Справа № 140/2625/18
Суддя: Димарчук Тетяна Миколаївна
Дата ухвалення: 2019-05-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 травня 2019 року

Луцьк

Справа № 140/2625/18

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Димарчук Т.М.,

за участю секретаря судового засідання Гуцалюк І.О.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Кундельського В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Волинське управління Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді, стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернувся з позовом до Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України (далі - ДВБ НП України, відповідач) про визнання протиправним та скасування наказу від 31.08.2018 про звільнення зі служби ОСОБА_1 ; поновлення ОСОБА_1 на посаді заступника начальника - начальника відділу моніторингу та зонального контролю Волинського управління Департаменту внутрішньої безпеки Нацполіції України з 31.08.2018; зобов'язання нарахувати та виплатити грошове забезпечення за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди у розмірі 10 000,00 грн.

18.02.2019 позивач подав заяву про збільшення позовних вимог у якій просив також визнати протиправними та скасувати наказ ДВБ НП України № 319 від 11.07.2008 «Про призначення службового розслідування» та наказ № 399 від 28.08.2018 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих працівників Волинського управління ДВБ» в частині дисциплінарного стягнення ОСОБА_1 , як такі, що прийняті з істотним порушенням Закону України «Про Національну поліцію», Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ та Інструкції про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ (том 2 а.с. 29).

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що він з 2017 року займав посаду заступника начальника управління - начальника відділу моніторингу та зонального контролю Волинського управління Департаменту внутрішньої безпеки Нацполіції України. В кінці листопада 2018 року йому стало відомо, що його звільнено зі служби в поліції з 31.08.2018. Відповідач звільнив його зі служби в органах поліції за відсутності доказів вчинення дисциплінарного проступку. Зокрема, з матеріалів перевірки вбачається, що в основу висновку про вчинення дисциплінарного проступку позивачем покладені копії матеріалів кримінального провадження, внесеного ЄРДР за ч.3 ст. 368 КК України. Відповідачем не встановлено конкретних фактів невиконання позивачем своїх службових обов'язків, а в основу наказу № 399 від 28.08.2018 покладено обставини, зазначені у підозрі про кримінальне правопорушення, яке було вручено ОСОБА_1 Таким чином, дисциплінарний проступок, який інкримінується позивачу, може бути встановлений лише після доведення вини ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення вироком суду, який набрав законної сили. Також вказує на те, що у зв'язку з незаконними діями відповідача йому була спричинена моральна шкода, яка полягає в тому, що були втрачені нормальні життєві зв'язки, що вимагає додаткових зусиль для організації свого життя. Моральну шкоду, враховуючи характер порушення його прав та глибину душевних страждань, оцінює в 10 000 грн., яку просить стягнути з ДВБ НП України.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 19.12.2018 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у даній справі, судовий розгляд справи ухвалено проводити за правилами загального позовного провадження. Цією ж ухвалою залучено до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Волинське управління Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України (а.с.1).

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 02.05.2019 відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про залишення позовної заяви без розгляду.

Відповідач у поданому відзиві (том 1 а.с. 21-31) позовні вимоги ОСОБА_1 не визнав, посилаючись на те, що з метою перевірки повідомлення щодо реєстрації в ЄРДР №0000413 відомостей про скоєння працівниками Волинського управління ДВБ НПУ ОСОБА_1., ОСОБА_3 , ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 368 КК України, наказом ДВБ НПУ від 11.07.2018 № 319 було призначено проведення службового розслідування. Під час його проведення було встановлено, що 11.07.2018 приблизно о 18.30 заступника начальника управління - начальника відділу моніторингу та зонального контролю Волинського управління Департаменту полковника поліції ОСОБА_1 було затримано під час отримання грошових коштів у розмірі 3000 доларів США від гр. «Г» як неправомірної вигоди за знищення документів, пов'язаних з протиправною діяльністю поліцейського «В», та не притягнення останнього до відповідальності. Також службовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_1 не вжито заходів щодо запобігання та недопущення порушень вимог законодавства підлеглим працівником ( ОСОБА_3 ), у зв'язку з чим до останнього вжито заходів дисциплінарного впливу у вигляді звільнення зі служби в поліції згідно з пунктом 6 частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію».

Ураховуючи виявлені під час проведення службового розслідування порушення з боку ОСОБА_1 , наказом Департаменту від 28.08.2018 № 399 за неналежне виконання функціональних обов'язків, особисту недисциплінованість порушення вимог вищевказаних Законів та нормативно-правових актів, вступі в неділові стосунки з гр. «Г», як наслідок повідомленння 12.07.2018 про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 368 КК України, та обрання 13.07.2018 Печерським районним судом міста Києва запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, що набуло суспільного резонансу, призвело до висвітлення в засобах масової інформації та мережі Інтернет, негативного впливу та формування громадської думки щодо стану правопорядку і діяльності як Департаменту, так і Національної поліції України в цілому, що завдає суттєвої шкоди авторитету установи та підриває довіру громадян до Національної поліції України позивача було звільнено зі служби в поліції. У подальшому, з метою реалізації наказу ДВБ НПУ від 28.08.2018 № 399 , Департаментом було видано наказ від 28.08.2018 № 145 о/с про звільнення ОСОБА_1 зі служби в поліції за пунктом 6 (у зв'язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби) частини 1 статті 77 Закону № 580.

Крім того, щодо заявленої позивачем моральної шкоди, відповідач зазначив, що моральна шкода може виражатися у фізичному болі і стражданнях, які особа зазнала внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров'я. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди мають враховуватися вимоги розумності та справедливості. Отже розмір відшкодування, що присуджується, не може бути надмірним та має кореспондувати глибині та силі страждань, які мав потерпілий у зв'язку із порушенням його прав, а також відповідати поведінці завданої шкоди. Позивачем не підтверджено наявність моральної шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

З наведених підстав просив у задоволенні позову відмовити.

