Справа № 480/4131/18
Суддя: Бершов Г.Є.
Дата ухвалення: 2019-05-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 травня 2019 р. Справа № 480/4131/18

Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Бершова Г.Є.

суддів: Катунова В.В. , Ральченка І.М.

за участю секретаря судового засідання Патової Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Сумскій області на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 14.01.2019 (суддя І.Г. Шевченко, м. Суми, повний текст складено 21.01.19) по справі № 480/4131/18

за позовом ОСОБА_1

до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Сумскій області

про визнання протиправною та скасування постанови, зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1) звернувся до суду з позовною заявою до управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Сумській області (далі - відповідач, управління ВД ФССУ у Сумській області, Фонд), в якій просив: визнати незаконною та скасувати постанову від 17.08.2018 №1807/5304/5304/1 про відмову у страхових виплатах та наданні соціальних послуг; зобов'язати відповідача призначити позивачу страхові виплати у зв'язку з професійним захворюванням відповідно до вимог Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування».

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 14.01.2019 року позовні вимоги було задоволено частково.

Визнано протиправною та скасовано постанову управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Сумській області від 17.08.2018 №1807/5304/5304/1 про відмову у страхових виплатах та наданні соціальних послуг ОСОБА_1.

Зобов'язано управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Сумській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 09.08.2018 про призначення страхових виплат у зв'язку з професійним захворюванням, з прийняттям постанови, з урахуванням висновків суду.

В задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Представник відповідача в судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримав та просив суд її задовольнити.

Представник позивача в судовому засіданні проти апеляційної скарги заперечував, просив відмовити в її задоволенні.

Відповідно до статті 308 КАС України справа переглядається в межах задоволених позовних вимог.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, представників сторін, дослідивши матеріали справи, рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Так, судом першої інстанції встановлено та підтверджено судом апеляційної інстанції, що позивач з 21.12.1981 по 11.11.1985, з 26.01.1987 по 02.01.1995 та з 20.04.1999 по 31.12.2003 перебував у трудових відносинах з ВАТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання ім. М.В. Фрунзе» (на даний час ПАТ «Сумське МНВО»), з 01.01.2006 по 28.04.2011, з 18.08.2017 по 07.11.2017 перебував у трудових відносинах з ТОВ «СК Деплекс», в тому числі з 01.01.2007 по 28.04.2011, а також з 18.08.2017 по 07.11.2017 - на посаді електрогазозварника. Зазначене підтверджується копією трудової книжки позивача (а.с.31-34).

У квітні 2016 позивач перебував на стаціонарному лікуванні в клініці Науково-дослідного інституту гігієни праці та професійних захворювань Харківського національного медичного університету (далі - НДІ ГП та ПЗ ХНМУ), де на підставі протоколу засідання профпатологічної лікарсько-експертної комісії (далі ППЛЕК) від 20.04.2016 №10/699 було встановлено вперше професійне захворювання у позивача: хронічне обструктивне захворювання легень ІІ стадії токсико-пилової етіології в фазі нестійкої ремісії, дистонія головних бронхів І-ІІст. Емфізема легень ІІ ступеню. Легенева недостатність ІІ ступеню. Хронічна двостороння сенсоневральна приглухуватість (третій ст.). Хронічний атрофічний ринофаринголарингіт токсико-пилової етіології.

На підставі вказаного протоколу 25.04.2016 було направлено повідомлення форми П-3 про професійне захворювання (отруєння) від 20.04.2016 №22 та 25.04.2016 складено медичний висновок про наявність професійного характеру захворювання №0803/429.

Вказані обставини вбачаються з Повідомлення за формою П-3 від 20.04.2016 (а.с.14) та медичного висновку від 25.04.2016 (а.с.12). В медичному висновку від 25.04.2016 №0803/429 та виписці з медичної карти від 25.04.2016 №08-06/456 (а.с.11,12), зазначено, що протипоказана робота в умовах впливу небезпечних чинників виробничого середовища.

