Справа № 140/2457/18
Суддя: Улицький Василь Зіновійович
Дата ухвалення: 2019-05-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2019 рокуЛьвів№ 857/3741/19

Колегія суддів Восьмого апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді: Улицького В.З.

суддів: Довгої О.І., Шавеля Р.М.

при секретарі судового засідання: Мельничук Б.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 06.02.2019 року (рішення ухвалене о 15:26 хв. у м. Луцьку судом у складі головуючого судді Ковальчука В.Д., повний текст судового рішення складено 11.02.2019 року) у справі за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Луцької міської ради, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Приватне підприємство "Автотранспортне підприємство №1", Приватне акціонерне товариство "Луцьке автотранспортне підприємство 10701", Підприємство у формі товариства з обмеженою відповідальністю ВТП "САНРАЙЗ" ЛТД, Комунальне підприємство "Луцьке підприємство електротранспорту", фізична особа-підприємець ОСОБА_2 , фізична особа підприємець ОСОБА_3 , фізична особа-підприємець ОСОБА_4 , фізична особа-підприємець ОСОБА_5 , про визнання протиправними та нечинними рішень,-

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2018 року позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до Виконавчого комітету Луцької міської ради про визнання протиправними та нечинними: 1) пункту другого (в частині, що стосується верхньої вікової межі студентів (18 років) рішення виконавчого комітету Луцької міської ради від 16 травня 2018 року №265-1 "Про вартість проїзду в автобусах, що працюють на міських маршрутах у звичайному режимі руху" та 2) рішення виконавчого комітету Луцької міської ради від 18 липня 2018 року №431-1 "Про внесення змін до рішення виконавчого комітету міської ради від 16 травня 2018 року №265-1 "Про вартість проїзду в автобусах, що працюють на міських маршрутах у звичайному режимі руху".

Позивач позовні вимоги мотивував тим, що право на пільговий проїзд студентам в розмірі половини вартості квитка у міському пасажирському транспорті, передбачений законодавчо цілим рядом нормативно правових актів. Законодавець не встановлює для студентів вікового обмеження у реалізації їхнього права на пільговий проїзд, оскільки правовий статус студента денної форми навчання закладу вищої освіти, I-IV рівнів акредитації може мати особа і після досягнення 18-річного віку, про те своїм другим рішенням відповідач позбавив права на пільговий проїзд навіть неповнолітніх студентів денної форми навчання. Позивач покликається на рішенням Конституційного Суду України від 16.04.2009 №7-рп/2009, яким зроблено висновок, що органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов`язані з реалізацією певних суб`єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб`єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення, оскільки це є гарантією стабільності суспільних відносин. Позивач вважає, що у відповідача не було економічних передумов та правових підстав для прийняття свого другого рішення. Просив позов задоволити.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 06.02.2019 року у задоволені адміністративного позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції оскаржив ОСОБА_1 . Вважає, що оскаржуване рішення прийняте з помилковим застосуванням норм матеріального та процесуального права та підлягає скасуванню з підстав викладених у апеляційній скарзі. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою адміністративний позов задоволити.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи відповідно до ч. 2 ст. 313 КАС України, тому відповідно до ч.4 ст. 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу апелянта слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 189 цього Кодексу.

Згідно ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що 16.05.2018 року виконавчий комітет Луцької міської ради прийняв рішення №265-1 "Про вартість проїзду в автобусах, що працюють на міських маршрутах у звичайному режимі руху", відповідно до якого вирішено: встановити граничний тариф на послугу з перевезення одного пасажира автобусами на міських маршрутах загального користування у звичайному режимі руху - 5,00 грн. (п.1 рішення); для дітей шкільного віку, учнів та студентів від 6 до 18 років встановити вартість проїзду у автобусах на міських маршрутах загального користування у розмірі 2,00 грн. за одну поїздку, за наявності учнівського, студентського квитка (п.2 рішення).

