Справа № 260/89/19
Суддя: Маєцька Н.Д.
Дата ухвалення: 2019-05-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

10 травня 2019 року

м. Ужгород

№ 260/89/19

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючої - судді Маєцької Н.Д.

при секретарі судового засідання - Кустрьо В.М.,

за участю:

представника позивача - ОСОБА_2,

представника відповідача - Далекорей С.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Виноградівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

У відповідності до ч.3 ст.243 Кодексу адміністративного судочинства України в судовому засіданні 10 травня 2019 року проголошено вступну та резолютивну частини Рішення. Рішення в повному обсязі складено 15 травня 2019 року.

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернулася до Закарпатського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Виноградівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області (далі - відповідач, Виноградівське ОУПФ України Закарпатської області), якою просить: визнати відмову у призначенні та виплаті Виноградівським об'єднаним Управлінням Пенсійного фонду України Закарпатської області ОСОБА_1 грошової допомоги при призначення їй пенсії за віком, яка визначена у пункті 7-1 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" - незаконною та зобов'язати Виноградівське об'єднане управління Пенсійного фонду України Закарпатської області виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу при призначенні їй пенсій за віком, яка зазначена у пункті 7-1 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Позовні вимоги обґрунтовані тим, позивачу призначено пенсію за віком. Страховий стаж на момент призначення пенсії становив 36 років 2 місяці 28 днів. На день досягнення пенсійного віку позивач працювала на посаді, робота на якій дає право на призначення пенсії за вислугу років, має необхідний трудовий стаж, відповідно має право на нарахування та виплату грошової допомоги відповідно до п. 7-1 розділу XV "Прикінцеві положення Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування". Однак, така допомога при призначенні пенсії позивачу виплачена не була. Листом від 18 липня 2018 року відповідач повідомив адвоката позивача про те, що визначення основного місця роботи ОСОБА_1 є неможливим, у зв'язку з чим відсутній необхідний стаж роботи, що дає право на призначення та виплату грошової допомоги. Позивач вказує, що чинне законодавство не встановлює вимогу про наявність основного страхового стажу в закладах та установах державної або комунальної форми власності для отримання вказаної допомоги. Відтак, вважає протиправною не виплату їй грошової допомоги відповідно до пункту 7-1 розділу XV "Прикінцеві положення Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги з підстав, що наведені у позовній заяві, просив суд їх задовольнити.

Відповідач надав суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого просить відмовити у задоволенні позову в зв'язку з тим, що згідно індивідуальних відомостей про застраховану особу позивач з лютого 2003 року паралельно з управлінням освіти Берегівської міської ради працювала у редакції газети "Берегово", їй нараховувалась заробітна плата та сплачувалися внески. Паралельно, за періоди 01 січня 2005 року - 01 серпня 2004 рр., 01 жовтня 2004 - 31 березня 2006 рр., відображено також нарахування заробітної плати, сплата внесків редакцією газети "Прикордонний соціал-демократ". При цьому, у графі "код типу ставки" зазначено і управлінням освіти і редакціями газет "1", що означає основне місце роботи. Таким чином, визначення основного місця роботи для виплати одноразової грошової допомоги є неможливим, а відтак відсутні підстави для її виплати.

В судовому засіданні представник відповідача проти позову заперечив з мотивів, що викладені у відзиві на позовну заяву.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про задоволення адміністративного позову, виходячи з наступного:

Судом встановлено, що протоколом № 1233 від 08 вересня 2017 року відповідач призначив ОСОБА_1 пенсію за віком . Загальний стаж позивача на момент призначення пенсії становив 36 років 2 місяці 28 дні.