ОСОБА_1 звернувся до відповідача з метою призначення страхових виплат, однак, позивач був повідомлений, що відповідач не має можливості винести постанову та здійснити нарахування і виплату страхових виплат у зв'язку з неможливістю ТОВ СК «Деплекс» надати довідку про середню заробітну плату електрогазозварника 5-го розряду за сумісництвом, оскільки діяльність підприємства ТОВ «СК Деплекс» була призупинена з 01.08.2011 (а.с.19).

Позивач з вказаним не погодився та звернувся до Ковпаківського районного суду м.Суми за захистом своїх прав.

Рішенням Ковпаківського районного суду м.Суми від 16.01.2017 у справі №592/9022/16-ц (а.с.16-17), що набрало законної сили 07.02.107, у зв'язку з тим, що ОСОБА_1 було відмовлено в отриманні страхових виплат, визнано недійсним складене та направлене на останнє місце роботи хворого 20.04.2016 Повідомлення про професійне захворювання Форми П-3 та визнано недійсним акт розслідування хронічного професійного захворювання №1 від 13.06.2016 складений відносно ОСОБА_1 за Формою П-4.

У період з 19.06.2017 по 07.07.2017 позивача повторно оглянули в клініці НДІ ГП та ПЗ ХНМУ, де встановлено професійне захворювання: хронічне обструктивне захворювання легень ІІ стадії токсико-пилової етіології в фазі нестійкої ремісії, дистонія головних бронхів І-ІІст. Емфізема легень ІІ ступеню. Легенева недостатність ІІ ступеню. Хронічна двостороння сенсоневральна приглухуватість (третій ст.). Хронічний атрофічний ринофаринголарингіт токсико-пилової етіології, про що 08.05.2018 направлено повідомлення форми-3 від 03.05.2018 та 08.05.2018 складено медичний висновок №0701-12/509 (а.с.13,20). Тобто фактично було підтверджено встановлений раніше - 20.04.2016 попередній діагноз професійного захворювання, оскільки, ні протокол засідання ППЛЕК від 20.04.2016 №10/699, в ході якого встановлено професійне захворювання, ні виданий на підставі нього медичний висновок від 25.04.2016 №0803/429, визнано недійсними не були (а.с.12,16). Крім того, у п.7 виписки з медичної карти амбулаторного хворого зазначено, що вперше професійне захворювання було встановлено в 2016році (а.с.10)

В повідомленні форми П-3 від 03.05.2018 та у виписці з медичної карти від 07.07.2017 знову було вказано, що працездатність обмежена, протипоказана ОСОБА_1 робота в умовах пилу, токсичних, алергізуючих, подразнюючих речовин, інтенсивного шуму, фізичного перенапруження, несприятливих метеочинників. Направлено до МСЕК для пенсіонування за професійними захворюваннями (а.с.13).

В подальшому було проведено розслідування професійного захворювання та був складений акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання ОСОБА_1 за формою П-4 від 26.07.2018 (далі - акт, а.с.55-56), в пунктом 16 акту якого зазначено, що професійне захворювання виникло за таких обставин: шкідливі умови праці, тривалий стаж в шкідливих умовах праці, не забезпечення працівників засобами індивідуального захисту, допуск до роботи без попередніх та періодичних медичних оглядів, добровільне волевиявлення хворого працювати в шкідливих умовах праці протипоказаних йому згідно рекомендацій лікаря. В п.19 акта зазначено, що позивач не виконав приписи та обмеження лікаря щодо протипоказаної роботи в умовах впливу небезпечних чинників виробничого середовища, як зазначені в медичному висновку від 25.04.2016 (а.с.12) та у виписці з медичної картки від 07.07.2017 (а.с.10).

Позивач, з метою призначення йому страхових виплат у зв'язку із професійним захворюванням повторно звернувся до відповідача з заявою від 09.08.2018 (а.с.35).

