Справа № 754/4487/19
Суддя: Епель Оксана Володимирівна
Дата ухвалення: 2019-05-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий суддя у першій інстанції: Скрипка О.І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 травня 2019 року Справа № 754/4487/19

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді Епель О.В.,

суддів: Карпушової О.В., Степанюка А.Г.,

за участю секретаря Лісник Т.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 02 квітня 2019 року у справі

за позовом ОСОБА_1

до поліцейського роти № 2 батальйону № 1 полку № 2 управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції капрала

Захарової Наталі Олександрівни,

поліцейського роти № 2 батальйону № 1 полку № 2 управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції рядового Гайдак А.В.,

третя особа, яка не заявляє

самостійні вимоги

на предмет спору: Управління патрульної поліції м. Києва

про визнання дій протиправними,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до поліцейського роти № 2 батальйону № 1 полку № 2 управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції капрала Захарової Наталі Олександрівни (далі - відповідач-1), поліцейського роти № 2 батальйону № 1 полку № 2 управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції рядового Гайдак А.В. (далі - відповідач-2), третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору: Управління патрульної поліції м. Києва про визнання протиправними дій, вчинених співробітниками патрульної поліції, поліцейським р№2б№1п№2 з ОПБ УПП в м. Києві ДПП капралом Захаровою Н.О., поліцейським р№2б№1п№2 з ОПБ УПП в м. Києві рядовим Гайдак А .В ., командиром р№2б№1п№2 з ОПБ УПП в м. Києві та іншими співробітниками патрульної поліції, що були на місці події, а саме: щодо фактичного затримання позивача без складання протоколу про затримання, безпідставної зупинки його транспортного засобу, застосування до нього фізичної сили, приниження його гідності та вилучення в нього посвідчення водія.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 02 квітня 2019 року у відкритті провадження було відмовлено.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати зазначену ухвалу суду та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду, посилаючись на те, що суд не залишив його позовну заяву без руху, а одразу відмовив у відкритті провадження, не з`ясувавши зміст позовних вимог, суть спірних правовідносин і предмет спору, а також зазначає, що не спрацював електронний суд, який має працювати, що суддя першої інстанції фактично здійснив кваліфікацію діяння працівників поліції та не залучив співвідповідачів.

Також, у своїй скарзі апелянт зазначає, що аналогічний спір у справі № 760/4137/17 було розглянуто судом в порядку КАС України.

З цих та інших підстав апелянт вважає, що оскаржувана ним ухвала суду прийнята за неповно встановлених обставин та з порушенням норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання про відкриття провадження у справі.

У судове засідання сторони, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду справи, не з`явилися.

Судова колегія вважає, що в даному випадку наявні правові підстави для розгляду апеляційної скарги під час відсутності осіб, які не з`явилися, в порядку ст. 311 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду - скасуванню з наступних підстав.

Судова колегія встановила, що відмовляючи у відкритті провадження у справі суд першої інстанції виходив з того, що заявлені позивачем вимоги підлягають вирішенню за правилами КПК України, а не в порядку адміністративного судочинства, оскільки обставини звернення до суду містять ознаки злочинів і захист прав позивача має здійснюватися саме шляхом звернення позивачем із заявою до органів досудового розслідування, реєстрації кримінального провадження, проведення досудового розслідування, повідомлення про підозру, складення обвинувального акту, розгляд кримінального провадження судом та винесення вироку.

При цьому, суд зазначив, що з доданих до позову матеріалів вбачається, що позивачем до ТУ Державного бюро розслідувань подано заяву про вчинення кримінального правопорушення співробітниками патрульної поліції за ч. 2 ст. 365 та ч. 3 ст. 371 КК України - відповідачами та іншими співробітниками поліції з посиланням на ті ж самі обставини та підстави, а тому підстави для розгляду вищевказаних вимог в порядку КАС України відсутні.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, колегія суддів вважає передчасними такі висновки суду першої інстанції з наступних підстав.

Спірні правовідносини регулюються Конституцією України, Кодексом адміністративного судочинства України (далі - КАС України), Кримінальним процесуальним кодексом України (далі - КПК України).

