Справа № 826/6371/17
Суддя: Степанюк Анатолій Германович
Дата ухвалення: 2019-05-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/6371/17 Суддя першої інстанції: Григорович П.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 травня 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Степанюка А.Г.,

суддів - Губської Л.В., Епель О.В.,

при секретарі - Ліневській В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління ДФС у м. Києві на проголошену о 11 годині 05 хвилин ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 лютого 2019 року, повний текст якої складено 18 лютого 2019 року, у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Вікторія» до Державної податкової інспекції у Дніпровському районі Головного управління ДФС у м. Києві, Головного управління ДФС у м. Києві, третя особа - Управління державної казначейської служби України у Дніпровському районі м. Києва, про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2017 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Вікторія» (далі - Позивач, ТОВ «Вікторія») звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Державної податкової інспекції у Дніпровському районі Головного управління ДФС у м. Києві (далі - Відповідач-1, ДПІ у Дніпровському районі), Управління Державної казначейської служби України у Дніпровському районі Головного управління державної казначейської служби України у м. Києві, статус якого було змінено протокольною ухвалою від 09.10.2017 року на третю особу (далі - Третя особа, УДКС у Дніпровському районі ГУ ДКС у м. Києві), в якому, з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог, просило суд:

- визнати протиправною бездіяльність ДПІ у Дніпровському районі ГУ ДФС у м. Києві, яка полягає у тому, що ДПІ у Дніпровському районі ГУ ДФС у м. Києві не підготувала висновок про повернення з Державного бюджету України ТОВ «Фінансова компанія «Вікторія» (код ЄДРПОУ - 34727227) відповідних сум надмірно сплачених платежів до бюджету, а саме з податку на прибуток підприємств у розмірі 14 049 703 гривні 40 копійок та не подала його для виконання відповідному органові Державного казначейства України;

- зобов`язати ДПІ у Дніпровському районі ГУ ДФС у м. Києві підготувати висновок про повернення з Державного бюджету України ТОВ «Фінансова компанія «Вікторія» (код ЄДРПОУ - 34727227) відповідних сум надмірно сплачених платежів до бюджету, а саме з податку на прибуток підприємств у розмірі 14 049 703 гривні 40 копійок та подати його для виконання відповідному органові Державного казначейства України.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 04.09.2018 року з власної ініціативи залучено до участі у справі в якості співвідповідача Головне управління ДФС у м. Києві (Відповідач-2, ГУ ДФС у м. Києві).

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 25.09.2018 року позов задоволено повністю.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 26.12.2018 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ГУ ДФС у м. Києві на вказане рішення суду першої інстанції.

У лютому 2019 року ГУ ДФС у м. Києві звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва із заявою про відстрочення виконання судового рішення до завершення розслідування у кримінальному провадженні №0000068.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 14.02.2019 року у задоволенні клопотання відмовлено. При цьому суд першої інстанції виходив з того, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для виконання, а прийняття слідчими органами рішення про визнання коштів речовими доказами не може вважатися обставиною, існування якої є перешкодою для виконання судового рішення. Крім того, суд наголосив, що ухвалою слідчого судді Дніпровського районного суду міста Києва відмовлено у задоволенні клопотання слідчого про арешт коштів.

Не погоджуючись з викладеним в ухвалі рішенням, Відповідач-2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду та відстрочити виконання судового рішення у справі №826/6371/17 до завершення досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000068. Свою позицію обґрунтовує тим, що у рамках вказаного кримінального провадження слідчим було повідомлено, що 14.12.2018 року прийнято постанову про визнання речовими доказами грошових коштів у розмірі 13 712 250,60 грн., що становлять суму податку на прибуток за 2013-2014 роки ТОВ «ФК «Вікторія», яка донарахована у ході проведення документальної перевірки та сплачена у повному обсязі платником податків. Вказаною постановою заборонено вчиняти будь-які дії щодо грошових коштів у розмірі 13 712 250,60 грн. Викладене, на переконання Апелянта, об`єктивно свідчить про існування обставин, які істотно ускладнюють виконання судового рішення. Поряд з цим, звертає увагу, що судом першої інстанції не було враховано, що Печерським районним судом міста Києва розглядалося клопотання про накладення арешту та заборону ДКС України та її територіальним органам відчужувати в адресу ТОВ «ФК «Вікторія».

Після усунення визначених в ухвалі від 18.03.2019 року про залишення апеляційної скарги без руху недоліків ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 25.03.2019 року відкрито апеляційне провадження у справі, встановлено строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні на 17.04.2019 року, яке у подальшому у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю судді-доповідача було перенесено на 08.05.2019 року.