18.02.2019 у судовому засіданні представник позивача подав заяву про збільшення позовних вимог у якій просив також визнати протиправними та скасувати наказ ДВБ НП України № 319 від 11.07.2008 "Про призначення службового розслідування" та наказ № 399 від 28.08.2018 "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих працівників Волинського управління ДВБ" в частині дисциплінарного стягнення ОСОБА_1 , як такі, що прийняті з істотним порушенням Закону України "Про Національну поліцію", Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ та Інструкції про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ (том 2 а.с. 29). Зокрема, вказує на те, що у службовому розслідуванні не брав участі безпосередній начальник ОСОБА_1 (начальник Волинського управління внутрішньої безпеки Національної поліції), що є порушенням ч. 3 ст. 14 Дисциплінарного статуту та п.2.2. Інструкції про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України. Вважає, що у відповідача не було підстав для проведення службового розслідування, яке, в порушення вимог п.5.1 Інструкції, тривало більше одного місяця, при цьому, жодних наказів про продовження його проведення не приймалось. В порушення ст. 14 Дисциплінарного статуту перед накладенням дисциплінарного стягнення - 28.08.2018 від ОСОБА_1 не було відібрано пояснень стосовно події, яка була предметом службового розслідування. Під час проведення службового розслідування не встановлено конкретних фактів невиконання позивачем своїх службових обов'язків, а в основу наказу № 399 від 28.08.2018 покладено обставини, зазначені у підозрі про кримінальне правопорушення, яке було вручене ОСОБА_1 , тобто службовим розслідуванням встановлена вина позивача у вчиненні кримінального правопорушення, а саме встановленими вважаються обставини, які підлягають доказуванню в суді під час розгляду по суті обвинувального акту стосовно ОСОБА_1

У відзиві на заяву про збільшення позовних вимог (том 2 а.с. 67-85) представник відповідача зазначив, що під участю безпосереднього начальника у проведенні розслідування розуміється можливість надати ним пояснення з приводу порушень службової дисципліни його підлеглим, характеризуючих та інших матеріалів, бути присутнім під час опитування осіб тощо та не стосується питання щодо його включення до складу комісії з проведення службового розслідування. Крім того, саме ОСОБА_1 , на момент вчинення порушень службової дисципліни, тимчасово виконував обов'язки начальника Волинського управління ДВС НПУ, оскільки посада начальника була вакантною. Підставою для проведення службового розслідування слугувало доручення старшого слідчого Головного слідчого управління Національної поліції України від 11.07.2018 вих. 3926д/1/24/9/3-2018. Крім того, відповідно до пункту 5.1 розділу 5 Інструкції № 230 службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення начальником. У разі необхідності за мотивованим рапортом (доповідною запискою) виконавця або голови комісії визначений строк може бути продовжено начальником, який призначив службове розслідування, або старшим прямим начальником, але не більш як на один місяць. Продовження службового розслідування у справі ОСОБА_1 відбулося на підставі доповідної записки від 10.08.2018 № 6505/4202/2018 із резолюцією начальника Департаменту про надання дозволу щодо продовження строку проведення службового розслідування на один місяць до 11.09.2018, що цілком відповідає вимогам Інструкції № 230. Зазначив також, що ОСОБА_5 відмовився від надання пояснень під час службового розслідування, про що зробив власноручний запис на бланку пояснення. Вважає, що службове розслідування та звільнення позивача відбулося в порядку та підставах визначених нормами чинного законодавства та просить суд відмовити у задоволенні адміністративного позову у повному обсязі.

В судовому засіданні позивач та представник позивача підтримали позовні вимоги з підстав, викладених у позові та заяві про збільшення позовних вимог. Просили позов задовольнити та стягнути з відповідача судові витрати у розмірі 21 000 грн. за правову допомогу.

Представник відповідача та третьої особи в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 з підстав, викладених у відзивах, а також зменшити розмір витрат, пов'язаних з правничою допомогою адвоката у зв'язку з їх неспівмірністю.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення частково з огляду на наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 20.09.2003 по 06.11.2015 перебував на службі в органах внутрішніх справ України, а з 07.11.2015 в лавах Національної поліції.

З 03.05.2017 позивач призначений на посаду заступника начальника управління - начальника відділу моніторингу та загального контролю Волинського управління Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України згідно з наказом № 93 о/с від 03.05.2017 (том 1 а.с. 118).

Згідно з наказом начальника ДВБ НП України від 11.07.2018 №319 "Про призначення службового розслідування" з метою повної, усебічної та об'єктивної перевірки відомостей щодо реєстрації в ЄРДР №0000413 відомостей про скоєння працівниками Волинського управління ДВБ НП України ОСОБА_1., ОСОБА_3 , ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 КК України, відповідно до статті 14 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України від 22 лютого 2006 року №3460-ІV, пункту 4 розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про Національну поліцію", пункту 9 "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України від 23 грудня 2015 року №901-VІІІ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв'язку з прийняттям Закону України "Про національну поліцію", пунктів 2.1, 2.2, 2.5, 2.6 та 3.2 Інструкції про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України, затвердженої наказом МВС від 12.03.2013 №230, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 02 квітня 2013 року за №541/23073, призначено службове розслідування, проведення якого доручено начальнику ВКЗ та ОП ДВБ НП України майору Клименку С.П. та т.в.о. заступника начальника цього ж відділу підполковнику поліції Кундельському В.І. (том 1 а.с. 108-109).

Відповідно до наказу № 118 о/с від 11.07.2018 полковника поліції Макогончука Р .В. заступника начальника управління - начальника відділу моніторингу та зонального контролю Волинського управління відсторонено відсторонено від виконання службових обов'язків (посади) (том 1 а.с. 97).

