Справа № 826/7084/18
Суддя: Ганечко Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2019-05-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/7084/18 Суддя (судді) першої інстанції: Васильченко І.П.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 травня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Ганечко О.М.,

суддів Коротких А.Ю.,

Федотова І.В.,

за участі секретаря судового засідання Біднячук Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 18.12.2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної фіскальної служби України про визнання протиправним та скасування наказу № 153 від 22.03.2018,

В С Т А Н ОВ И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державної фіскальної служби України, у якому просив:

- визнати протиправним та скасувати наказ Державної фіскальної служби України від 22.03.2018 № 153 «Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки платника податків фізичної особи - ОСОБА_1 »;

- визнати дії Державної фіскальної служби України щодо проведення документальної позапланової невиїзної перевірки фізичної особи - ОСОБА_1 протиправними, результати якої оформлені актом від 04.04.2018 № 3/99-99-13-04-01/ «Про результати документальної позапланової невиїзної перевірки з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства, ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податку НОМЕР_1 за період з 01.01.1998 по 31.12.2016».

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 18.12.2018 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на незаконність, необґрунтованість рішення, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також неповне з'ясування судом обставин та дослідження доказів не в повному обсязі, що мають значення для розгляду справи

У судовому засіданні представник апелянта підтримав апеляційну скаргу, просив її задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив суд залишити рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 18.12.2018 року без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, представників учасників справи, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Так, у відповідності до положень ст. 308 КАС України, справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

У відповідності до п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, на підставі п. 44.7 ст. 44, п. п. 78.1.5 п. 78.1 ст. 78, ст. 79, п. 86.7 ст. 86 Податкового кодексу України, Державною фіскальною службою України прийнято наказ від 22.03.2018 № 153 «Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки платника податків фізичної особи - ОСОБА_1 ».

Так, згідно з вищезазначеним наказом контролюючим органом проведено документальну позапланову невиїзну перевірку з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства платником податків - фізичною особою ОСОБА_1 за період з 01.01.1998 по 31.12.2016 тривалістю 5 робочих днів. (а. с. 13)

За результатами проведення перевірки складено акт від 04.04.2018 № 3/99-99-13-04-01/. (а. с. 15-31)

Вважаючи дії податкового органу по проведенню перевірки та рішення (наказ) про її призначення протиправними та такими, що не узгоджуються з приписами податкового законодавства, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позовних вимог, виходив з того, що дозвіл на проведення перевірки відповідачу надано ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 03.08.2017 по справі № 757/44914/17-к, яка набрала законної сили, а тому, підлягала обов'язковому виконанню податковим органом, у зв'язку з чим, останнім було прийнято наказ та проведено перевірку позивача. Крім того, інші посилання позивача в позовній заяві під час розгляду справи не знайшли свого підтвердження та відхилені судом.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити таке.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України.

Згідно з п. 75.1 ст. 75 ПК України, контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Так, згідно з п. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75 ПК України, документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов'язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Документальною невиїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться в приміщенні контролюючого органу.

Вимогами п. п. 78.1.5 п. 78.1 ст. 78 ПК України регламентовано, що документальна позапланова перевірка здійснюється за наявності хоча б однієї з таких підстав, зокрема, платником податків подано в установленому порядку контролюючому органу заперечення до акта перевірки та/або додаткові документи в порядку, визначеному пунктом 44.7 статті 44 цього Кодексу, або скаргу на прийняте за її результатами податкове повідомлення-рішення, в яких вимагається повний або частковий перегляд результатів відповідної перевірки або скасування прийнятого за її результатами податкового повідомлення-рішення у разі, коли платник податків у своїй скарзі (запереченнях) посилається на обставини, що не були досліджені під час перевірки, та об'єктивний їх розгляд неможливий без проведення перевірки. Така перевірка проводиться виключно з питань, що стали предметом оскарження.

Варто звернути увагу на те, що оскаржуваний наказ про проведення перевірки прийнято контролюючим органом на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 03.08.2017 по справі № 757/44914/17-к в межах кримінального провадження № 0002307 від 19.07.2017.

