Справа № 120/1540/19-а
Суддя: Богоніс Михайло Богданович
Дата ухвалення: 2019-05-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про відмову в забезпеченні адміністративного позову

м. Вінниця

13 травня 2019 р. Справа № 120/1540/19-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі судді Богоноса Михайла Богдановича, розглянувши в порядку письмового провадження заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі

за позовом: ОСОБА_1

до: Головного управління ДФС у Вінницькій області

про: визнання протиправним та скасування наказу про проведення документальної позапланової перевірки

ВСТАНОВИВ:

У Вінницький окружний адміністративний суд надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування наказу № 2209 від 19.04.2019 року «Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки платника податків - фізичної особи, яка не є суб`єктом господарювання ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ».

Одночасно із пред`явленням позовної заяви, позивач подала заяву про забезпечення адміністративного позову шляхом зупинення дії оскаржуваного наказу.

Обґрунтовуючи необхідність забезпечення позову, позивач зазначила, що предметом судового оскарження є наказ № 2209 від 19.04.2019 року про призначення документальної позапланової невиїзної перевірки з 14 травня 2019 року тривалістю 5 робочих днів. На думку ОСОБА_1 проведення перевірки у період судового оскарження законності її призначення та до вирішення справи по суті є нівелюванням права платника податку на оскарження рішення податкового органу.

Крім того, на думку позивача, наказ дасть право відповідачу вже 14.05.2019 року розпочати протиправну перевірку, а 20.05.2019 року скласти акт перевірки та можливо направити податкові повідомлення - рішення з вимогою сплатити донараховані суми податкових платежів, що буде черговим порушенням її прав як платника податків.

Також позивач зіслалася на те, що обраний нею захід забезпечення позову є співмірним із позовними вимогами та на правову позицію Верховного Суду у постанові від 13.02.2019 року у справі № 813/112/18 - як на один із аргументів заяви про забезпечення позову.

Частиною 1 статті 154 КАС України передбачено, що заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.

З огляду на викладене та беручи до уваги те, що матеріалів справи достатньо для вирішення відповідного процесуального питання, заява про забезпечення позову розглядається судом без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні).

Надавши оцінку заяві про забезпечення позову та письмовим доказам, що мають відношення до її розгляду, суд дійшов висновку про відсутність підстав для її задоволення із наступних мотивів.

Судом встановлено, що предметом позову ОСОБА_1 є вимога про визнання протиправним та скасування наказу відповідача № 2209 від 19.04.2019 року «Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки платника податків - фізичної особи, яка не є суб`єктом господарювання ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ».

Із тексту оскаржуваного наказу встановлено, що перевірку вирішено провести з 14.05.2019 року тривалістю 5 робочих днів.

В силу вимог положень ч. 4 ст. 150 КАС України подання позову, а також відкриття провадження в адміністративній справі не зупиняють дію оскаржуваного рішення суб`єкта владних повноважень, якщо суд не застосував відповідні заходи забезпечення позову.

Одним із видів забезпечення позову є зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта (п. 1 ч. 1 ст. 151 КАС України).

Підстави для застосування заходів забезпечення позову передбачені нормами ч. 2 ст. 150 КАС України в силу яких, суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити заходи забезпечення позову якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду;

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

За своїм змістом, заходи забезпечення адміністративного позову - це визначені процесуальним Законом заходи щодо охорони прав, свобод та інтересів позивача які б гарантували виконання судового рішення чи відвернення реальної небезпеки для їх порушення рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, які володіють ознаками очевидної протиправності.

Надаючи оцінку мотивам заяви про забезпечення позову у спосіб зупинення дії оскаржуваного наказу № 2209 від 19.04.2019 року суд враховує таке.

Згідно п. 19 ч. 1 ст. 4 КАС України, індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.

Відтак, спірний наказ є індивідуальним актом у розумінні Кодексу адміністративного судочинства України, однією із ознак якого є встановлення строку його дії у період із 14.05.2019 року тривалістю 5 робочих днів.