За наслідками службового розслідування 28.08.2018 начальник ДВБ НП України видав наказ №399 "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих працівників Волинського управління ДВБ", пунктом 1 якого позивача наказано звільнити зі служби в поліції (том 1 а.с 98-102).

Наказом ДВБ НП України від 28.08.2018 №145-ос "По особовому складу" полковника поліції ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції за пунктом 6 (у зв'язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби) частини 1 статті 77 Закону України "Про Національну поліцію" (том 1 а.с.103).

Надаючи правову оцінку оскаржуваним наказам та наявності підстав для притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності, суд приходить до таких висновків.

Спірні правовідносини врегульовані, зокрема, Законом України "Про Національну поліцію" (далі - Закон №580-VIII), Дисциплінарним статутом органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України від 22.02.2006 №3460-ІV (далі - Дисциплінарний статут), Положенням про Департамент внутрішньої безпеки Національної поліції України, затвердженим наказом Національної поліції України від 09.11.2015 №83, та іншими нормативно-правовими актами.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначаються Законом №580-VIII.

Так, відповідно до пунктів 1, 2 частини першої статті 18 Закону №580-VIII поліцейський зобов'язаний неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов'язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов'язків, наказів керівництва.

В частинах першій та другій статті 19 Закону №580-VIII зазначено, що у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону. Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.

Пунктом 4 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України "Про Національну поліцію" визначено, що до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом акти законодавства застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Згідно з пунктом 9 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв'язку з прийняттям Закону України "Про Національну поліцію" від 23.12.2015 №901-VІІІ, до набрання чинності Законом України "Про Дисциплінарний статут Національної поліції" на поліцейських поширюється дія Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України "Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України".

Так, стаття 1 Дисциплінарного статуту передбачає, що службова дисципліна - дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України.

Дисциплінарний проступок - невиконання чи неналежне виконання особою рядового або начальницького складу службової дисципліни (стаття 2 Дисциплінарного статуту).

За приписами статті 5 Дисциплінарного статуту за вчинення дисциплінарного проступку особи рядового і начальницького складу несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим статутом.

Відповідно до статті 7 Дисциплінарного статуту службова дисципліна базується на високій свідомості та зобов'язує кожну особу рядового і начальницького складу, зокрема, дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги працівника органів внутрішніх справ України, статутів і наказів начальників; у службовій діяльності бути чесною, об'єктивною і незалежною від будь-якого впливу громадян, їх об'єднань та інших юридичних осіб; сприяти начальникам у зміцненні службової дисципліни, забезпеченні законності та статутного порядку; з гідністю і честю поводитися в позаслужбовий час, бути прикладом у дотриманні громадського порядку, припиняти протиправні дії осіб, які їх учиняють.

У разі виявлення порушень законодавства, зловживань чи інших правопорушень у службовій діяльності особа рядового або начальницького складу повинна вжити заходів щодо припинення цих порушень та доповісти про це безпосередньому або старшому прямому начальникові.

Статтею 12 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України передбачені види дисциплінарних стягнень, які можуть накладатись на осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за порушення службової дисципліни, серед яких є звільнення з органів внутрішніх справ.

Згідно з положеннями статті 14 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України з метою з'ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування. Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення начальником. У разі необхідності цей термін може бути продовжено начальником, який призначив службове розслідування, або старшим прямим начальником, але не більш як на один місяць. Забороняється проводити службове розслідування особам, які є підлеглими порушника, а також особам - співучасникам проступку або зацікавленим у наслідках розслідування. Розслідування проводиться за участю безпосереднього начальника порушника. Порядок проведення службового розслідування встановлюється міністром внутрішніх справ України. Перед накладенням дисциплінарного стягнення начальник або особа, яка проводить службове розслідування, повинні зажадати від порушника надання письмового пояснення. Небажання порушника надавати пояснення не перешкоджає накладенню дисциплінарного стягнення. Про накладення дисциплінарного стягнення видається наказ, зміст якого оголошується особовому складу органу внутрішніх справ. Зміст наказу доводиться до відома особи рядового або начальницького складу, яку притягнуто до дисциплінарної відповідальності, під підпис. У разі звільнення з посади або звільнення з органів внутрішніх справ особі рядового або начальницького складу видається витяг з наказу. За кожне порушення службової дисципліни накладається лише одне дисциплінарне стягнення. У разі порушення службової дисципліни кількома особами дисциплінарне стягнення накладається на кожного окремо. При визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов'язків, рівень кваліфікації тощо. Звільнення осіб рядового і начальницького складу з органів внутрішніх справ як вид стягнення є крайнім заходом дисциплінарного впливу.

Таким чином, звільнення з органів поліції є найсуворішим заходом дисциплінарного стягнення і повинно застосовуватись у виняткових випадках та за вчинення особливих дисциплінарних проступків.

За таких обставин, суд вважає, що одним із елементів, який передує накладенню дисциплінарного стягнення є доведена вина працівника по невиконанню чи неналежному виконанню покладених на нього трудових обов'язків. Провина працівника у вчиненні дисциплінарного проступку має бути у вигляді прямого чи опосередкованого наміру. Отже, має бути доведено, що працівник хотів чи свідомо допускав настання несприятливих роботодавцеві наслідків.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 12.03.2013 №230 затверджено Інструкцію про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України (далі - Інструкція №230).

Пунктом 2.1. Інструкції №230 передбачено, що підставами для проведення службового розслідування є порушення особами рядового та начальницького складу службової дисципліни, у тому числі скоєння кримінальних або адміністративних правопорушень, знищення або втрата службових документів, доручених або охоронюваних матеріальних цінностей, вчинення особами рядового та начальницького складу діянь, які порушують права і свободи громадян, службову дисципліну, інші події, пов'язані із загибеллю (смертю) осіб рядового та начальницького складу чи їх травмуванням (пораненням), а також події, які сталися за участю осіб рядового та начальницького складу і можуть викликати суспільний резонанс.