18.07.2018 виконкомом прийнято рішення №431-1 "Про внесення змін до рішення виконавчого комітету міської ради від 16 травня 2018 року №265-1 "Про вартість проїзду в автобусах, що працюють на міських маршрутах у звичайному режимі руху", згідно з яким внесено зміни рішення виконавчого комітету міської ради від 16.05 2018 № 265-1 "Про вартість проїзду в автобусах, що працюють на міських маршрутах у звичайному режимі руху", виклавши пункт 2 у такій редакції: "Для учнів закладів загальної середньої освіти міста Луцька встановити вартість проїзду у автобусах на міських маршрутах загального користування у розмірі 2,00 грн. за одну поїздку, за наявності учнівського квитка".

Як вбачається з пояснювальної записки до проекту даного рішення внесення змін до рішення від 16.05.2018 №265-1 зумовлене неодноразовими зверненнями суб`єктів господарювання, що здійснюють перевезення пасажирів автобусами на міських маршрутах загального користування, а також те, що при розрахунку вартості перевезень пасажирів автобусами в розмірі 5 грн. врахована планова кількість пасажирів за даними обстежень пасажиропотоків на міських автобусних маршрутах, проведених управлінням транспорту та зв`язку міської ради з кількості дітей віком від 6 до 14 років в еквіваленті повної вартості квитка, в той час як збільшення чисельності пільгових пасажирів несе зміни у розрахунку діючого тарифу на проїзд у вигляді його підвищення.

Відтак, на момент розгляду справи діє два рішення виконкому: 1) від 16.05.2018 №265-1 (пункт 2 якого, викладено в редакції рішення від 18.07.2018 №431-1) та 2) рішення від 18.07.2018 №431-1 "Про внесення змін до рішення виконавчого комітету міської ради від 16 травня 2018 року №265-1 "Про вартість проїзду в автобусах, що працюють на міських маршрутах у звичайному режимі руху".

Згідно частини 9 статті 62 Закону України "Про вищу освіту" здобувачі вищої освіти, які навчаються у закладах вищої освіти за денною формою навчання, мають право на пільговий проїзд у транспорті у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

На виконання зазначеної норми окремого порядку Кабінетом Міністрів України прийнято не було, натомість право пільгового проїзду окремих категорій осіб, в тому числі й тих, що здобувають вищу освіту, на даний момент врегульовано Порядком надання пільгового проїзду студентам вищих навчальних закладів I - IV рівнів акредитації та учням професійно-технічних навчальних закладів у міському й приміському пасажирському транспорті та міжміському автомобільному і залізничному транспорті територією України (далі - Порядок), що був затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 05.04.1999 №541 на виконання Указу Президента України від 31.03.1999 №309 "Про заходи щодо впорядкування механізму надання пільгового проїзду окремим категоріям студентів і учнів".

Пунктами 2, 4 Порядку передбачено, що пільговий проїзд у міському й приміському пасажирському транспорті та міжміському автомобільному і залізничному транспорті територією України встановлюється в розмірі половини вартості квитка для студентів денної форми навчання вищих навчальних закладів I - IV рівнів акредитації та учнів професійно-технічних навчальних закладів незалежно від форм власності; кошти на пільговий проїзд студентів та учнів у міському транспорті передбачаються у відповідних місцевих бюджетах, у приміському і міжміському автомобільному транспорті - у кошторисах доходів і видатків навчальних закладів, у залізничному транспорті - централізовано у державному бюджеті для МОН.

Питання повноважень та компетенції органів місцевого самоврядування щодо пільгового проїзду студентів конкретизовано в частині другій статті 56 Закону України "Про освіту" від 05.09.2017 №2145-VIII, згідно з якою органи місцевого самоврядування забезпечують пільговий проїзд учнів, вихованців, студентів та педагогічних працівників до місця навчання і додому у визначених ними порядку та розмірах за рахунок видатків відповідних місцевих бюджетів.

Частиною 5 статті 9 Закону України "Про сприяння соціальному становленню та розвитку молоді в Україні" передбачено, що органи місцевого самоврядування можуть забезпечувати пільговий проїзд учнів, вихованців, студентів та педагогічних працівників до місця навчання і додому у порядку та розмірах, визначених органами місцевого самоврядування, та передбачати на це відповідні видатки з місцевих бюджетів.