Як вбачається із записів у трудовій книжці позивача № 864 вона працювала зокрема на наступних посадах:

- з 15 серпня 1983 року по 31 серпня 1984 рік - у Білоцерківській середній школі вчителем французької мови;

- 01 вересня 1984 року - прийнята на посаду старшої піонервожатої середньої школи № 8 м. Берегова;

- 01 вересня 1986 року - переведена на посаду вчителя російської мови та літератури;

- 01 жовтня 1993 року - переведена на посаду заступника директора середньої школи № 8 м. Берегова;

- 01 вересня 2002 року - переведена на посаду методиста методкабінету управління освіти Берегівської міської ради;

- 01 вересня 2006 року - призначена на посаду заступника директора та на посаду педагога організатора (0,5 ставки) Берегівської ЗОШ І-ІІІ ст. № 10;

- 31 серпня 2011 року - звільнена з посади заступника директора Берегівської ЗОШ І-ІІІ ст. № 10;

- 01 вересня 2011 року - призначена на посаду заступника директора школи та вчителя етики Берегівської ЗОШ І-ІІІ ст. № 10;

- 31 серпня 2017 року - звільнена з посади заступника директора та вчителя французької мови Берегівської ЗОШ І-ІІІ ст. № 10 за власним бажанням, у зв'язку з виходом на пенсію.

Крім того, судом встановлено, що позивач з 11 лютого 2005 року прийнята на посаду заступника головного редактора редакції газети "Прикордонний соціал-демократ".

16 липня 2018 року представник позивача звернувся із адвокатським запитом до Виноградівського ОУПФ України Закарпатської області з питання виплати грошової допомоги відповідно до пункту 7-1 розділу XV "Прикінцеві положення Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Листом від 18 липня 2018 року Виноградівське ОУПФ України Закарпатської області повідомило представника позивача, що згідно записів трудової книжки колгоспника № 864 від 02 вересня 1974 року з 01 вересня 2006 року по 31 серпня 2017 року ОСОБА_1 працювала в ЗОШ І-ІІІ ступенів № 10 на посаді, яка передбачена Постановою № 909 та дає право на призначення пенсії за вислугу років. Разом з цим, згідно запису № 03 вкладки в трудову книжку НОМЕР_3 з 11 лютого 2005 року ОСОБА_1 прийнята на посаду заступника головного редактора редакції газети "Прикордонний соціал-демократ" де і працює по теперішній час. В трудовій книжці не визначено основне місце роботи та робота за сумісництвом. Згідно відомостей про застраховану особу форми ОК-5 обидва роботодавці подавали звіти, як основне місце роботи.

З огляду на вищенаведене, відповідач зазначив, що за матеріалами пенсійної справи визначення основного місця роботи ОСОБА_1 є неможливим, у зв'язку з чим відсутній необхідний стаж роботи, що дає право на призначення та виплату грошової допомоги, передбаченої ч. 7-1 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до п. "е" ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" право на пенсію за вислугу років мають: працівники освіти, охорони здоров'я та соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 - не менше 25 років та після цієї дати: з 1 квітня 2015 року по 31 березня 2016 року - не менше 25 років 6 місяців; з 1 квітня 2016 року по 31 березня 2017 року - не менше 26 років; з 1 квітня 2017 року по 31 березня 2018 року - не менше 26 років 6 місяців; з 1 квітня 2018 року по 31 березня 2019 року - не менше 27 років; з 1 квітня 2019 року по 31 березня 2020 року - не менше 27 років 6 місяців; з 1 квітня 2020 року по 31 березня 2021 року - не менше 28 років; з 1 квітня 2021 року по 31 березня 2022 року - не менше 28 років 6 місяців; з 1 квітня 2022 року по 31 березня 2023 року - не менше 29 років; з 1 квітня 2023 року по 31 березня 2024 року - не менше 29 років 6 місяців; з 1 квітня 2024 року або після цієї дати - не менше 30 років.