17.08.2018 відповідач виніс постанову №-1807/5304/5304/1 про відмову у страхових виплатах та наданні соціальних послуг, якою відмовлено у призначенні ОСОБА_1 страхових виплат, у зв'язку з його бездіяльністю, спрямованою на створення умов для настання страхового випадку (а.с.36).

Позивач не погодився із такою відмовою та оскаржив її до суду.

Суд першої інстанції, задовольняючи частково позовні вимоги, виходив з того, що оскаржувана постанова не була прийнята добросовісно, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, відповідачем не було надано належну оцінку документам, наданим позивачем разом з заявою, тим більше при повторному зверненні, така постанова не може відповідати критеріям правомірності, передбаченим ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції з огляду на таке.

Так, статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Правові, фінансові та організаційні засади загальнообов'язкового державного соціального страхування, гарантії працюючих громадян щодо їх соціального захисту у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності, вагітністю та пологами, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, охорони життя та здоров'я визначає закон України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» від 23.09.1999 №1105-XIV (далі - Закон України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування»).

Відповідно до ч.1 ст.4 Закон України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» Фонд соціального страхування України є органом, який здійснює керівництво та управління загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням від нещасного випадку, у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та медичним страхуванням, провадить акумуляцію страхових внесків, контроль за використанням коштів, забезпечує фінансування виплат за цими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування та здійснює інші функції згідно із затвердженим статутом.

Згідно з п.2 ч.1 ст.9 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» основними завданнями Фонду та його робочих органів є: надання матеріального забезпечення, страхових виплат та соціальних послуг відповідно до цього Закону. В свою чергу, страховими виплатами, відповідно до ч.1 ст. 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» є грошові суми, які Фонд виплачує застрахованому чи особам, які мають на це право, у разі настання страхового випадку. Підставою для оплати потерпілому витрат на медичну допомогу, проведення медичної, професійної та соціальної реабілітації, а також страхових виплат є акт розслідування нещасного випадку або акт розслідуванні професійного захворювання (отруєння) за встановленими формами. Порушення правил охорони праці застрахованим, яке спричинило нещасний випадок або професійне захворювання, не звільняє страховика від виконання зобов'язань перед потерпілим (ч.ч.3,6 ст. 36 закону).

При цьому, відповідно до ч.1 ст.43 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» для розгляду справ про страхові виплати до Фонду подаються: 1) акт розслідування нещасного випадку або акт розслідування професійного захворювання за встановленими формами та/або висновок МСЕК про ступінь втрати професійної працездатності застрахованого чи копія свідоцтва про його смерть; 2) документи про необхідність подання додаткових видів допомоги.

Фонд розглядає справу про страхові виплати на підставі заяви потерпілого або заінтересованої особи за наявності усіх необхідних документів і приймає відповідні рішення у десятиденний строк, не враховуючи дня надходження зазначених документів. Рішення оформляється постановою, в якій зазначаються дані про осіб, які мають право на страхові виплати, розміри виплат на кожного члена сім'ї та їх строки або обґрунтування відмови у виплатах; до постанови додаються копії необхідних документів (ч.ч.1,2 ст.44 закону).

Схожі норми містились і в п.п. 1.4,1.5 Порядку призначення, перерахування та проведення страхових виплат, затвердженого Постановою правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 27 квітня 2007 року №24 (Зареєстровано в Міністерстві юстиції України 22 червня 2007 р. за №715/13982) з метою вдосконалення порядку призначення, перерахування та проведення страхових виплат та здійснення робочими органами виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України страхових виплат застрахованим особам (членам їх сімей) у разі настання нещасного випадку на виробництві та/або професійного захворювання, чинного до 01.10.2018, тобто на час прийняття оскаржуваної постанови (17.08.2018), (далі - Порядок Фонду №24).