Відтак, Закон України "Про освіту", як такий, що прийнятий пізніше ніж Закони України "Про сприяння соціальному становленню та розвитку молоді в Україні" та "Про охорону дитинства" більш точно трактує як обов`язок, а не право органів місцевого самоврядування забезпечувати пільговий проїзд студентів в транспорті.

Постановою Кабінету Міністрів України від 05.04.1999 №541, якою затверджено Порядок, дійсно адресована не органам місцевого самоврядування, а органам виконавчої влади. Так, зокрема, абзац третій пункту другого даної постанови зобов`язує Раду міністрів Автономної Республіки Крим, обласні, Київську і Севастопольську міські державні адміністрації забезпечити вирішення в установленому порядку всіх питань, пов`язаних з наданням студентам вищих навчальних закладів I - IV рівнів акредитації та учням професійно-технічних навчальних закладів, які фінансуються з місцевих бюджетів, пільгового проїзду в приміському і міжміському автомобільному транспорті, а також пільгового проїзду всіх студентів та учнів професійно-технічних навчальних закладів у міському транспорті.

Таким чином, спеціальним нормативним актом, який визначає компетенцію та межі повноважень саме органів місцевого самоврядування в сфері пільгового перевезення окремих категорій осіб, в тому числі й студентів, є Закон України "Про місцеве самоврядування в Україні", підпунктом 2 пункту "а" статті 32 якого визначено, що до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать забезпечення пільгового проїзду учнів, вихованців, студентів та педагогічних працівників до місця навчання і додому у порядку та розмірах, визначених органами місцевого самоврядування, за рахунок видатків відповідних місцевих бюджетів.

Судовою колегією апеляційного суду встановлено, що виконкомом 03.02.2016 було прийнято рішення №47-1 "Про вартість проїзду в міському електричному транспорті (тролейбусі)", відповідно до якого встановлено тариф на разовий проїзд одного пасажира в міському електротранспорті (тролейбусі) - 2,00 грн., вартість разового квитка на проїзд в транспорті (тролейбусі) для учнів загальноосвітніх шкіл, професійно-технічних навчальних закладів, студентів вищих навчальних закладів I-IV рівнів акредитації -1,00 грн.; вартість місячного проїзного квитка в міському електротранспорті (тролейбусі) для населення -105,00 грн., для учнів загальноосвітніх шкіл, професійно-технічних навчальних студентів вищих навчальних закладів I-IV рівнів акредитації - 50,00 грн.

Зазаначене рішення виконкому від 03.02.2016 №47-1 втратило чинність в зв`язку з прийняттям виконкомом рішення від 20.06.2018 №355-1 "Про вартість проїзду в міському електричному транспорті (тролейбусі)", яким встановлено тариф на разовий проїзд одного пасажира в міському електротранспорті (тролейбусі) - 3,00 грн., вартість разового квитка на проїзд в транспорті (тролейбусі) для учнів загальноосвітніх шкіл, професійно-технічних навчальних закладів, студентів вищих навчальних закладів I-IV рівнів акредитації - 1,00 грн.; вартість місячного проїзного квитка в міському електротранспорті (тролейбусі) для населення -160,00 грн., для учнів загальноосвітніх шкіл, професійно-технічних навчальних студентів вищих навчальних закладів I-IV рівнів акредитації - 50,00 грн.

Згідно листа Департаменту фінансів та бюджету Луцької міської ради від 15.11.2018 №13.1-9/921 Департаменту соціальної політики в бюджеті міста на 2018 рік передбачено видатки на компенсаційні виплати на пільговий проїзд електротранспортом окремим категоріям громадян рішенням Луцької міської ради від 22.12.2017 №36/2 "Про бюджет міста Луцька на 2018 рік" в сумі 37 384 4 тис. грн., рішенням від 26.09.2018 №47/1 "Про внесення змін до рішення міської ради від 22.12.2017 №36/2 "Про бюджет міста Луцька на 2018 рік" з врахуванням змін - 41 584 4 тис. грн., рішенням виконавчого комітету Луцької міської ради 07.11.2018 №685-1 "Про внесення змін до бюджету міста" - 42 584,4 тис. грн.