Так, у серпні 2017 року слідчий Генеральної прокуратури України звернувся до слідчого судді Печерського районного суду з клопотанням про призначення позапланової перевірки платника податків ОСОБА_1 з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за періоди 1998-2016 роки, що обгрунтовувалось тим, що управлінням з розслідування кримінальних проваджень у сфері економіки Департаменту з розслідування особливо важливих справ у сфері економіки Генеральної прокуратури України здійснюється досудове розслідування № 0002307 від 19.07.2017, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 212 КК України.

У зазначеному клопотанні прокурор посилався на положення п. п. 78.1.11 п. 78.1 ст. 78 ПК України, ст. ст. 36, 93 КПК України, як на правові підстави для розгляду слідчим суддею клопотання та призначення позапланової документальної перевірки.

Клопотання прокурора було розглянуто слідчим суддею 03.08.2017 з участю ініціатора клопотання та без участі самого ОСОБА_1 Ухвалою слідчого судді клопотання задоволено, призначена вищевказана перевірка. (а. с. 168-171).

ОСОБА_1 оскаржив ухвалу слідчого судді до Київського апеляційного суду. Розглядаючи справу, Київський апеляційний суд встановив, що працівник Генеральної прокуратури не мав повноважень на звернення до суду з вищеозначеним клопотанням.

Київський апеляційний суд встановив, що слідчий суддя не мав повноважень на розгляд клопотання, поданого прокурором Генеральної прокуратури. Задовольнивши клопотання слідчого, слідчий суддя вийшов за межи повноважень, наданих йому законом. При цьому слідчий суддя прийняв ухвалу, яка не передбачена діючим законодавством, і при цьому прийняв її у позапроцесуальний спосіб.

Враховуючи, що ухвала слідчого судді від 03.08.2017 постановлена з істотним порушенням вимог закону, Київський апеляційний суд скасував її своєю ухвалою від 08.10.2018. Дана ухвала набрала законної сили та оскарженню на підлягає. (а. с. 168-171)

Відповідно до ч. 4 ст. 78 Кодексу адміністративного судочинства України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Колегія суддів звертає увагу на те, що підставою для прийняття оскаржуваного наказу № 153 від 22.03.2018 було подання позивачем заперечення до акта перевірки та/або додаткових документів (тобто на підставі п. п. 78.1.5 п. 78.1 ст. 78 ПК України), що у свою чергу подані за результатом незгоди платника податків з діями податкового органу, на підставі прийняття наказу ДФС України № 23 від 18.01.2018.

Таким чином, оскаржуваний у даній справі наказ є похідним від наказу ДФС України № 23 від 18.01.2018 та пов'язаний лише з прийняттям Печерським районним судом м. Києва ухвали від 03.08.2017, якою призначено позапланову документальну перевірку громадянина ОСОБА_1 з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 1998-2016 роки.

Суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні дійшов висновку про те, що, дійсно, дозвіл на проведення перевірки позивача фіскальному органу надано ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 03.08.2017, проте оскільки таке судове рішення набрало законної сили, воно підлягало обов'язковому виконанню відповідачем, у зв'язку з чим, податковий орган не мав жодних обґрунтованих та законних підстав для невиконання судового рішення.

На переконання колегії суддів, скасування ухвали слідчого судді про призначення перевірки апеляційним судом свідчить про те, що вона була незаконною з самого моменту її прийняття та не могла створювати жодних наслідків, а тому, прийняті на її виконання рішення також не можуть бути легітимізовані з посиланням на наявність на момент прийняття наказу судового рішення, що набрало законної сили.

Варто зауважити, що протиправність підстав для прийняття наказу № 153 від 22.03.2018 «Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки платника податків фізичної особи - ОСОБА_1 » спричиняє і протиправність самого наказу.

З огляду на те, що оскаржуваний наказ був прийнятий на виконання судового рішення, яке є незаконним, останній має бути скасований.