Так, відповідно до п.п.1.4, 3.1 зокрема Порядку Фонду №24 робочі органи виконавчої дирекції Фонду розглядають справу про страхові виплати на підставі заяви потерпілого або осіб, які мають право на страхові виплати, за наявності усіх необхідних документів, перелік яких визначений, зокрема у пункті 3.1 цього Порядку (заява потерпілого про призначення страхових виплат; акт розслідування хронічного професійного захворювання за формою П-4 (якщо таке встановлено); рішення суду про встановлення факту нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання (якщо було засідання суду з цього питання); висновок МСЕК про ступінь втрати професійної працездатності; довідка про середню заробітну плату (доход); копія трудової книжки або витяг з неї, засвідчені страхувальником або підписом працівника робочого органу виконавчої дирекції Фонду при пред'явленні оригіналу; довідка про розмір пенсії по інвалідності (якщо вона призначена) унаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання (у тому числі про розмір одержуваних надбавок), і приймають відповідні рішення у десятиденний строк, не враховуючи дня надходження останнього документа.

Колегією суддів встановлено, що позивачем до відповідача були надані всі наявні у нього документи разом з заявою про призначення страхових виплат від 09.08.2018 (а.с.35).

При цьому, правовою підставою для відмови у страхових виплатах відповідач у постанові від 17.08.2018 зазначив ст. 45 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» (а.с.36), відповідно до п.1 ч.1 якої Фонд відмовляє у страхових виплатах і наданні соціальних послуг застрахованому, якщо мали місце: навмисні дії, а також бездіяльність (приховування захворювань, невиконання приписів та обмежень лікаря) потерпілого, спрямовані на створення умов для настання страхового випадку.

Відповідач, посилаючись на виписку з медичної карти амбулаторного (стаціонарного хворого) від 07.07.2017 та медичний висновок ППЛЕК НДІ ГП та ПЗ ХНМУ від 25.04.2016, зробив висновок, що позивач, знаючи та прямо усвідомлюючи, що йому протипоказана робота в умовах впливу небезпечних чинників виробничого середовища, 18.08.2017 працевлаштувався на ТОВ «СК Деплекс» електрогазозварником ручного зварювання, де шкідливі фактори виробничого середовища на робочому місці перевищували нормативне значення. Тобто, ОСОБА_1 допустив свідому бездіяльність (невиконання приписів та обмежень лікаря), спрямовану на створення умов для настання страхового випадку.

Проте, колегія суддів не погоджується з таким висновком відповідача, оскільки за приписами п.1 ч.1 ст. 45 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» підставою для відмови у страхових виплатах є встановлення факту, по-перше, навмисних дій та бездіяльності потерпілого, по-друге, саме такі дії чи бездіяльність повинні були бути спрямовані на створення умов для настання страхового випадку, в даному випадку, в розумінні п.10 ч.1 ст.1 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» - виникнення професійного захворювання.

Разом з тим, з медичного висновку ППЛЕК НДІ ГП та ПЗ ХНМУ від 25.04.2016 №0803/429, на який також посилається відповідач (а.с.12,36), та який передував акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 26.07.2018, вбачається, що підґрунтям для визначення професійної категорії захворювання є стаж роботи в шкідливих умовах праці 23 роки (не 3 місяці), інформація про умови праці представлена в санітарній характеристиці позивача від 21.03.2016 №284, анамнез хвороби - розвиток захворювань в період контакту з шкідливими умовами праці. Згідно вказаного ж медичного висновку, виданого на підставі протоколу засідання ППЛЕК від 20.04.2016, вперше професійне захворювання було встановлено позивачу в 2016 році. Про те, що позивачу професійне захворювання вперше встановлено в 2016 році зазначено і у виписці з медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого від 07.07.2017 №07-01-13/683 (а.с.10), на яку також посилається відповідач. При цьому, в усіх зазначених документах, а також в акті розслідування від 26.07.2017 зазначено, що позивач в умовах впливу шкідливих факторів працював, не 3 місяці, а на багато більше, в тому числі в акті зазначено 9 років.