Відповідно до пункту 2.2 Інструкції №230 передбачено, що службове розслідування проводиться уповноваженим на те начальником у разі, зокрема, невиконання або неналежного виконання особами РНС під час службової діяльності вимог чинного законодавства, що призвело до порушення прав та законних інтересів громадян або негативно вплинуло на забезпечення виконання покладених на ОВС завдань з охорони громадського порядку, боротьби зі злочинністю; реєстрації в Єдиному реєстрі досудових розслідувань відомостей про скоєне особою РНС кримінальне правопорушення; повідомлення особі РНС про підозру в учиненні нею кримінального правопорушення.

Підстави для призначення службового розслідування можуть міститися в службових документах осіб РНС, матеріалах перевірок, письмових зверненнях громадян України, осіб без громадянства та іноземців, депутатських запитах та зверненнях народних депутатів України, повідомленнях уповноважених органів досудового розслідування, заявах і повідомленнях інших правоохоронних органів, підприємств, установ і організацій незалежно від їх підпорядкування і форм власності, об'єднань громадян, засобів масової інформації або в інших документах, отриманих в установленому законодавством України порядку (пункт 2.5 Інструкції №230).

Згідно з пунктом 2.6 вказаної Інструкції підставою для проведення службового розслідування є належним чином письмово оформлений наказ уповноваженого на те начальника.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, 11.07.2018 Головним слідчим управлінням Національної поліції України на адресу ДВБ НП України скеровано доручення за вих.№3926д/1/24/9/3-2018 про проведення слідчих (розшукових) дій у порядку ст.40 КПК України, з якого слідує, що Головним слідчим управлінням Національної поліції України розслідується кримінальне провадження №0000413 від 10.07.2018 за фактом вимагання неправомірної вигоди службовими особами Волинського УВБ ДВБ НП України, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 КК України. Під час досудового розслідування встановлено, що до вчинення вказаного кримінального правопорушення можуть бути причетними: т.в.о начальника Волинського УВБ ДВБ НП України Макогончук Р.В., старший оперуповноважений в ОВС Волинського УВБ ДВБ НП України Шостак О.М., старший оперуповноважений Волинського УВБ ДВБ НП України Горось С.І. Зважаючи на вищевказане, Головне слідче управління Національної поліції України просило провести за вказаним фактом службове розслідування відповідно до діючого законодавства України та матеріали виконання доручення у найкоротший строк направити до ГСУ НП України (том 1 а.с.107).

Отже, в даному випадку підставою для призначення службового розслідування згідно з наказом від 11.07.2018 №319 стало доручення органу досудового розслідування.

Відповідно до пунктів 5.1-5.4 Інструкції №230 службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення начальником. Початок службового розслідування визначається датою видання наказу про його призначення. Завершення службового розслідування визначається датою затвердження начальником, який призначив службове розслідування, висновку за результатами службового розслідування (далі - висновок службового розслідування). Якщо вину особи РНС повністю доведено, начальник приймає рішення про її притягнення до дисциплінарної відповідальності та визначає вид дисциплінарного стягнення. Про накладення дисциплінарного стягнення видається наказ, зміст якого оголошується особовому складу органу внутрішніх справ. Оголошувати дисциплінарне стягнення особі начальницького складу в присутності його підлеглих заборонено. Зміст наказу доводиться до відома особи РНС, яку притягнуто до дисциплінарної відповідальності, під підпис. Особа РНС, стосовно якої проводилось службове розслідування, має право оскаржити рішення щодо накладення на нього дисциплінарного стягнення у порядку, визначеному законодавством України.

Із досліджених в судовому засіданні матеріалів службового розслідування, що приєднані до матеріалів кримінального провадження №000413 від 10.07.2018 та вибірково надані суду в частині, що стосується позивача ОСОБА_1 , вбачається, що 11.07.2018 ОСОБА_1 , який займав посаду тимчасово виконуючого обов'язки начальника Волинського управління внутрішньої безпеки, було затримано під час отримання грошових коштів у розмірі 3000 доларів США від громадянина «Г» як неправомірної вигоди за знищення документів, пов'язаних з протиправною діяльністю поліцейського «В», та не притягнення останнього до відповідальності. Вказана подія набула суспільного резонансу, оскільки масово була висвітлена в мережі Інтернет на різних сайтах.

12.07.2018 ОСОБА_1 в порядку і з підстав, передбачених ст. ст. 276, 277, 278 КПК України, у кримінальному провадженні № 0000413 від 05.07.2018 повідомлено про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.

13.07.2018 ухвалою Печерського районного суду міста Києва в зазначеному кримінальному провадженні ОСОБА_1 обрано запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту строком на два місяці. (том 1 а.с. 237-238).

На запит ДВБ НП України від 23.08.2018 №6881/42-02/04-2018 щодо надання інформаційної довідки про рух у кримінальному провадженні №0000413 від 05.07.2018 з метою забезпечення повного, всебічного та об'єктивного дослідження обставин подій, що стали підставою для призначення службового розслідування (а.с.139), старшим слідчим в ОВС ГСУ НП України Щербунчаком М.С. 27.08.2018 складено довідку про рух у кримінальному провадженні №0000413 від 05.07.2018 (том 1 а.с. 237-238).

