Справа № 158/893/19
Суддя: Святецький Віктор Валентинович
Дата ухвалення: 2019-05-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2019 рокуЛьвів№ 857/4499/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Святецького В.В.

суддів Пліша М.А., Шинкар Т.І.

з участю секретаря судового засідання Гнідець Р.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу громадянина Турецької Республіки ОСОБА_1 на рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 04 квітня 2019 року в справі №158/893/19 (суддя Костюкевич О.К., м. Ківерці, повний текст рішення складено 04.04.2019) за позовом військової частини НОМЕР_1 Державної прикордонної служби України до громадянина Турецької Республіки ОСОБА_1 про продовження строку затримання з метою забезпечення передачі іноземця відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію,-

встановив:

Військова частина НОМЕР_1 Державної прикордонної служби України звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просила продовжити строк затримання на шість місяців громадянина Турецької Республіки ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою забезпечення передачі його відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, а саме до 18.10.2019.

Рішенням від 04 квітня 2019 року Ківерцівський районний суд Волинської області адміністративний позов задовольнив повністю.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, громадянин Турецької Республіки ОСОБА_3 оскаржив його в апеляційному порядку, оскільки вважає, що суд першої інстанції не в повному обсязі з`ясував обставини, що мають значення для справи; не доведено всіх обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; існує невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Вимоги за апеляційною скаргою обґрунтовує тим, що передумовою для продовження строку затримання є одночасна наявність двох підстав: відсутність співпраці з боку іноземця з органами державної міграційної служби та неодержання інформації з країни його походження.

Натомість, скаржник зазначає, що повідомлення під час анкетування всієї необхідної інформації, а також надання можливості провести дактилоскопію вказують на його співпрацю із органами державної міграційної служби.

Поряд з цим, вказує на необґрунтоване зволікання органів прикордонної служби по вжиттю відповідних заходів щодо позивача, яке, в свою чергу, призводить до безпідставного тривалого утримання позивача в пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, що беззаперечно має наслідком порушення його прав, гарантованих ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом №475/97-ВР від 17.07.1997.

З огляду на викладене, просить апеляційну скаргу задовольнити, скасувати рішення суду першої інстанції та відмовити в задоволенні адміністративного позову.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України, у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, апеляційний суд вважає, що скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Суд встановив та матеріалами справи підтверджується, що громадянин Турецької Республіки ОСОБА_3 перебуває на території України незаконно.

Згідно з рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 23.10.2018 задоволено адміністративний позов військової часини НОМЕР_1 Державної прикордонної служби України до громадянина Турецької Республіки ОСОБА_1 про затримання іноземця або особи без громадянства з метою забезпечення її передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію.

Відповідач перебуває у Волинському пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні.

На день звернення до суду з відповідним позовом інформації від Генерального консула Туреччини в Україні щодо підтвердження факту належності відповідача до громадянства Турецької Республіки не надходило.

За час перебування у Волинському ПТПІ Мурат Деліканлі із заявою про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, не звертався.

18.04.2019 року закінчувався строк затримання відповідача та перебування у Волинському ПТПІ, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з позовом.

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що наявні визначені ст. 289 КАС України підстави для продовження строку затримання відповідача в пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, у зв`язку неможливість ідентифікації його особи.

Надаючи правову оцінку обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, апеляційний суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст. 2 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» правовий статус іноземців та осіб без громадянства визначається Конституцією України, цим та іншими законами України, а також міжнародними договорами України.

Нормами ч. 4 ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» передбачено, що іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більше як вісімнадцять місяців. У разі звернення особи під час її перебування в пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, вона продовжує перебувати в зазначеному пункті до остаточного прийняття рішення за заявою.

Особливості провадження у справах за адміністративними позовами з приводу затримання та видворення іноземців та осіб без громадянства визначені ст. 289 КАС України.

Згідно з ч. ч. 11, 13 ст. 289 КАС України строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців. За наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, цей строк може бути продовжений, але не більш як на вісімнадцять місяців. Умовами, за яких неможливо ідентифікувати іноземця чи особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи, є:

1) відсутність співпраці з боку іноземця або особи без громадянства під час процедури його ідентифікації;

2) неодержання інформації з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства чи документів, необхідних для ідентифікації особи.