Так, відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У ч. 1 ст. 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з п.п. 2, 7 ч. 1 ст. 4 КАС України публічно-правовий спір - це спір, в якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Суб`єкт владних повноважень - це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послу

Частино 1 та пунктом 1 частини 2 статті 19 КАС України передбачено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах.

Юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Згідно з ч. 1 ст. 1, ч. 1 ст. 2 КПК України порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України. Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Отже, з викладених правових норм вбачається, що оскарженню в порядку адміністративного судочинства підлягають рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень.

Разом з тим, при вирішенні питання щодо можливості розгляду справи адміністративним судом визначальним є наявність сукупності наступних умов: 1) відповідачем є суб`єкт владних повноважень; 2) предметом спору є рішення, дії або бездіяльність суб`єкта влади; 3) підставами звернення до суду стала необхідність перевірки, чи діяв такий суб`єкт при прийнятті оскаржуваного рішення, вчиненні дії (допущенні бездіяльності) на підставі, у спосіб та в межах наданих йому повноважень.

Водночас, частиною 5 статті 160 КАС України передбачено вимоги до адміністративного позову, зокрема викладення в ньому змісту позовних вимог, обставин, якими вони обґрунтовуються, зазначення відповідних доказів, відомостей про вжиття заходів досудового врегулювання спору, обґрунтування порушення оскаржуваними рішеннями, діями чи бездіяльністю прав, свобод, інтересів позивача.

У свою чергу, статтею 169 КАС України регламентовано обов`язок суду залишити позовну заяву без руху в разі встановлення її невідповідності зазначеним вимогам.

Перевіряючи доводи апелянта та її представника, колегія суддів встановила, що позовні вимоги у цій справі заявлені до відповідачів, які є суб`єктами владних повноважень, а предметом спору є вчинені ними дії.

При цьому, у позовній заяві позивач посилається, зокрема на норми Закону України «Про Націоналльну поліцію» та КУпАП, які, на його думку, порушені оскаржуваними діями відповідачів та інших суб`єктів владних повноважень, а поряд з ними також наводить й норми КК України, зокрема ст. 371.

Таким чином, з огляду на викладене, колегія суддів вважає, що позовні вимоги та підстави звернення позивача до суду потребували уточнення на стадії вирішення судом першої інстанції питання про відкриття провадження у справі.

Однак, як вбачається з матеріалів справи, судом першої інстанції вказані питання не з`ясовувалися, позовна заява без руху в порядку ст. 169 КАС України не залишалася і позивачу не було надано можливості уточнити його позовні вимоги та/або підстави звернення до суду і таким чином реалізувати в повній мірі його право на доступ до правосуддя.

Разом з тим, апеляційний суд зазначає, що право на доступ до правосуддя, а також на захист прав та інтересів в суді через представника є основоположними конституційними правами особи та регламентовані Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, зокрема статтею 6.

При цьому, в рішенні від 04.12.1995 р. у справі «Беллет проти Франції» якому Європейський суд з прав людини зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

Згідно зі ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія приходить до висновку, що в даному випадку судом першої інстанції було неповно з`ясовано обставини, які мають значення для правильного вирішення питання про відкриття провадження у справі та порушено норми процесуального права, що обумовлює передчасність постановлення оскаржуваної ухвали суду.

Відповідно до ст. 320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення норм матеріального чи процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Отже, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню, ухвала Деснянського районного суду м. Києва від 02 квітня 2019 року - скасуванню, а справа - направленню до суду першої інстанції для продовження розгляду зі стадії вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Керуючись ст.ст. 242-244, 250, 308, 311, 315, 320, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 02 квітня 2019 року - скасувати та направити справу за позовом ОСОБА_1 до поліцейського роти № 2 батальйону № 1 полку № 2 управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції капрала Захарової Наталі Олександрівни, поліцейського роти № 2 батальйону № 1 полку № 2 управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції рядового Гайдак А.В., третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору: Управління патрульної поліції м. Києва про визнання дій протиправними до Деснянського районного суду м. Києва для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Судове рішення виготовлено 08 травня 2019 року.

Головуючий суддя

Судді: