Справа № 826/9269/17
Суддя: Кузьмишина Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2019-05-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/9269/17
УХВАЛА

про відмову у відкритті апеляційного провадження

11 травня 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі судді-доповідача Кузьмишиної О.М., суддів Костюк Л.О. та Пилипенко О.Є., розглянувши апеляційну скаргу Головного управління ДФС у м.Києві на рішення Окружного адміністративного суду м.Києва від 31 жовтня 2018 року у справі за адміністративним позовом Підприємства «Здоров`я - 2000» Всеукраїнської організації інвалідів «Союз організацій інвалідів України» до Головного управління ДФС у м.Києві про визнання протиправними та скасування рішень,

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Окружного адміністративного суду м.Києва від 31.10.2018 р. позов задоволено.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій він просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Ознайомившись із апеляційною скаргою та доданими до неї матеріалами, розглянувши клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, відстрочення сплати судового збору або продовження строку на апеляційне оскарження, колегія суддів вважає за необхідне відмовити у відкритті провадження у справі, виходячи із наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, рішення Окружного адміністративного суду м.Києва у даній справі прийнято 31.10.2018 р.

З апеляційною скаргою на вищевказане судове рішення апелянт звернувся 06.12.2018 р., про що свідчить відмітка служби діловодства Окружного адміністративного суду м.Києва вх. № 124446.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 17.01.2019 р. апеляційну скаргу Головного управління ДФС у м.Києві на рішення Окружного адміністративного суду м.Києва залишено без руху та надано десятиденний строк на усунення недоліків апеляційної скарги з дня отримання даної ухвали.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 05.02.2019 р. клопотання Головного управління ДФС у м.Києві про відстрочення сплати судового збору/продовження строку на усунення недоліків апеляційної скарги задоволено частково. Продовжено Головному управлінню ДФС у м.Києві строк на усунення недоліків апеляційної скарги на десять днів з дня отримання даної ухвали. В іншій частині клопотання залишено без задоволення.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 04.03.2019 р. у задоволенні клопотання про відстрочення сплати судового збору відмовлено. Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у м.Києві повернуто апелянту.

29.03.2019 р. апелянт повторно звернувся до Шостого апеляційного адміністративного суду із апеляційною скаргою.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 05.04.2019 р. апеляційну скаргу залишено без руху та надано десятиденний строк для усунення недоліків апеляційної скарги. Апелянту слід було усунути недоліки апеляційної скарги шляхом сплати судового збору у сумі 251 984,13 грн.

До суду 23.04.2019 р. за вх. № 15253 від апелянта надійшло клопотання про визнання поважними причин пропуску строку на апеляційне оскарження, відстрочення сплати судового збору або продовження строку на усунення недоліків апеляційної скарги.

Ознайомившись із клопотанням позивача про відстрочення сплати судового збору, колегія суддів приходить до висновку про відмову у його задоволенні з огляду на наступне.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 133 КАС України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою зменшити розмір належних до оплати судових витрат чи звільнити від їх оплати повністю або частково, чи відстрочити або розстрочити сплату судових витрат на визначений строк.

Отже, законодавством чітко регламентовано право суду на звільнення сторони від сплати судового збору, зменшення його розміру, розстрочення або відстрочення його сплати і єдиною визначальною підставою для правильного вирішення цього питання є майновий стан сторони.

При цьому слід враховувати, що важкий майновий стан сторони входить до предмета доказування і, відповідно, має бути підтверджений належними і допустимими, у розумінні ст.ст. 73, 74 КАС України, доказами.

Таким чином, для застосування судом положень ч. 1 ст. 133 КАС України повинні бути відповідні правові підстави, в іншому ж випадку, як зазначено в рішенні Європейського суду з прав людини від 19.06.2001 р. у справі «Креуз проти Польщі», вимога сплатити судовий збір не обмежує право заявників на доступ до правосуддя.

Разом з тим, доводи апелянта щодо необхідності відстрочення сплати судового збору та неспроможності сплатити судовий збір не підтверджуються жодними належними і допустимими, у розумінні ст. 73, 74 КАС України, доказами, а отже, не є достатньою і необхідною правовою підставою для задоволення поданого ним клопотання.

Виходячи із наведеного, колегія суддів також вважає за необхідне відмовити у задоволенні клопотання про продовження процесуального строку на усунення недоліків апеляційної скарги, оскільки при вирішенні питання щодо встановлення такого строку суд повинен виходити зі змісту конкретної дії, яку повинен вчинити апелянт для усунення недоліків, а також обставин, які свідчили б, що такі недоліки можуть бути усунуті. Апелянтом не зазначено строк протягом якого такі недоліки можуть бути усунуті із наданням відповідних доказів, що податковий орган має намір у найкоротші строки усунути недоліки. Апелянту надавався достатній строк для сплати судового збору.

Щодо клопотання апелянта про поновлення строку на апеляційне оскарження судового рішення, колегія суддів зазначає наступне.