Із даної довідки вбачається, що 05.07.2018 ГСУ НП України до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000413 внесені відомості за фактом вимагання неправомірної вигоди службовими особами Волинського УВБ ДВБ НП України за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 КК України. 11.07.2018 був затриманий ОСОБА_1 за підозрою у вчиненні вказаного кримінального правопорушення та під час обшуку його автомобіля було виявлено і вилучено, зокрема, грошові кошти в сумі 2500 доларів США. 12.07.2018 ОСОБА_1 в порядку із підстав, передбачених ст. ст. 276, 277, 278 КПК України повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 368 КК України. 13.07.2018 Печерським районним судом м. Києва підозрюваному ОСОБА_1 обрано запобіжний захід - домашній арешт (цілодобовий з електронним засобом носіння). Під час досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_1 на початку червня 2018 розробив план вимагання неправомірної вигоди від ОСОБА_7 , достовірно знаючи, що останній, перебуваючи на посаді оперуповноваженого СКП Старовижівського відділення поліції Ратнівського ВП ГУНП у Волинській області, всупереч законодавству займається іншою діяльністю, не пов'язаною з виконанням службових обов'язків. При цьому ОСОБА_1 в якості посередника залучив до вимагання та отримання неправомірної вигоди ОСОБА_8 , який не є працівником правоохоронного органу. 22.06.2018 ОСОБА_1 під час зустрічі з ОСОБА_8 висловлював останньому вимогу щодо повідомлення ОСОБА_7 про можливість знищення усіх документів, пов'язаних із його протиправною діяльність та не притягнення до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, пов'язаного з корупцією, за умови передачі останнім через ОСОБА_8 неправомірної вигоди в розмірі 3000 доларів США. Під час цієї розмови був присутній майор поліції ОСОБА_3 (том 1 а.с. 239-240).

Як зазначено у наказі про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення зі служби в поліції, на ОСОБА_1 накладено дисциплінарне стягнення за неналежне виконання функціональних обов'язків, особисту недисциплінованість, порушення службової дисципліни, вимог пунктів 2, 3 частини першої статті 2, статті 3, частини першої статті 8, пунктів 1, 2 частини першої статті 18, пунктів 1, 2, 3 та 5 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію», статті 38 Закону України «Про запобігання корупції», статей 1, 7 та 8 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, абзаців 1, 2, 5 пункту 1 розділу ІІ, пункту 1, абзацу 1 пункту 3, абзацу 2 пункту 4 розділу V Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС від 09.11.2016 №1179, та пунктів 1, 6, 12 розділу І, пункту 2 розділу ІІ, пунктів 9, 11, 14 розділу ІІІ Положення про Департамент внутрішньої безпеки Національної поліції України, затвердженого наказом Національної поліції України від 09.11.2015 №83, що виявилося в порушенні вимог антикорупційного законодавства України та нормативно-правових актів МВС і Національної поліції України з питань запобігання корупції та неухильного дотримання службової дисципліни і законності, невжитті заходів щодо запобігання та недопущення порушень вимог законодавства України підлеглим працівником, бездіяльності та невиконанні завдань, визначених статтею 1 Закону України «Про оперативно-розшукову діяльність» та Законом України «Про Національну поліцію», щодо пошуку і фіксації фактичних даних про протиправні діяння окремих осіб та груп, відповідальність за які передбачена Кримінальним кодексом України, не забезпеченні належного функціонування та діяльності підпорядкованого підрозділу, неналежній організації його роботи та не забезпеченні ефективного виконання покладених на нього завдань, використанні службового становища в особистих інтересах (інтересах третіх осіб), вступі в неділові стосунки з гр. «Г», як наслідок повідомлення 12.07.2018 про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 368 КК України, та обрання 13.07.2018 Печерським районним судом міста Києва запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, що набуло суспільного резонансу, призвело до висвітлення в засобах масової інформації та мережі Інтернет, негативного впливу на формування громадської думки щодо стану правопорядку і діяльності як Департаменту, так і Національної поліції України в цілому, що завдає суттєвої шкоди авторитету установи на етапі її становлення та підриває довіру громадян до Національної поліції України.

Відповідач вважає, що за встановлених службовим розслідуванням обставин, притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення з військової служби згідно з наказом ДВБ НП України від 28.08.2018 №399 є правомірним. Однак, на переконання суду, наказ від 28.08.2018 №399 ,,Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих працівників Волинського управління ДВБ" в частині застосування дисциплінарного стягнення до ОСОБА_1 у вигляді звільнення зі служби є протиправним та таким, що підлягає скасуванню з огляду на наступне.

В силу приписів 1 та 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

З матеріалів справи слідує, що оскаржені накази відповідачем прийняті за наслідками службового розслідування.

Однак, Департамент внутрішньої безпеки Національної поліції України, на якого в силу приписів ч.2 ст. 77 КАС України покладений тягар доказування правомірності своїх рішень, дій чи бездіяльності не надав суду достатніх та належних доказів на підтвердження правомірності звільнення позивача.

Зокрема, таким доказом є висновок службового розслідування, який підлягає оцінці у сукупності з іншими доказами. Проте, на вимогу суду надати такий висновок, відповідачем він наданий не був з посиланням на ту обставину, що висновку службового розслідування надано гриф секретності «Таємно» (том 1 а.с. 81).

Водночас, як вбачається з відзиву (том 1 а.с. 17-32) та пояснень представника відповідача у судовому засіданні під час проведення службового розслідування було встановлено, що 11.07.2018 приблизно о 18.30 год. заступника начальника управління - начальника відділу моніторингу та зонального контролю Волинського управління Департаменту полковника поліції ОСОБА_1 було затримано під час отримання грошових коштів у розмірі 3000 доларів США від гр. «Г» як неправомірної вигоди за знищення документів, пов'язаних з протиправною діяльністю поліцейського «В», та не притягнення останнього до відповідальності. Також службовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_1 не вжито заходів щодо запобігання та недопущення порушень вимог законодавства підлеглим працівником ( ОСОБА_3 ), у зв'язку з чим до останнього вжито заходів дисциплінарного впливу у вигляді звільнення зі служби в поліції згідно з пунктом 6 частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію».

Так, на підтвердження вищевказаних обставин, до матеріалів адміністративної справи додано копії матеріалів службового розслідування, зокрема: пояснення ОСОБА_3 від 12.07.2018; пояснення ОСОБА_8 від 02.08.2018; пояснення ОСОБА_7 від 12.07.2018; повідомлення ОСОБА_1 про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України від 12.07.2018; протокол обшуку від 12.07.2018; пояснення ОСОБА_7 від 22.06.2018 тощо (том 1 а.с. 124-167).

З досліджених матеріалів справи вбачається, що підставою для призначення службового розслідування, а в подальшому для притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення з органів поліції є факт вчинення ним кримінального правопорушення, а саме отримання грошових коштів у розмірі 3000 доларів США від гр. «Г» як неправомірної вигоди за знищення документів, пов'язаних з протиправною діяльністю поліцейського «В». Вказана обставина, на думку відповідача, підтверджується поясненнями ОСОБА_3 , ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , оголошенням позивачу про підозру у вчиненні злочину та іншими матеріалами кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за ч.3 ст. 368 КК України.

Судом встановлено, що в основу наказу № 399 від 28.08.2018 покладено обставини, зазначені у підозрі про кримінальне правопорушення, яке було вручено ОСОБА_1

Однак, на переконання суду, саме по собі вчинення кримінального правопорушення не є підставою для дисциплінарної відповідальності позивача за порушення службової дисципліни. У кожному випадку вина поліцейського у вчиненні дисциплінарного проступку повинна бути встановлена та належними доказами доведена.

Статтею 17 КПК України передбачено, що особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.

Ніхто не зобов'язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно з ч.1 ст.5 КАС України адміністративне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу та міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною радою України. Крім того, згідно ч. 2 ст. 8 Кодексу адміністративного судочинства України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Відповідно до ст.17 Закону України від 23.02.2006 №3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Тому суд врахував, що Європейський Суд з прав людини у рішенні від 7 листопада 2002 року у справі "Лавентс проти Латвії" зазначив, що пункт 2 статті 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основних свобод вимагає від представників держави - насамперед суддів, що розглядають справу, але й від інших представників органів влади, - щоб вони утримувалися від публічних заяв про те, що обвинувачений вчинив правопорушення, яке йому ставлять за вину, доти, доки ця вина не буде офіційно встановлена судом.

У рішенні від 10 лютого 1995 року в справі "Аллене де Рібермон проти Франції" Європейський Суд з прав людини підкреслив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов'язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших органів держави.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що об'єктивна оцінка діям працівників поліції, в тому числі і позивача ОСОБА_1 , по вказаних в оскаржених наказах фактах може бути надана лише у кримінальному провадженні. Під час кримінального провадження свідки попереджаються про кримінальну відповідальність за неправдиві свідчення, а тому надана ними інформація є більш об'єктивною ніж надані пояснення під час службового розслідування. Також під час розгляду кримінальної справи суд оцінює усі докази в їх сукупності та дає їм відповідну правову оцінку.

Враховуючи вищевикладене, суд погоджується з доводами позивача та його представника про те, що описані в наказі № 399 діяння ОСОБА_1 не підтверджені належними та допустимими доказами, а наведені обставини містять лише ознаки складу інкримінованих йому правопорушень, що є предметом розгляду кримінальної справи у Луцькому міськрайонному суді Волинської області у якій 04.03.2019 було призначене підготовче судове засідання (том 2 а.с. 175).

З огляду на з'ясовані обставини та викладені норми законодавства, суд дійшов висновку, що наказ відповідача від 28.08.2018 №399 ,,Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих працівників Волинського управління ДВБ" в частині застосування дисциплінарного стягнення до ОСОБА_1 у вигляді звільнення зі служби є протиправним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки прийнятий з порушенням норм чинного законодавства та без встановлення вини позивача у вчиненні саме дисциплінарного проступку, який полягає у невиконанні чи неналежному виконанні особою рядового або начальницького складу службової дисципліни.

Крім того, відповідно до ч.1 ст. 77 Закону України ,,Про Національну поліцію" поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється, зокрема: 6) у зв'язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України; 10) у разі набрання законної сили рішенням суду щодо притягнення до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, пов'язаного з корупцією, або кримінального правопорушення.

Таким чином, вчинення кримінального правопорушення у разі набрання законної сили відповідним рішенням суду є іншою підставою для звільнення зі служби в поліції, за окремим порядком реалізації. Отже, у випадку доведеності вини ОСОБА_1 в порядку кримінального провадження та винесення судом обвинувального вироку він підлягав би звільненню зі служби на підставі п.10 ч.1 ст. 77 Закону України ,,Про Національну поліцію".

Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного суду від 14.11.2018 у справі № 802/522/16-а та від 24.10.2018 у справі № 823/1460/17, які в силу ч. 5 ст. 242 КАС України враховуються судом при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин.

При вирішенні даної справи суд також враховує постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 19.03.2019 згідно з якою апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволено частково. Рішення Волинського окружного адміністративного суду від 12.12.2018 у справі № 0340/1844/18 скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов задоволено частково. Визнано протиправними дії ДВБ НПУ щодо застосування до ОСОБА_3 дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби за пунктом 6 частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію». Визнано протиправним та скасовано наказ ДВБ НПУ від 28.08.2018 № 399 «Про притягнення до відповідальності» в частині звільнення зі служби в поліції ОСОБА_3 . Визнано протиправним та скасовано наказ ДВБ НПУ від 28.08.2018 №145 о/с в частині звільнення ОСОБА_3 31.08. 2018. Поновлено ОСОБА_3 на посаді старшого уповноваженого в особливо важливих справах відділу оперативних розробок Волинського управління Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України з 01.09. 2018 та стягнуто з ДВБ НПУ на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час вимушеного прогулу (том 2 а.с. 194-205).