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «ФК «Вікторія» просить залишити її без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін. В обґрунтування своїх доводів зазначає, що рішення суду, яке набрало законної сили, є обов`язковим для виконання, що не може бути поставлено у залежність від постанови слідчого чи слідчого судді, копію якої ГУ ДФС у м. Києві надано не було. Крім того, наголошує, що аналіз змісту КПК України дає підстави стверджувати, що постанови про визнання речовими доказами речей або цінностей не є підставою для накладення заборони на користування ними, у той час як кримінальним процесуальним законом передбачено окремий порядок зберігання речових доказів, у тому числі грошових коштів на банківських рахунках. Також підкреслює, що ухвалою слідчого суддів Дніпровського районного суду міста Києва відмовлено у задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту на кошти. Звертає увагу на відмінність суми коштів, що визначена слідчим в якості речового доказу, від суми надміру сплаченого платежу. Окремо підкреслює, що рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 02.03.2018 року у справі №826/1356/17 податкове повідомлення-рішення, що стало підставою для подальшої надмірної сплати коштів, було скасовано.

У судовому засіданні представники Відповідача-2 доводи апеляційної скарги підтримали та просили суд її вимоги задовольнити повністю з викладених в останній підстав.

Представник Позивача наполягав на залишенні апеляційної скарги без задоволення, а ухвали суду першої інстанції - без змін.

Інші учасники, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не прибули.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, повно та всебічно дослідивши обставини справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін, виходячи з такого.

Як вбачається з матеріалів справи, проаналізувавши положення ст. 378 КАС України, суд першої інстанції прийшов до висновку, що жодних передумов для відстрочення виконання судового рішення немає, адже належними і допустимими доказами існування вказаних обставин не підтведжено, у той час як судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для виконання.

З такими висновками суду першої інстанції судова колегія не може не погодитися з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Згідно ст. 14 КАС України судове рішення, яким закінчується розгляд справи в адміністративному суді, ухвалюється іменем України. Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Положеннями ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Судове рішення проголошується публічно, але преса і публіка можуть бути не допущені в зал засідань протягом усього судового розгляду або його частини в інтересах моралі, громадського порядку чи національної безпеки в демократичному суспільстві, якщо того вимагають інтереси неповнолітніх або захист приватного життя сторін, або - тією мірою, що визнана судом суворо необхідною, - коли за особливих обставин публічність розгляду може зашкодити інтересам правосуддя.

Європейський суд з прав людини у справі «Горнсбі проти Греції» наголосив, що, відповідно до усталеного прецедентного права, пункт 1 статті 6 гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, ця стаття проголошує «право на суд», одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, - а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію.

Отже, для цілей ст. 6 Конвенції стадія виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду».

З аналізу рішень Європейського суду з прав людини (остаточні рішення у справах «Алпатов та інші проти України», «Робота та інші проти України», «Варава та інші проти України», «ПМП «Фея» та інші проти України»), якими було встановлено порушення п. 1 ст. 6, ст. 13 Конвенції та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції, вбачається однозначна позиція про те, що правосуддя не може вважатися здійсненим доти, доки не виконане судове рішення, а також констатується, що виконання судового рішення, як завершальна стадія судового процесу, за своєю юридичною природою є головною стадією правосуддя, що повністю узгоджується з нормою ст. 129-1 Конституції України.

Отже, обов`язковою складовою судового процесу є фактичне втілення судових присуджень у певні матеріальні блага, яких особа була протиправно позбавлена до отримання судового захисту.

Таким чином, судовий акт, який набрав законної сили, підлягає обов`язковому та безумовному виконанню особою, на яку покладено такий обов`язок.

Це означає, що особа, якій належить виконати судовий акт, повинна здійснити достатні дії для організації процесу його виконання, незалежно від будь-яких умов, оскільки інше суперечило б запровадженому статтею 8 Конституції України принципу верховенства права.

Приписами ч. ч. 1, 3, 4 ст. 378 КАС України визначено, що за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Питання про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення може бути розглянуто також за ініціативою суду.

Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) щодо фізичної особи - тяжке захворювання самої особи або членів її сім`ї, її матеріальне становище; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що відстрочення виконання судового рішення може мати місце виключно за умови існування обставин, які істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

При цьому підставою для відстрочення виконання судового рішення, є обґрунтовані обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим адміністративним судом способом.

Обґрунтованими є виключні обставини, які є об`єктивно непереборними, тобто такими, що ускладнюють або унеможливлюють виконання рішення суду. Наявність таких обставин має бути підтверджено належними та допустимими доказами.