Переліком посад, закладів, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 №909 в розділі "Освіта" "Загальноосвітні навчальні заклади, військові загальноосвітні навчальні заклади, музичні і художні школи" передбачено, що право на пенсію за вислугу років мають учителі, логопеди, вчителі-логопеди, вчителі-дефектологи, викладачі, сурдопедагоги, тифлопедагоги, вихователі, завідуючі та інструктори слухових кабінетів, директори, завідуючі, їх заступники з навчально-виховної (навчальної, виховної), навчально-виробничої частини або роботи з виробничого навчання, завідуючі навчальною і навчально-виховною частиною, завідувачі філіями, їх заступники з навчально-виховної (навчальної, виховної) роботи, соціальні педагоги (організатори позакласної та позашкільної виховної роботи з дітьми), практичні психологи, педагоги-організатори, майстри виробничого навчання, керівники гуртків, секцій, студій та інших форм гурткової роботи

Відповідно до п. 7-1 розділу розділу XV "Прикінцеві положення Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е" - "ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення.

Виплата зазначеної грошової допомоги здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Порядок обчислення стажу, який дає право на призначення грошової допомоги, та механізм виплати цієї допомоги встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Так, умови обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги відповідно до пункту 7-1 розділу XV Прикінцеві положення Закону № 1058-IV та механізм її виплати визначає Порядок обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги, та її виплати, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 № 1191 (далі - Порядок № 1191).

Відповідно до пункту 2 Порядку № 1191 до страхового стажу, що визначає право на виплату грошової допомоги, зараховуються періоди роботи в закладах та установах державної та комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е" і "ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", що передбачені переліком закладів і установ освіти, охорони здоров'я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 № 909 "Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров'я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років".

Пунктом 5 Порядку № 1191 визначено, що грошова допомога надається особам, яким починаючи з 01.10.2011 призначається пенсія за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" та які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 зазначеного Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е" - "ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію.

Відповідно до п. 6 Порядку № 1191 для визначення розміру грошової допомоги враховується місячний розмір пенсії, обчислений згідно зі статтями 27 і 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" станом на день її призначення.

Як вже встановлено судом, позивачу 08 вересня 2017 року призначено пенсію за віком. Загальний стаж позивача складає 36 років 2 місяці 28 дні.

Відповідач, як на підставу не виплати грошової допомоги посилається на те, що в трудовій книжці позивача на визначено основне місце роботи та роботи за сумісництвом, оскільки згідно відомостей про застраховану особи обидва роботодавці подавали звіти, як за основне місце роботи.

Однак, суд зазначає, що відповідно до ч. 2 ст. 21 Кодексу законів про працю (далі - КЗпП України) працівник має право реалізувати свої здібності до продуктивної і творчої праці шляхом укладення трудового договору на одному або одночасно на декількох підприємствах, в установах, організаціях, якщо інше не передбачене законодавством, колективним договором або угодою сторін.

Постановою Кабінету Міністрів України "Про роботу за сумісництвом працівників державних підприємств, установ і організацій" від 03 квітня 1993 року № 245 передбачено, що робітники, спеціалісти і службовці державних підприємств, установ і організацій мають право працювати за сумісництвом, тобто виконувати, крім своєї основної, іншу роботу на умовах трудового договору. На умовах сумісництва працівники можуть працювати на тому ж або іншому підприємстві, в установі, організації або у громадянина у вільний від основної роботи час.

Відповідно до п. "а" ст. 3 Закону України "Про пенсійне забезпечення" право на трудову пенсію мають особи, зайняті суспільно корисною працею, при додержанні інших умов, передбачених цим Законом: особи, які працюють на підприємствах, в установах, організаціях, кооперативах (у тому числі за угодами цивільно-правового характеру), незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, або є членами колгоспів та інших кооперативів (далі іменуються - підприємства та організації, якщо не обумовлено інше), - за умови сплати підприємствами та організаціями страхових внесків до Пенсійного фонду України.

Відповідно до ч. 1 ст. 56 Закону України "Про пенсійне забезпечення" до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

У відповідності до ст. 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

У зазначених нормативно-правових актах відсутнє застереження щодо можливості призначення пенсії за вислугу років працівникам освіти виключно з урахуванням стажу за основним місцем роботи. Таке право надається і гарантується особі за виконання специфічної роботи, що в даному випадку підтверджується матеріалами справи та не заперечується відповідачем.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 11 квітня 2018 року у справі № 456/1310/17.