У частині наявності підстав для визнання протиправним оскаржуваного наказу, колегія суддів вважає, що дії відповідача стосовно проведення перевірки на той момент були правомірними, оскільки податковий орган зобов'язаний був виконати вимоги судового рішення. Водночас, визнання правомірними відповідних дій суб'єкта владних повноважень щодо прийняття цього наказу не дає підстав вважати правомірною суть та мету самого рішення, оскільки підстави для його прийняття визнані незаконними у судовому порядку.

Верховний Суд також дотримується правової позиції, що незаконний наказ про проведення перевірки платника податків підлягає скасуванню, у випадку коли така перевірка вже проведена, про що зазначається цим судом, зокрема, у постанові від 03.04.2018 по справі № 820/4482/17 (№ К/9901/223/17).

Крім того, суд апеляційної інстанції не погоджується з посиланнями суду першої інстанції на те, що оскільки наказ вичерпав свою дію виконанням, а податковим органом фактично реалізована його компетенція на проведення перевірки та оформлення її результатів, а тому, такий наказ не порушує права та інтереси позивача і не може бути скасований, втрачають сенс, у силу того, що цей наказ несе юридичні наслідки для платника податків та може завдати шкоди його правам та інтересам, у той час як підстава для його прийняття визнана незаконною у судовому порядку.

Колегія суддів вважає, що вищенаведене є самостійною та достатньою підставою для скасування наказу Державної фіскальної служби України від 22.03.2018 № 153 «Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки платника податків фізичної особи - ОСОБА_1 ».

Щодо посилання апелянта на те, що ОСОБА_1 не було ознайомлено з наказом про проведення перевірки, варто зазначити наступне.

Приписами п. 79.2 ст. 79 ПК України, визначено, що документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу виключно на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, та за умови вручення платнику податків (його представнику) у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки.

Виконання умов цієї статті надає посадовим особам контролюючого органу право розпочати проведення документальної невиїзної перевірки.

Платник податків веде справи, пов'язані зі сплатою податків, особисто або через свого представника. Особиста участь платника податків в податкових відносинах не позбавляє його права мати свого представника, як і участь податкового представника не позбавляє платника податків права на особисту участь у таких відносинах.

Представниками платника податків визнаються особи, які можуть здійснювати представництво його законних інтересів та ведення справ, пов'язаних із сплатою податків, на підставі закону або довіреності. Довіреність, видана платником податків - фізичною особою на представництво його інтересів та ведення справ, пов'язаних із сплатою податків, має бути засвідчена відповідно до чинного законодавства.

Представник платника податків користується правами, встановленими цим Кодексом для платників податків. (ст. 19 ПК України)

Документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику). (п. 42.2 ст. 42 ПК України)

Так, в акті перевірки зазначено, що під час розгляду заперечень, представника позивача - ОСОБА_2 , що представляє інтереси платника податків на підставі довіреності № 4897 від 01.06.2016, що посвідчена приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Некриловим К.Ю. було ознайомлено з наказом про проведення перевірки № 153 від 22.03.2018, проте від одержання копії даного наказу та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення перевірки № 3 від 22.03.2018 відмовився. (а. с. 15-16)

Зважаючи на зміст наявної в матеріалах справи копії довіреності № 4897 від 01.06.2016, що посвідчена приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Некриловим К.Ю. , ОСОБА_1 уповноважував ОСОБА_2 представляти його інтереси в усіх державних органах, зокрема, органах державної податкової служби, для чого довірителем було надано право одержувати від його імені заяви, документи, та довідки у відповідні установи та організації, отримувати необхідні довідки та оригінали документів. (а. с. 68)

Тобто, позивач вищевказаною довіреністю уповноважив представника певним обсягом прав, до яких, на переконання колегії суддів, входило і отримання копії наказу та повідомлення про дату початку та місце проведення перевірки, зважаючи на те, що видання такої довіреності спрямоване насамперед на захист інтересів довірителя, а у випадку відмови від отримання копії наказу та повідомлення за умови обізнаності про їх існування, це зашкодило самому довірителю.