Натомість, аналіз змісту підстав, наявність яких є, на переконання ГУ ДФС у м. Києві, перешкодою для виконання судового рішення, свідчить, що у рамках кримінального провадження №0000068, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 20.09.2015 року, слідчим 14.12.2018 року прийнято постанову, якою визнано речовими доказами грошові кошти в сумі 13 712 250,60 грн., сплачені, як стверджує Відповідач-2, Позивачем за наслідками проведеної документальної позапланової перевірки. Викладене, на переконання контролюючого органу, свідчить про неможливість виконання рішення суду у даній справі до моменту закінчення досудового розслідування.

Судова колегія вважає, що наведені обставинами не можуть вважатися такими, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, адже законодавцем не передбачено окремих умов для виконання рішення суду, яке набрало законної сили, зокрема, у вигляді прийняття посадовими особами слідчих органів процесуальних рішень. Виключенням у даному випадку, як вірно зауважив суд першої інстанції, може бути накладення судовим рішенням у кримінальному провадженні арешту на відповідні речі та/або цінності, що входили до предмету розгляду адміністративної справи.

При цьому, Окружний адміністративний суд міста Києва правильно звернув увагу, що копії вказаної постанови слідчого до матеріалів справи не надано.

Водночас, згідно даних Єдиного державного реєстру судових рішень, ухвалою слідчого судді Дніпровського районного суду міста Києва від 16.01.2019 року у справі № 755/359/19, яка набрала законної сили 22.01.2019 року, у задоволенні клопотання слідчого з особливо важливих справ четвертого слідчого відділу РКП СУ ФР ГУ ДФС у м. Києві Кучер А.М. про арешт майна у рамках кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000068 від 20.09.2015, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 212 КК України - відмовлено. Тобто, слідчим суддею не було встановлено обставин, існування яких свідчить про необхідність накладення арешту на кошти.

Крім того, у відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «ФК «Вікторія» звернуло увагу, що податкове повідомлення-рішення від 15.11.2016 року № , яким Позивачу було донараховано грошове зобов`язання з податку на прибуток підприємств на суму 14 049 356,00 грн. та на виконання якого платником податків вказані грошові кошти були сплачені, скасовано рішенням суду у справі № 826/1356/17, яке набрало законної сили 10.07.2018 року.

При цьому, судова колегія вважає обґрунтованим посилання Позивача на те, що в якості речових доказів у кримінальному провадженні були визначені грошові кошти в сумі 13 712 250,60 грн., натомість, у рішенні Окружного адміністративного суду від 25.09.2018 року у справі №826/6371/17 було встановлено, що сума надмірно сплачених коштів складає 14 049 703,40 грн.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції погоджується з позицією суду першої інстанції про те, що наведені у клопотанні про відстрочення виконання судового рішення обставини не можуть вважатися такими, що істотно ускладнюють його виконання або роблять це неможливим.

Посилання Апелянта на залишення судом поза увагою, що на момент розгляду клопотання про відстрочення виконання судового рішення Печерським районним судом міста Києва розглядалося клопотання про накладення арешту та заборону Державній казначейській службі України та її територіальним органам відчужувати на адресу ТОВ «ФК «Вікторія» і підозрюваного ОСОБА_1 кошти, належні державному бюджету, що були перераховані на рахунок УДКС України і Дніпровському районі ГУ ДКС у м. Києві, судовою колегією оцінюється критично, оскільки жодними належними і допустимими доказами відповідні обставини не підтверджуються. Крім того, в Єдиному державному реєстрі судових рішень відомості щодо розгляду такого клопотання відсутні.

Надана представниками ГУ ДФС у м. Києві у судовому засіданні копія постанови старшого слідчого з особливо важливих справ відділу розслідування кримінальних проваджень транзитно-конвертаційних груп слідчого управління фінансових розслідувань Головного управління ДФС у м. Києві від 15.03.2019 року про зупинення досудового розслідування кримінального провадження №0000068, на переконання судової колегії, висновків суду першої інстанції про відсутність правових підстав для відстрочення виконання рішення суду у даній справі не спростовує, оскільки, як було зазначено вище, належними і допустимими доказами факту накладення арешту та заборони Державній казначейській службі України та її територіальним органам відчужувати на адресу ТОВ «ФК «Вікторія» і підозрюваного ОСОБА_1 кошти, належні державному бюджету, що були перераховані на рахунок УДКС України і Дніпровському районі ГУ ДКС у м. Києві, не підтверджено.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Таким чином, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а викладені в апеляційній скарзі доводи позицію суду першої інстанції не спростовують.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Приписи ст. 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 308, 310, 312, 315, 316, 321, 322, 325, 378 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у м. Києві - залишити без задоволення, а ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 лютого 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя А.Г. Степанюк

Судді Л.В. Губська

О.В. Епель

Повний текст постанови складено « 08» травня 2019 року.