Відповідно до пп. f п. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом, зокрема, законний арешт або затримання особи з метою запобігання її недозволеному в`їзду в країну чи особи, щодо якої провадиться процедура депортації або екстрадиції.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що законодавцем передбачено можливість затримання іноземця або особи без громадянства та продовження строку такого затримання за наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні.

Нормами ст. 29 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» передбачається, що передача з України або прийняття в Україну іноземця або особи без громадянства здійснюється відповідно до міжнародного договору про реадмісію. Іноземці або особи без громадянства, прийняті відповідно до міжнародного договору про реадмісію, які не мають законних підстав для перебування на території України, підлягають примусовому видворенню у разі, якщо між Україною і країною громадянської належності чи країною попереднього постійного проживання таких іноземців або осіб без громадянства відсутній договір про реадмісію.

Законом України «Про ратифікацію Угоди між Кабінетом Міністрів України та Урядом Турецької Республіки про реадмісію осіб» від 24.07.2006 було ратифіковано Угоду між Кабінетом Міністрів України та Турецької Республіки про реадмісію осіб, підписану 07 червня 2005 року у місті Анкара.

Вказана Угода визначає підстави та порядок реалізації компетентними та уповноваженими органами України положень про реадмісію (приймання-передавання) громадян обох держав, а також порядок їх взаємодії під час здійснення реадмісійних процедур.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 , або особа, яка назвалась вказаним ім`ям та стверджувала, що є громадянином Турецької Республіки, після незаконного перетину кордону України був прийнятий на територію України у встановленому угодою порядку під час проведення прикордонно -представницької зустрічі. Документи, що посвідчують особу та підтверджують законність перебування на території України у вказаної особи були відсутні. Такі документи в подальшому не були надані відповідачем ні до військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 , а ні до суду.

Відповідно до п. 2.7 Інструкції про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Служби безпеки України № 353/271/150 від 23.04.2012 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 21.05.2012 за №806/21119, у разі відсутності в іноземця документів, що посвідчують особу, територіальний орган, територіальний підрозділ ДМС, орган СБУ або орган охорони державного кордону України вживають заходів щодо їх ідентифікації та документування (запити до дипломатичних представництв або консульських установ із долученням двох кольорових фотокарток на кожну особу).

Для вчинення дій, пов`язаних з застосуванням процедури реадмісії, ІНФОРМАЦІЯ_3 (військовою частиною НОМЕР_1 ) вжито ряд заходів щодо ідентифікації особи та визначення приналежності до громадянства Турецької Республіки.

Зокрема, на адресу Генерального консула Турецької Республіки в Україні направлялися запит та лист щодо встановлення особи відповідача, зокрема, повідомлення від 19.10.2018 №81/1672, повторний запит від 26.11.2018 №81/1878.

З системного аналізу вказаних документів вбачається, що вони, крім іншого, містили наведені відповідачем відомості про його особу, фотографію відповідача, дактилоскопічну карту, необхідну для ідентифікації особи.

Колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на те, що визначальним при розгляді даної справи є встановлення активних дій з боку позивача для забезпечення реадмісії з метою уникнення безпідставного обмеження свободи особи.

З огляду на те, що такі дії підтверджуються матеріалами справи, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги про невжиття позивачем необхідних заходів для з`ясування особи відповідача є необґрунтованими.

Докази, що беруться колегією суддів до уваги, є достатніми для висновку про те, що на час звернення позивача з відповідним позовом ним вживаються необхідні дії для забезпечення реадмісії особи та таке забезпечення потребує додаткового часу.

Враховуючи те, що інформація з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства на час розгляду справи відсутня, крім того відсутні у відповідача документи, які дають право на виїзд з України, колегія суддів вважає, що забезпечити процедуру реадмісії громадянина Турецької Республіки ОСОБА_1 неможливо, а тому наявні визначені ст. 289 КАС України підстави для продовження строку затримання відповідача в пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства (КАС) України визначено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд визнає, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив обставини справи та ухвалив законне рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, рішення суду першої інстанції ґрунтується на повно, об`єктивно і всебічно з`ясованих обставинах, доводи апеляційної скарги їх не спростовують, а тому підстав для скасування рішення суду першої інстанції немає.

Керуючись статтями 243, 289, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ :

апеляційну скаргу громадянина Турецької Республіки ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 04 квітня 2019 року в справі №158/893/19 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя В. В. Святецький
судді М. А. Пліш
Т. І. Шинкар
Повне судове рішення складено 08.05.2019.