Таким чином, враховуючи те, що на день призначення пенсії за віком позивач досягла пенсійного віку, раніше будь-яких пенсій не отримувала та мала необхідний страховий стаж (стаж роботи, який дає право на пенсію за вислугу років), суд дійшов висновку, що при призначенні пенсії за віком остання мала право на отримання грошової допомоги в розмірі десяти місячних пенсій згідно пункту 7-1 розділу XV Прикінцевих положень Закону № 1058-IV, а тому відповідач протиправно відмовив позивачу щодо виплати зазначеної допомоги.

Крім того, суд зазначає, що невизначеність щодо основного місця роботи позивача була допущена не з його вини. Ризик помилки роботодавця позивача не повинен покладатися на останнього та вказана помилка не може бути виправленою за рахунок позивача.

Відповідно до ч. 4 ст. 245 КАС України суд може зобов'язати відповідача - суб'єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб'єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Таким чином, суд вважає, що належним способом захисту порушеного права позивача є зобов'язання Виноградівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу в розмірі десяти місячних пенсій у відповідності до пункту 7-1 розділу XV "Прикінцеві положення Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Стосовно посилань представника відповідача на пропущення позивачем строку звернення до суду, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

З матеріалів позовної заяви судом встановлено, що позивач дізнався про порушення безпосередньо його прав, свобод та інтересів, отримавши лист відповідача від 18 липня 2018 року № 5311/09.

До суду з позовною заявою позивач звернувся 24 січня 2019 року, тобто в межах строку звернення до адміністративного суду.

Також, суд не приймає до уваги посилання відповідача на те, що позивач був повідомлений про відсутність підстав для призначення та виплати грошової допомоги ще у 2017 року, а саме: листом від 28 грудня 2017 року, оскільки відповідачем не надано доказів направлення вказаного листа позивачу та доказів його отримання.

У відповідності до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 КАС України. Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Відповідач не довів відсутність підстав для нарахування та виплати позивачу грошової допомоги, в той же час, матеріалами справи підтверджується право позивача на призначення такої допомоги. Таким чином, вимоги позову відповідають вимогам законодавства та встановленим в судовому засіданні обставинам справи, що підтверджені належними та допустимими доказами та, за наведених обставин, позов слід задовольнити в повному обсязі, визнавши протиправними дії Виноградівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області щодо відмови ОСОБА_1 у нарахуванні та виплаті грошової допомоги відповідно до пункту 7-1 розділу XV "Прикінцеві положення Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" та зобов'язавши відповідача нарахувати та виплати позивачу таку допомоги.

У відповідності до ст. 139 КАС України необхідно стягнути на користь позивача судові витрати у розмірі 768,40 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Виноградівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області.

Керуючись ст. ст. 5, 9, 19, 77, 139, 243, 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Виноградівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області (Закарпатська область, м. Виноградів, вул. Миру, буд. 43, ) про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити.

2. Визнати протиправними дії Виноградівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області щодо відмови ОСОБА_1 у нарахуванні та виплаті грошової допомоги відповідно до пункту 7-1 розділу XV "Прикінцеві положення Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

3. Зобов'язати Виноградівське об'єднане управління Пенсійного фонду України Закарпатської області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу в розмірі десяти місячних пенсій у відповідності до пункту 7-1 розділу XV "Прикінцеві положення Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

4. Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) за рахунок бюджетних асигнувань Виноградівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області (Закарпатська область, м. Виноградів, вул.. Миру, буд. 43, ) судові витрати у розмірі 768,40 грн. (сімсот шістдесят вісім гривень сорок копійок).

5. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (з урахуванням особливостей, що встановлені пп. 15.5 п. 15 Розділу VII КАС України).

Суддя

Н.Д. Маєцька