Тому суд зауважує, що вжиття заходів забезпечення позову шляхом зупинення дії наказу унеможливить його реалізацію, а існуючий спір між сторонами фактично буде вирішений без розгляду справи по суті, що суперечить меті застосування правового інституту забезпечення позову.

Щодо тверджень позивача про складення 20.05.2019 року акту за результатами перевірки та прийняття на його підставі податкових повідомлень - рішень щодо ОСОБА_1 які призведуть до порушення прав та інтересів позивача, то такі не заслуговують на увагу оскільки є передчасними, а тому і необґрунтованими.

Так, згідно п. 86.1 Податкового кодексу України, результати перевірок (крім камеральних та електронних перевірок) оформлюються у формі акта або довідки, які підписуються посадовими особами контролюючого органу та платниками податків або їх законними представниками (у разі наявності). У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт. Якщо такі порушення відсутні, складається довідка. Отже, акт перевірки, в силу норм Податкового кодексу України не є безальтернативним документом, що складається за наслідками проведення податковим органом перевірки, як і не є обов`язковим результатом такої перевірки прийняття податкових повідомлень - рішень.

При цьому, на переконання суду, прийняття керівником податкового органу наказу про призначення документальної позапланової невиїзної перевірки не створює небезпеки завдання шкоди інтересам платника податків, оскільки сам по собі факт проведення невиїзної перевірки не може безпосередньо заподіяти майнову чи іншу шкоду фізичній або юридичній особі та не призводить до настання невідворотних негативних наслідків. Проведення перевірки є лише процедурою встановлення обставин, які необхідні для контролю за правильністю нарахування і сплати податків та інших обов`язкових платежів. При цьому, як зазначалося, за результатами проведення такої перевірки може бути і не встановлено будь-яких порушень платником податків вимог податкового та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на податкові органи, про що складається довідка встановленої форми.

Щодо аргументів позивача про те, що для відновлення її прав як платника податків необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, у разі не застосування заходів забезпечення позову, то такі до уваги не беруться. Підставою для їх відхилення є по - перше необґрунтованість тверджень позивача про ймовірність настання порушень, по - друге встановлення протиправності оскаржуваного наказу та його скасування за результатом розгляду справи по суті, призведе до визнання перевірки незаконною та відсутності правових наслідків такої.

До того ж, судове рішення не може ґрунтуватися винятково на припущеннях і відповідно до вимог ст. 242 КАС України повинно бути законним та обґрунтованим. Однак, доводи позивача про необхідність задоволення заяви про забезпечення позову обґрунтовані лише посиланням на те, що відповідач за результатами проведеної перевірки може прийняті певні негативні для позивача рішення, що можуть порушити його права та інтереси та привести до нарахування податкових зобов`язань.

Щодо посилання позивача на правову позицію Верховного Суду в справі № 813/112/18, то рішення суду касаційної інстанції демонструє розуміння приписів норм Кодексу адміністративного судочинства України в обставинах конкретної справи (казуальне тлумачення). При цьому позивач посилаючись на постанову Верховного Суду в справі № 813/112/18 взагалі не обґрунтовує чому, на її думку, обставини у справі № 813/112/18 є подібними із тими, що виникли у спірних правовідносинах. Відтак, таке судове рішення не може бути безумовним джерелом для вирішення будь-яких заяв про забезпечення позову безвідносно до встановлених фактів та змісту позовних вимог.

Отже, заява ОСОБА_1 про забезпечення її позову є необґрунтованою та задоволенню не підлягає. Інших, передбачених ч. 2 ст. 150 КАС України, підстав для забезпечення позову судом не встановлено.

Керуючись ст.ст. 9, 150, 151, 154, 243, 248, 256 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування наказу відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала з питань забезпечення адміністративного позову може бути оскаржена. Оскарження ухвали не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Відповідно до ст. 295 КАС України апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня складення ухвали.

Суддя Богоніс Михайло Богданович