Оскільки, суд визнав протиправним та таким, що підлягає скасуванню наказ від 28.08.2018 №399 ,,Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих працівників Волинського управління ДВБ" в частині застосування дисциплінарного стягнення до ОСОБА_1 у вигляді звільнення зі служби, то й наказ від 28.08.2018 №145 о/с в частині звільнення позивача з 31.08. 2018 також є протиправним та підлягає скасуванню, так як прийнятий з метою реалізації наказу ДВБ НПУ від 28.08.2018 № 399 .

Згідно з п. 24 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ - у разі незаконного звільнення або переведення на іншу роботу особи рядового, начальницького складу органів внутрішніх справ підлягають поновленню на попередній роботі (посаді).

Відповідно до правової позиції Верховного суду України у постанові від 04.11.2014 року, задовольняючи позовні вимоги про поновлення на публічній службі, суд повинен визнати протиправним рішення суб'єкта владних повноважень повністю або частково, скасувати акт індивідуальної дії та обов'язково вказати дату, з якої особу поновлено на посаді.

З огляду на дату протиправного звільнення позивача суд дійшов висновку, що позивача необхідно поновити на посаді, з якої його було звільнено, днем, наступним за датою звільнення, тобто з 01.09.2018.

Стосовно вимоги позивача про стягнення на його користь грошового забезпечення за час вимушеного прогулу суд зазначає наступне.

Згідно з частиною 2 статті 235 Кодексу законів про працю України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Верховний Суд України у постанові від 14.01.2014 (справа №21-395а13) зазначив, що суд, ухвалюючи рішення про поновлення на роботі, має вирішити питання про виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу, визначивши при цьому розмір такого заробітку за правилами, закріпленими у Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100 (далі - Порядок № 100).

Відповідно до пункту 2 Порядку №100 середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

Пунктом 8 Порядку № 100 встановлено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Як вбачається з довідки Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України №1 від 02.01.2019 (том 1 а.с.83) позивачу було нараховано грошове забезпечення за липень 2018 року у розмірі 9 293,71 грн., за серпень 2018 року у розмірі 7 740,00 грн., тобто загальна сума доходу за останні два місяці перед звільненням становить 17 033,71 грн. При цьому, середньоденний заробіток позивача за 1 день складає 274,74 грн. (17 033,71 грн. : 62 календарних дні = 274,74 грн.). Таким чином, втрачений заробіток за час вимушеного прогулу з 01.09.2018 по 02.05.2019 за 244 календарних дні становить 67 036,56 грн. (274,74 грн. х 244 календарних днів вимушеного прогулу = 67 036,56 грн.).

Відповідно до пунктів 2, 3 частини першої статті 256 КАС України негайно виконуються постанови суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць та про поновлення на посаді у відносинах публічної служби. Отже, постанову суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді та стягнення з відповідача на користь позивача грошового забезпечення за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць в розмірі 8 516,86 грн. слід звернути до негайного виконання.

Стосовно позовної вимоги щодо стягнення з відповідача моральної шкоди у розмірі 50000 грн. суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної чи моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Як роз'яснено у пункті 3 постанови Пленуму Верховного суду України від 31 березня 1995 року №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

У пункті 9 цієї ж постанови зазначено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Саме на позивача покладено обов'язок доведення факту протиправної поведінки, розміру завданої шкоди та прямого причинного зв'язку між порушенням зобов'язання та шкодою.

Однак, позивачем не доведено факту та не надано доказів завдання немайнових витрат, спричинених моральними та фізичними стражданнями, які спричинили негативні зміни у житті позивача, та майнових втрат. Зокрема, позивач не навів суду у чому саме проявилися моральні та фізичні страждання через звільнення зі служби, не довів суду, що була принижена його честь, гідність, престиж або ділова репутація, або що він втратив нормальні життєві зв'язки з оточуючими людьми, тому у задоволенні позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди у розмірі 10 000 грн. слід відмовити.

Також не підлягає до задоволення позовна вимоги щодо визнання протиправним та скасування наказу ДВБ НП України № 319 від 11.07.2008 "Про призначення службового розслідування", оскільки суд ввважає вказаний наказ законним та обгрунтованим з огляду на наступне.

Згідно з пунктом 2.1. Інструкції №230 підставами для проведення службового розслідування є порушення особами РНС службової дисципліни, у тому числі скоєння кримінальних або адміністративних правопорушень, знищення або втрата службових документів, доручених або охоронюваних матеріальних цінностей, вчинення особами РНС діянь, які порушують права і свободи громадян, службову дисципліну, інші події, пов'язані із загибеллю (смертю) осіб РНС чи їх травмуванням (пораненням), а також події, які сталися за участю осіб РНС і можуть викликати суспільний резонанс. Як вбачається з матеріалів адміністративної справи підставою для проведення службового розслідування слугувало доручення старшого слідчого Головного слідчого управління Національної поліції України від 11.07.2018 вих. 3926д/1/24/9/3-2018 (том 2 а.с. 107), що цілком відповідає розділу ІІ Інструкції №230.