У зв'язку з цим, висновок відповідача, що бездіяльність позивача, яка полягала у не виконанні ОСОБА_1 приписів лікарів, зазначених у медичному висновку від 25.04.2016 та у виписці із медичної карти від 07.07.2017, та була спрямована на створення умов для настання страхового випадку є необґрунтованим, оскільки будь-які подальші дії позивача після встановлення вперше в 2016 році професійного захворювання (тобто настання страхового випадку) вже не можуть вплинути на виникнення професійного захворювання, оскільки воно вже встановлене, а тому три місяці роботи на посаді електрозварника в ТОВ «СК Деплекс» (з 18.08.2017 по 07.11.2017) не могли призвести до виникнення професійного захворювання, яке вже було встановлено в 2016 році.

Окрім того, жодного належного доказу на підтвердження того, що позивачем свідомо була вчинена бездіяльність, спрямована на настання страхового випадку, відповідачем суду не надано. Доказів на підтвердження того, що ОСОБА_1 був обізнаний про шкідливі умови праці, зокрема, з 18.08.2017 по 07.11.2017, відповідачем суду не надано. Ті ж протоколи за №121 від 26.10.2017, №141 від 27.10.2017, №186 від 27.10.2017 (а.с.42-44), на які посилається відповідач, в обґрунтування своєї позиції, не свідчать про той факт, що позивач перед початком своєї роботи в 2017р. був обізнаний про шкідливі умови праці на робочому місці. На жодному протоколі відсутній підпис позивача про його ознайомлення з вказаними протоколами.

Акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 26.07.2018 форми П-4 (а.с.55-56) також не свідчить про той факт, що позивач вчинив навмисну бездіяльність, спрямовану на створення умов для настання страхового випадку, оскільки, як вже зазначалось вище фактично страховий випадок настав ще в 2016 році.

На підставі викладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскаржувана постанова не була прийнята добросовісно, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, відповідачем не було надано належну оцінку документам, наданим позивачем разом з заявою, тим більше при повторному зверненні, така постанова не може відповідати критеріям правомірності, передбаченим ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Щодо вимоги ОСОБА_1 зобов'язати відповідача призначити позивачу страхові виплати у зв'язку з професійним захворюванням відповідно до вимог Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування», колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов'язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених проектом нормативно-правового акта. Таке право органу виконавчої влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування обумовлене певною свободою (тобто вільним або адміністративним розсудом) в оцінюванні та діях, у виборі одного з варіантів рішень та правових наслідків.

Наділивши державні органи та осіб, уповноважених на виконання функцій держави дискреційними повноваженнями, законодавець надав відповідному органу держави та особам уповноважених на виконання функцій держави певну свободу розсуду при прийнятті управлінського рішення.

Згідно з Рекомендаціями Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Адміністративний суд не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Приймаючи до уваги, норми ст.44 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування», п.п.1.4, 1.5 Порядку Фонду №24, а також п.п. 1.4,1.5 Порядку призначення, перерахування та проведення страхових виплат, затвердженого Постановою правління Фонду соціального страхування України від 19 липня 2018 року N 11, чинного на час прийняття рішення судом, враховуючи, що призначення страхових виплат відноситься до повноважень відповідача, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про зобов'язання відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 09.08.2018 про призначення страхових виплат у зв'язку з професійним захворюванням, з прийняттям постанови, з урахуванням висновків суду.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Статтею 316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів, переглянувши рішення суду першої інстанції, дійшла висновку, що при прийнятті рішення суд першої інстанції дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права.

Наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 245, 246, 250, 315, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Сумскій області - залишити без задоволення.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 14.01.2019 по справі № 480/4131/18 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Г.Є. Бершов
Судді В.В. Катунов І.М. Ральченко
Постанова складена в повному обсязі 08.05.19.