Таким чином, на момент прийняття оскаржуваного рішення виконкому №431-1 від 18.07.2018 "Про внесення змін до рішення виконавчого комітету міської ради від 16 травня 2018 року №265-1 "Про вартість проїзду в автобусах, що працюють на міських маршрутах у звичайному режимі руху" питання забезпечення пільгового проїзду студентів було врегульоване шляхом надання такого проїзду міським електротранспортом, а відтак, рішення №431-1 від 18.07.2018 хоч і впливає на права студентів щодо пільгового перевезення, однак із врахуванням виконання свого обов`язку органом місцевого самоврядування, було прийняте останнім правомірно.

Посилання на рішення Конституційного Суду України від 16.04.2009 №7-рп/2009 у справі за конституційним поданням Харківської міської ради щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 19, статті 144 Конституції України, 25, частини чотирнадцятої статті 46, частин першої, десятої статті 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування) , є передчасне з огляду на наступне.

Рішення Конституційного Суду України від 16.04.2009 дійсно містить висновок (зокрема п.5), що органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов`язані з реалізацією певних суб`єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб`єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення. Це є "гарантією стабільності суспільних відносин" між органами місцевого самоврядування і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього рішення.

Наведений висновок суду зроблено виключно щодо ненормативних правових актів, що підтверджується подальшим висновком Суду про те, що ненормативні правові акти органу місцевого самоврядування є актами одноразового застосування, вичерпують свою дію фактом їхнього виконання, тому вони не можуть бути скасовані чи змінені органом місцевого самоврядування після їх виконання.

Предметом розгляду даної справи є нормативно-правовий акт органу місцевого самоврядування, який продовжує свою дію щодо регулювання певних суспільних відносин на увесь час своєї чинності, що свідчить про наявність права виконкому вносити до нього зміни або скасовувати його.

Зазначений висновок суду підтверджується також і рішенням Конституційного Суду України від 16.04.2009 №7-рп/2009, в пункті 4 якого зазначено, що системний аналіз наведених положень Конституції і законів України дає підстави вважати, що за органами місцевого самоврядування законодавцем закріплюється право на зміну та скасування власних рішень.

Таке право випливає із конституційного повноваження органів місцевого самоврядування самостійно вирішувати питання місцевого значення шляхом прийняття рішень, що є обов`язковими до виконання на відповідній території, оскільки вони є суб`єктами правотворчості, яка передбачає право формування приписів, їх зміну, доповнення чи скасування.

Наведене твердження узгоджується із правовою позицією Конституційного Суду України, викладеною у Рішенні від 3 жовтня 1997 року N 4-зп у справі про набуття чинності Конституцією України, що конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному. Звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього. Загальновизнаним є й те, що з прийняттям нового акту, якщо інше не визначено самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше (абзац п`ятий пункту 3 мотивувальної частини вказаного Рішення).

Узагальнюючи наведене, суд апеляційної інстанції переконаний, що судом першої інстанції надано належну оцінку наявним у справі доказам, а їх достатня кількість та взаємний зв`язок у сукупності дали змогу суду першої інстанції зробити вірний висновок про наявність підстав для відмови у задоволені адміністративного позову.

Враховуючи викладене, колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

З наведеного вбачається, що доводи апеляційної скарги являються безпідставними та необґрунтованими та не спростовують висновків суду першої інстанції, правова оцінка доказів дана вірно, а відтак у задоволенні апеляційної скарги слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 243 ч. 3, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 06.02.2019 року у справі №140/2457/18 - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття.

На Постанову протягом тридцяти днів з моменту набрання нею законної сили може бути подана касаційна скарга безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя В. З. Улицький
судді О. І. Довга
Р. М. Шавель
Повне судове рішення складено 10.05.2019 року