Крім того, у матеріалах справи наявна копія протоколу розгляду заперечень платника податків-фізичної особи ОСОБА_1 від 14.03.2018 на акт № 1/99-99-13-01/ від 08.02.2018, у якому зазначено, що повноваження ОСОБА_2 щодо права одержання документів підтверджені довіреністю № 4897 від 01.06.2016, проте представник платника податків відмовився від одержання копії наказу ДФС України № 153 від 22.03.2018 та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення перевірки № 3 від 22.03.2018, запропонувавши надіслати зазначені документи на адресу платника податків. (а. с. 61-62)

Посилання апелянта на те, що у протоколі містяться неточності у частині часу проведення розгляду заперечень та інших порушень у його заповненні та веденні, оцінюються колегією суддів критично, зважаючи на те, що позивачем не заперечується факт присутності на засіданні та відмови його представника від отримання наказу та повідомлення.

Стосовно посилань апелянта на те, що призначення та проведення документальної позапланової перевірки починаючи з 1998 по 2016 роки є неправомірним та не відповідає приписам ПК України, що регламентують строки давності, які підлягають застосуванню до платника податків, початком допустимого строку проведення такої перевірки є 01.01.2014, колегія суддів наголошує на тому, що зважаючи на встановлення у даній постанові наявності підстав для скасування наказу на проведення перевірки, у якому серед усього іншого визначено період, який охоплює перевірка, не підлягають дані обставини наданню правової оцінки судом, зважаючи на скасування акта, який визначає такий період.

Щодо посилання апелянта на те, що з аналізу тексту оскаржуваного наказу вбачається, що предмет перевірки є повністю ідентичним предмету перевірки, що яку проведено відповідачем на підставі наказу № 23 від 18.01.2018, колегія суддів вважає обгрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що остання перевірка здійснювалась контролюючим органом на підставі п. п. 78.1.5 п.78.1 ст. 78 ПК України, а саме, за наслідками надходження до відповідача заперечень ОСОБА_1 від 14.03.2018 на акт перевірки № 1/99-99-13-04-01/ від 08.02.2018, що цілком відповідає приписам п. п. 78.1.5 п. 78.1 ст. 78 ПК України.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції вважає, що позовні вимоги в частині скасування наказу Державної фіскальної служби України від 22.03.2018 № 153 «Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки платника податків фізичної особи - ОСОБА_1 » підлягають задоволенню, а в іншій частині позовних вимог слід відмовити, оскільки дії відповідача стосовно прийняття оскаржуваного наказу та проведення перевірки на момент її проведення були правомірними, а податковий орган зобов'язаний був виконати вимоги судового рішення.

Європейським судом з прав людини у рішенні у справі «Трофимчук проти України» від 28.10.2010, № 4241/03 (п. 54) зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін (див. рішення у справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1).

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (п.1 ст.32), зокрема у п. 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010, 4909/04 зазначив, що згідно з його усталеною практикою, що відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції порушено норми матеріального права в частині, що призвели до помилкового вирішення справи в цій частині, неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, а тому, рішення суду першої інстанції необхідно скасувати в частині та прийняти нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити частково.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 315, 317, 321, 322, 325, 328 - 331 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 18.12.2018 - скасувати в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_1 до Державної фіскальної служби України про скасування наказу № 153 від 22.03.2018 і прийняти нову постанову в цій частині, якою адміністративний позов ОСОБА_1 до Державної фіскальної служби України про скасування наказу № 153 від 22.03.2018 задовольнити.

Скасувати наказ Державної фіскальної служби України від 22.03.2018 № 153 «Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки платника податків фізичної особи - ОСОБА_1 ».

В іншій частині рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 18.12.2018 - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів, з урахуванням положень ст. 329 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя О.М. Ганечко

Судді А.Ю. Коротких

І.В. Федотов

Повний текст постанови складено 13.05.2019.