Відповідно до пункту 5.1. вказаної Інструкції службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення начальником. У разі необхідності за мотивованим рапортом (доповідною запискою) виконавця або голови комісії визначений строк може бути продовжено начальником, який призначив службове розслідування, або старшим прямим начальником, але не більш як на один місяць. Як вбачається з наказу № 319, службове розслідування призначене 11.07.2018 та мало б завершитись 11.08.2018. Водночас продовження службового розслідування у справі ОСОБА_1 відбулося на підставі доповідної записки від 10.08.2018 № 6505/4202/2018 із резолюцією начальника Департаменту про надання дозволу щодо продовження строку проведення службового розслідування на один місяць до 11.09.2018, що цілком відповідає вимогам Інструкції № 230, оскільки не передбачено видання саме наказу про продовження строку проведення службового розслідування. Суд не бере до уваги пояснення представника позивача відносно того, що у ОСОБА_1 не було відібрано пояснень стосовно події, яка була предметом службового розслідування, оскільки як слідує з матеріалів справи 02.08.2018 позивач згідно з статтею 63 Конституції України від надання пояснення відмовився, про що зробив власноручний запис на бланку пояснення (том 2 а.с. 114).

Крім того, суд не бере до уваги твердження позивача про те, що його не ознайомили зі змістом висновку службового розслідування з огляду на таке.

Так, в силу вимог підпункту 6.2.2 пункту 6.2 Інструкції №230 до обов'язків виконавця (голови, членів комісії) службового розслідування серед іншого належить після затвердження висновку службового розслідування за письмово оформленим бажанням особи РНС, стосовно якої проводилося службове розслідування, знайомити її із затвердженим висновком службового розслідування, а також з окремими матеріалами, зібраними в процесі його проведення в частині, яка її стосується, з дотриманням вимог законодавства.

Водночас підпунктом 6.3.5 пункту 6.3 Інструкції №230 передбачено, що особа, стосовно якої проводиться службове розслідування, має право за письмовим рапортом ознайомлюватися з висновком службового розслідування, а також з матеріалами, зібраними в процесі його проведення, у частині, яка її стосується, крім випадків, визначених законодавством України.

Будь-яких даних про те, що позивач ОСОБА_1 звертався у встановленому порядку з рапортом про надання йому можливості ознайомитись з висновком та матеріалами службового розслідування матеріали справи не містять, відтак доводи позивача про не ознайомлення його з вказаним висновком не заслуговують на увагу.

Також суд погоджується з доводами представника відповідача відносно того, що під участю безпосереднього начальника у проведенні розслідування розуміється можливість надати ним пояснення з приводу порушень службової дисципліни його підлеглим, характеризуючих та інших матеріалів, бути присутнім під час опитування осіб тощо та не стосується питання щодо його включення до складу комісії з проведення службового розслідування. Крім того, судом враховано ту обставину, що саме ОСОБА_1 тимчасово виконував обов'язки начальника Волинського управління ДВС НПУ, оскільки посада начальника була вакантною.

Враховуючи вищевикладене, позовна вимога щодо визнання протиправним та скасування наказу ДВБ НП України № 319 від 11.07.2008 "Про призначення службового розслідування» до задоволення не підлягає.

Щодо стягнення з відповідача на користь ОСОБА_1 понесених ним судових витрат за надану правничу допомогу у розмірі 21 000 грн, суд зазначає наступне.

Відповідно до частин першої, другої статті 134 КАС України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб'єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Згідно із частинами 4 статті 134 КАС для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Як передбачено частинами шостою, сьомою статті 134 КАС України, у разі недотримання вимог частини п'ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов'язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно з ч.3 ст. 139 КАС при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

12.11.2018 позивачем ОСОБА_1 (клієнтом) і адвокатом Сорокопудом М.О. було укладено договір про надання правової допомоги та додаткову угоду до нього від 12.11.2018 (том 2, а.с.206,218).

Згідно з актом наданих послуг від 26.04.2019 (том 2, а.с.217), складеного на виконання умов договору від 12.11.2018, адвокатом було надано клієнту правову допомогу на загальну суму 21 000,00 грн. сплата якої підтверджується квитанціями до прибуткових касових ордерів №12/11/2018 від 12.11.2018 та №26/04/2019 від 26.04.2019 (том 2 а.с.219-220).

Представник відповідача у судовому засіданні заявив про неспівмірність витрат на оплату правової допомоги зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт. Просив суд зменшити її розмір.

На думку суду, виходячи із критеріїв, визначених частинами третьою, п'ятою статті 134, частиною дев'ятою статті 139 КАС України, враховуючи часткове задоволення позову, а також те, що вказана адміністративна справа є справою незначної складності, на користь позивача необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача витрати на правову допомогу в сумі 10 000,00 грн, а решту витрат в сумі 11 000 грн повинен нести позивач.

Керуючись статтями 243, 245, 246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Закону України "Про Національну поліцію", суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати наказ Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України від 28.08.2018 №399 ,,Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих працівників Волинського управління ДВБ" в частині застосування дисциплінарного стягнення до ОСОБА_1 у вигляді звільнення зі служби.

Визнати протиправним та скасувати наказ Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України від 28.08.2018 №145 о/с в частині звільнення полковника поліції ОСОБА_1 - заступника начальника управління - начальника відділу моніторингу та загального контролю Волинського управління з 31 серпня 2018 року.

Поновити ОСОБА_1 на посаді заступника начальника управління - начальника відділу моніторингу та загального контролю Волинського управління з 01 вересня 2018 року.

Стягнути з Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 31.08.2018 по 02.05.2019 включно в сумі 67 036,56 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді та стягнення грошового забезпечення за один місяць в розмірі 8 516,86 грн. (вісім тисяч п'ятсот шістнадцять гривень 86 копійок) виконується негайно.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу у розмірі 10 000,00 грн (десять тисяч гривень 00 копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ).

Відповідач: Департамент внутрішньої безпеки Національної поліції України (01601, м. Київ, вул. Академіка Богомольця, буд. 10, ).

Третя особа: Волинське управління Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України (43025, Волинська область, м. Луцьк, вул. Винниченка, 11).

Повний текст рішення складено 11 травня 2019 року.

Головуючий-суддя Т. М. Димарчук