюючого органу право розпочати проведення документальної невиїзної перевірки.

Натомість, порядок проведення документальних планових перевірок передбачено статтею 77 ПКУ. Планова перевірка передбачена у плані графіку планових документальних перевірок.

В силу, п. 77.6 статті 77 ПКУ, документальна планова невиїзна перевірка здійснюється в порядку , передбаченому статтею 79 ПКУ.

Отже, для проведення документальної планової невиїзної перевірки необхідним є наявність наказу керівника контролюючого органу про проведення документальної планової невиїзної перевірки.

Однак, матеріали справи не містять наказ керівника контролюючого органу про проведення документальної планової невиїзної перевірки.

Колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги, що в Акті №3965/08/01-13-12/ від 27.10.2017 р. про проведення невиїзної планової документальної перевірки зазначено, що про проведення планової виїзної перевірки ФОП ОСОБА_1 повідомлено письмовим повідомленням від 15.05.2017 року. Копія наказу про проведення виїзної планової документальної перевірки від 15.05.2017 року №1201, направлена рекомендованим листом з повідомленням.

Отже, судом першої інстанції не з`ясовано, який саме захід контролю здійснено на підставі Наказу від 15.05.2017 року №1201, Наказу від 28.09.2017 року №2617: невиїзна планова перевірка чи виїзна планова перевірка?

При цьому колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги, що в Акті №3965/08/01-13-12/ від 27.10.2017 р. про результати невиїзної планової документальної перевірки зазначено про те, що 25.05.2017 року було здійснено вихід за адресою місцезнаходження ФОП ОСОБА_1 (а.с. 26 з/с т. 1).

Таким чином, можна припустити, що захід контролю, за результатами якого складено Акт №3965/08/01-13-12/ від 27.10.2017 р. про результати невиїзної планової документальної перевірки - був виїзним заходом контролю, однак, рішення суду не може ґрунтуватися на припущенні.

Також, колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги, що в цьому ж акті зазначено, що 25.05.2017 року ФОП ОСОБА_1 була відсутньою за податковою адресою. За результатами виходу було складено:

- акт №90 від 25.05.2017 року щодо неможливості вручення ФОП ОСОБА_1 копії наказу №1201 від 15.05.2017 «Про проведення документальної планової перевірки» та пред`явлення направленні від 25.05.2017 року №224;

- акт перевірки місцезнаходження платника податків №89 від 25.05.2017 року;

- акт щодо неможливості розпочати перевірку від 25.05.2017 року №91.

Захід контролю позивача здійснено 29.09.2017 року на підставі Наказу від 28.09.2017 року №2617 про поновлення термінів проведення документальної планової виїзної перевірки (а.с. 27 т. 1).

Натомість, вищезазначені сумніви щодо проведення виїзного чи невиїзного планового заходу контролю не можуть бути покладені в основу правомірності дій та рішень суб`єкта владних повноважень, тому на них не можуть ґрунтуватися і висновки суду. Перевірка проведена без відповідного наказу, отже не можна покладатися на висновки акта перевірки, який проведений без відповідного рішення контролюючого органу.

В силу статті 67 Конституції України - кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

При цьому, суб`єкт владних повноважень має діяти лише у спосіб передбачений Конституцією і законами.

Так, статтею 21 ПКУ (п.21.1.1) визначено, що посадові та службові особи контролюючих органів зобов`язані дотримуватися Конституції України та діяти виключно у відповідності з цим Кодексом та іншими законами України, іншими нормативними актами; забезпечувати ефективну роботу та виконання завдань контролюючих органі відповідно до їх повноважень (п. 21.1.3).

Натомість, досліджуючи матеріали даної справи не можна вказати, що зазначені норми виконані в повному обсязі.

В силу ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Водночас, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення або неправильне застосування норм матеріального права.

Таким чином, встановивши порушення норм процесуального та матеріального права, допущені судом першої при ухваленні рішення, колегія суддів апеляційної інстанції не обмежується доводами та вимогами апеляційної скарги.

Щодо Акту №4787/08-01-13-05/ від 20.12.2017 р., який наданий Відповідачем в суді апеляційної інстанції, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає наступне.