Обґрунтовуючи поважність причин пропуску строку звернення до суду апелянт зазначає, що юридичним управлінням ГУ ДФС у м.Києві надіслано лист про сплату судового збору, проте процедура щодо сплати судового збору займає тривалий час. На виконання вимог ст. 296 КАС України, апелянтом вживалися заходи щодо сплати судового збору для подання апеляційної скарги, проте на момент спливу строку на апеляційне оскарження, судовий збір сплачено не було. Наразі сплата судового збору є неможливою з огляду на відсутність коштів у Державному бюджеті України.

Виходячи із наведеного, слід дійти висновку, що з часу отримання судового рішення у даній справі по день звернення до суду із апеляційною скаргою, апелянтом не вчинялися активні дії щодо сплати судового збору, доказів, які б підтвердили поважність пропуску строку на апеляційне оскарженння ним не надано.

Отже, наведені відповідачем у клопотанні про поновлення строку на апеляційне оскарження підстави не можуть бути визнані судом поважними, з огляду на наступне.

Статтею 129 Конституції України передбачено, що однією із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Відповідно до частини першої статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Згідно з частиною першою статті 13 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Враховуючи викладене, особи, які беруть участь у справі, у разі, якщо не погоджуються із ухваленим рішенням суду першої інстанції, можуть скористатися правом його оскарження у апеляційному порядку, яке повинно бути реалізовано у встановленому вказаним Кодексом порядку.

Згідно з частиною першою статті 45 КАС України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами. Зловживання процесуальними правами не допускається.

Відповідно до пункту шостого частини п`ятої статті 44 КАС України учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки.

Законодавче обмеження строку оскарження судового рішення, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах.

Відповідно до правових висновків Європейського Суду з прав людини, право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 33 рішення у справі «Перетяка та Шереметьєв проти України» від 21.12.2010, заява №45783/05). Норми, що регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (пункти 22-23 рішення у справі «Мельник проти України» від 28.03.2006, заява №23436/03).

В свою чергу, заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання (пункт 109 рішення у справі «Union Alimentaria Sanders S.A. v. Spain» від 07.07.1989).

Отже, встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС України певних процесуальних дій.

Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Підстави пропуску строку апеляційного оскарження можуть бути визнані поважними, а строк поновлено лише у разі, якщо вони пов`язані з непереборними та об`єктивними перешкодами, труднощами, які не залежать від волі особи та унеможливили своєчасне, тобто у встановлений законом процесуальний строк подання апеляційної скарги.

Отже, тільки наявність об`єктивних перешкод для своєчасної реалізації прав щодо оскарження судового рішення у апеляційному порядку у строк, встановлений процесуальним законом, може бути підставою для висновку про пропуск строку апеляційного оскарження з поважних причин.

При вирішенні питання про поновлення строку апеляційного оскарження суд надає оцінку обставинам, які слугували перешкодою для своєчасного звернення до суду, у взаємозв`язку інтервалів часу: з моменту закінчення встановленого статтею 295 КАС України строку апеляційного оскарження до дати звернення з апеляційною скаргою вперше; з моменту повернення вперше поданої апеляційної скарги до дати повторного звернення з апеляційною скаргою і так далі.

Разом з тим, у заяві про поновлення строку апеляційного оскарження податковим органом не наведено обґрунтованих доводів та не надано належних і допустимих доказів на підтвердження наявності у останнього об`єктивних перешкод, які унеможливили реалізацію права на до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою в найкоротші строки.

За таких обставин, суд вважає необґрунтованим клопотання апелянта про поновлення строку на апеляційне оскарження з огляду на непідтвердження його належними доказами, які б свідчили про неможливість сплати судового збору протягом вказаного строку. При цьому обставини, пов`язані з фінансуванням установ чи організацій з державного бюджету, відсутністю в ньому коштів, призначених для сплати судового збору тощо, не можуть бути підставою для реалізації суб`єктом владних повноважень права на апеляційне оскарження у будь-який необмежений час після закінчення такого строку та, відповідно, підставою для поновлення зазначеного строку.

Враховуючи зазначене, суд не вбачає підстав для визнання наведених скаржником у клопотанні про поновлення строку апеляційного оскарження обставин пропуску такого строку поважними.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 299 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.

Зважаючи на викладене вище, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для відмови у відкритті провадження за поданою апеляційною скаргою.

Керуючись ст. 299, 325, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні клопотання Головного управління ДФС у м.Києві про поновлення строку на апеляційне оскарження, - відмовити.

В задоволенні клопотання про відстрочення сплати судового збору або продовження строку на апеляційне оскарження, - відмовити.

У відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Головного управління ДФС у м.Києві на рішення Окружного адміністративного суду м.Києва від 31 жовтня 2018 року у справі за адміністративним позовом Підприємства «Здоров`я - 2000» Всеукраїнської організації інвалідів «Союз організацій інвалідів України» до Головного управління ДФС у м.Києві про визнання протиправними та скасування рішень, - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач: О.М. Кузьмишина

Судді: Л.О.Костюк

О.Є. Пилипенко