На підставі Акту перевірки №3965/08/01-13-12/ від 27.10.2017 р. та Акту №4787/08-01-13-05/ від 20.12.2017 р., відповідачем прийнято:

- податкове повідомлення - рішення № від 26.12.2017, про нарахування суми грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб на загальну суму 187 611,44 грн. з них: основний платіж - 150 089,15 грн., фінансова санкція - 37 522,29 грн.;

- податкове повідомлення - рішення № від 26.12.2017, про нарахування суми грошового зобов`язання з військового збору на загальну суму 14 076,23 грн. з них: основний платіж - 11 260,98 грн., фінансова санкція - 2 815,25 грн.;

- податкове повідомлення - рішення № від 26.12.2017, про нарахування штрафних санкцій з ПДФО (не подання та не відображення у податковому розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку фізичних осіб-підприємців за ознакою 157 «дохід виплачений самозайнятій особі…» за 1к. 2015 р. в сумі 510 грн.,

- податкове повідомлення - рішення № від 26.12.2017, про нарахування суми штрафної санкції з ПДФО (не ведення книги обліку доходів і витрат) у сумі 510 грн.

- вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф- від 26.12.2017 у розмірі 171 764,12 грн.;

- рішення № від 26.12.2017, про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску в сумі 27 241,65 грн.

При цьому, в Акті №4787/08-01-13-05/ від 20.12.2017 р. (а.с. 138 т. 6), «Про результати позапланової документальної невиїзної перевірки з питання що визначені у запереченні від 03.11.2017 року до акту перевірки №3965/08/01-13-12/ від 27.10.2017 р. про результати документальної планової невиїзної перевірки з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів в період з 01.01.2014 по 31.12.2016 року, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове соціальне страхування в період з 01.01.2014 по 31.12.2016 року» зазначено, що не підтверджено висновки акту планової документальної невиїзної перевірки в частині порушень вимог пункту 198.1, 198.6 ст. 198 ПКУ.

При цьому, позаплановою невиїзною документальною перевіркою встановлені порушення:

- норм Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» на загальну суму 171764,12грн.;

- пп. 164.1.3 ст. 164 ПКУ на суму 11260,98грн;

- пп. «б» п. 176.2 ст. 176 ПКУ;

- п. 138.4 ст. 138, п. 172.2 пп. 174.4.1. ст. 177 ПКУ на загальну суму 150088,88грн.;

- пп. «в» п. 176.1 ст. 176 ПКУ, а саме, не ведення книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи-підприємці на загальній системі оподаткування.

Натомість, оскільки при проведенні позапланової документальної перевірки від 20.12.2017 року враховувалися висновки Акту документальної планової невиїзної перевірки №3965/08/01-13-12/ від 27.10.2017 р. (проведення якої здійснено без відповідного наказу керівника контролюючого органу, тому не можна вважати її правомірною), отже не можна покладатися , як на правомірні, і на висновки Акта №4787/08-01-13-05/ від 20.12.2017 р.

Відповідно до п. 2 ст. З Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Згідно п. 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа, дату і місце складання, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції, посади осіб, відповідальних за здійснення діяльності, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у господарській операції.

Матеріали справи містять наступні первинні документи: договори, податкові накладні, видаткові накладні, акти виконаних робіт, акти приймання-передачі, платіжні документи, що підтверджують оплату за придбаний та реалізований товар/виконані роботи, бухгалтерські регістри та ін. При цьому, первинні документи складено відповідно до вимог діючого законодавства і не визнані недійсними. Таким чином, можна дійти висновку, що первинні документи підтверджують реальність господарських операцій, вчинених позивачем.

Відповідно до пункту 44.1 статті 44 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Для обрахунку об`єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування (п. 44.2. ст. 42 ПКУ).

Згідно із статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) первинним документом є документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Відповідно до п.177.1 ст.177 Податкового кодексу України, доходи фізичних осіб - підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставкою, визначеною пунктом 167.1 статті 167 цього Кодексу.

Приписами п. 177.2 ст.177 Податкового кодексу України визначено, що об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Пунктом 177.4 ст.177 ПК України (в редакції Закону № 3609-VІ від 07.07.2011 р.) до переліку витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат операційної діяльності згідно з розділом III цього Кодексу.

Зокрема в п. 138.1. ст. 138 ПК України зазначено, що однією зі складових витрат, які враховуються при обчисленні об`єкта оподаткування, є витрати операційної діяльності, які включають собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об`єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2-140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку. При цьому, за п. 138.8 ст. 138 ПК України собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг складається з витрат, прямо пов`язаних з виробництвом таких товарів, виконанням робіт, наданням послуг, а саме: прямих матеріальних витрат; прямих витрат на оплату праці; амортизації виробничих основних засобів та нематеріальних активів, безпосередньо пов`язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг; загальновиробничі витрати, які відносяться на собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку; вартості придбаних послуг, прямо пов`язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг; інших прямих витрат, у тому числі витрат з придбання електричної енергії (включаючи реактивну).

Підпунктом 177.4.1 п. 177.4 ст. 177 ПК України (в редакції Закону № 71-УІІІ від 28.12,2014 р.) передбачено, що до переліку витрат, безпосередньо пов`язаних з отримання доходів, належать витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об`єкта витрат.

Зі змісту зазначених норм вбачається, що витрати для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на доходи фізичних осіб-суб`єктів підприємницької діяльності, мають бути фактично здійснені та підтверджені належним чином оформленими первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

За змістом підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку, не включаються до складу витрат.

Натомість матеріали справи підтверджують наявність витрат, що підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами.

Щодо визначення собівартості продукції, слід зазначити, що собівартість продукції - це виражені в грошовій формі сукупні витрати на підготовку і випуск продукції.

Отже, при визначенні собівартості продукції слід враховувати факти здійснення господарських операцій, а саме інші витрати, включаючи вартість виконаних робіт, наданих послуг.

Відповідно до ст. 177.2 Податкового кодексу України «Об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальнім оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця».

Згідно ст. 177.4.1 ПКУ «До переліку витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів, належать: витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об`єкта витрат».

Згідно акту перевірки суму доходу розраховано по касовому методу (без урахування витрат на обробку та транспортування сировини), а суму витрат - із застосуванням непрямих методів, виходячи із фактичних залишків ТМЦ.

На думку колегії суддів апеляційної інстанції такі розрахунки не можуть в повному обсязі вважатися вірними, оскільки розрахунки проведені лише по одному виду продукції. Так, відповідачем взято до уваги не фактичні залишки, а лише їх частина. При цьому, по іншим видам продукції/іншим витратам існує заниження витрат, натомість такі факти не відображені в акті перевірки.

Слід зазначити, що застосування непрямих методів для визначення об`єкту оподаткування чинним законодавством не дозволяється.

Також слід зазначити, що акт перевірки не містить інформації щодо фактичної собівартості реалізованих протягом періоду, що перевірявся, ТМЦ у розрізі конкретних об`єктів оподаткування, що не відповідає вимогам от. 177.4.1 ПКУ.

Статтею 242 КАС України, передбачено, що судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами які були досліджені в судовому засіданні.

Однак чисельні порушення, допущені при розгляді даної справи судом першої інстанції, не дають підстави для висновку, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим.

Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції не погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог.

Вищезазначене є мотивом для прийняття судом апеляційної інстанції аргументів, викладених в апеляційній скарзі, оскільки аргументи позивача спростовують доводами, викладені відповідачем.

На думку колегії суддів апеляційної інстанції, виходячи з обставин справи та норм законодавства України, що регулює дані правовідносини, права та інтереси позивача захищені, а права та інтереси відповідача не порушені.

Доводи апеляційної скарги спростовують правове обґрунтування, покладене в основу рішення суду першої інстанції, тому є підставою для його скасування.

Керуючись ст. 241-245, 250, 315, 317, 321, 322, 327, 328, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 05.12.2018 - задовольнити.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 05.12.2018 - скасувати та прийняти нову постанову.

Позов задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати:

- вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф- від 26.12.2017 зі сплати єдиного внеску у сумі 171 761,12 грн.,

- рішення № від 26.12.2017 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску у сумі 27 241,65 грн.;

податкові повідомлення-рішення:

- № від 26.12.2017 про нарахування суми грошового зобов`язання з військового збору у сумі 14 076,23 грн.;

- № від 26.12.2017 про нарахування суми грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування в сумі 187 611,44 грн.;

- № від 26.12.2017 про нарахування суми штрафних санкцій з податку на доходи з фізичних осіб в сумі 510грн.;

- № від 26.12.2017 про нарахування суми штрафних санкцій з податку на доходи з фізичних осіб в сумі 510 грн.,

які були прийняті ГУ ДФС у Запорізькій області на підставі акту №3965/08-01-13-05/ від 27.10.2017 невиїзної планової документальної перевірки та з врахуванням акту №4787/08-01-13-05/ від 20.12.2017 позапланової документальної невиїзної перевірки.

Постанова набирає законної сили 23.04.2019 та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів згідно ст. 328, 329 КАС України з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Вступну та резолютивну частини постанови проголошено 23.04.2019.

В повному обсязі постанова виготовлена 03.05.2019.

Головуючий суддя Ю.В. Дурасова

суддя Л.А. Божко

суддя С.М. Іванов