Справа № 818/49/17
Суддя: Любчич Л.В.
Дата ухвалення: 2019-05-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 травня 2019 р. Справа № 818/49/17
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Любчич Л.В.

суддів: Спаскіна О.А. , Присяжнюк О.В.

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Сумського окружного адміністративного суду від 13.03.2017, головуючий суддя 1 інстанції Шаповал М.М., повний текст постанови складено 17.03.2017, вул. Г. Кондратьєва 159, м. Суми, 40021, по справі № 818/49/17

за позовом ОСОБА_1

до Головного територіального управління юстиції у Сумській області третя особа: Приватний нотаріус Лебединського районного нотаріального округу Сумської області Жураховський Дмитро Володимирович

про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1) звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного територіального управління юстиції у Сумській області (далі - відповідач, ГТУЮ у Сумській обл.) третя особа: Приватний нотаріус Лебединського районного нотаріального округу Сумської області Жураховський Дмитро Володимирович (далі - приватний нотаріус Жураховський Д.В.), в якому просив суд визнати протиправними дії ГТУЮ у Сумській обл. щодо ненадання обґрунтованої відповіді на його заяву від 25.10.2016 № 322 та зобов'язати відповідача повторно розглянути його заяву відповідно до Закону України «Про звернення громадян».

Постановою Сумського окружного адміністративного суду від 13.03.2017 відмовлено у задоволенні позовних вимог.

Не погодившись з даним судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив постанову суду першої інстанції скасувати, прийняти по справі нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги.

В обгрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначив, що його повторне звернення до ГТУЮ у Сумській обл. із заявою № 322 від 25.10.2016 мотивувалось тим, що зазначений семінар ГТУЮ у Сумській обл. та персонально адресований нотаріусу лист ГТУЮ у Сумській обл. № 05-10/139 від 21.04.2015 про дотримання законів не впливають на вчинки нотаріуса, який продовжує порушувати законні права позивача - всупереч його волі нотаріус продовжує незаконно зберігати довідку лікарні № 708 від 22.05.2013, ігнорує вимоги ГТУЮ у Сумській обл. щодо дотримання законів. Таким чином, позивач вважає, що нотаріусом у 2016 році вчинено низку нових правопорушень: відмова виконати законні вимоги та знищити довідку лікарні № 708 від 22.05.2013, надання позивачу листом № 2540/01-16 від 20.10.2016 завідомо недостовірної інформації. У зв'язку з чим позивач вважає, що суд першої інстанції не врахував зазначених обставин, необгрунтовано вважає та неправдиво зазначив у судовому рішенні про те, що з даним питанням позивач уже звертався до ГТУЮ у Сумській обл. і ці питання вже розглядались судом у 2015 році. Також позивач зазначив, що його заява № 322 від 25.10.2016 хоч і містить одне із повторних питань про анулювання свідоцтва про право на заняття нотаріальною діяльністю Жураховського Д.В., але є не повторним, а новим зверненням, оскільки проблема є невирішеною, а заява зроблена на підставі нових фактів і нових правопорушень, вчинених нотаріусом у 2016 році, та які не були враховані судом при розгляді справи № 818/2238/15 у 2015 році. Також зазначив, що відповідно до ст. 7 Закону України «Про звернення громадян» відповідач міг би переадресувати мою заяву до органу чи посадової особи, які можуть вплинути на нотаріуса, захистять права позивача. Посилання суду першої інстанції на рішення Апеляційного суду Сумської обл. у справі № 580/175/16-ц вважає необгрунтованими, оскільки останнє є упередженим, таким, що суперечить вимогам Конституції України, рішенню Конституційного Суду України. Також позивач просив виправити помилку суду першої інстанції та використати рішення Конституційного Суду № 2-рп/2012 від 20.01.2012, в якому суд тлумачить положення частини 1, 2 статті 32, частин 2, 3 статті 34 Конституції України та стверджує, що збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди державою, органами місцевого самоврядування, юридичними або фізичними особами є втручанням в її особисте та сімейне життя. Також відповідач зазначив про необгрунтованість залучення до справи третьою особою нотаріуса Жураховського Д.В.

Постановою Верховного Суду від 07.02.2019 по справі № 818/49/17 задоволено касаційну скаргу ОСОБА_1, скасовано ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 15.06.2017 № 818/49/17 та направлено справу для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.

Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 03.04.2019 відкрито апеляційне провадження у справі № 818/49/17.

17 квітня на адресу суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від третьої особи, в якому приватний нотаріус Жураховський Д.В. просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін та зазначив, що висновки суду першої інстанції про те, що відповідач, у силу своїх повноважень, надав письмові вмотивовані відповіді на звернення позивача, не порушивши вимог законодавства України та не вчинивши протиправних дій відносно позивача, грунтуються на законі та відповідають фактичним обставинам справи.

Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 24.04.2019 закінчено підготовку справи до розгляду та призначено в порядку письмового провадження.

На адресу суду від відповідача по справі 25.04.2019 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги у повному обсязі та в обгрунтування своєї позиції зазначив, що відповідь на звернення ОСОБА_1 була надана в письмовій формі, з посиланням на нормативно-правові акти і викладенням мотивів відмови у задоволенні вимог заявника у встановлений законодавством строк з дотриманням норм Закону України «Про звернення громадян».

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та відзивах на неї, прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції були встановлені наступні обставини, які не оспорені сторонами.

Позивач звернувся до Головного територіального управління юстиції у Сумській області з заявою від 25.10.2016 № 322, у якій просив:

1) зробити подання до Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату для анулювання свідоцтва про право на заняття нотаріальною діяльністю приватного нотаріуса Жураховського Д. В.;

2) вчинити дії, якими спонукати Жураховського Д. В. знищити довідку Лебединської ЦРЛ від 22.05.2013 № 7084

3) у разі відмови обґрунтувати свої рішення з посиланням на реальні обставини та на статті законів, що обумовлюють дану ситуацію.

ГТУЮ у Сумській обл. листом від 02.11.2016 № К-120/05/09-44 надало відповідь і повідомило ОСОБА_1 про те, що звернення позивача, у тому числі й звернення щодо направлення подання до Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату про анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю приватного нотаріуса Жураховського Д. В. відповідач вже розглядав та надав відповіді. Дане питання було предметом розгляду в судах першої та апеляційної інстанції. Також зазначив, що запит до Лебединської ЦРЛ та відповідь на нього долучені до спадкової справи № 79/2012, заведеної до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3, а тому не можуть бути знищені, так як зареєстровані та долучені до справи (наряду) 02-14. Архів приватного нотаріуса є власністю держави і перебувають у володінні та користуванні приватного нотаріуса в зв'язку зі здійсненням ним нотаріальної діяльності.

Відмовляючи в задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з відсутності підстав для його задоволення.

Суд апеляційної інстанції з даними висновками суду погоджується з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Перевіряючи відповідність дій ГТУЮ у Сумській обл. вимогам ч. 2 ст. 2 КАС України, колегія суддів виходить з наступного.

Згідно ст. 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Питання практичної реалізації громадянами України наданого їм Конституцією України права вносити в органи державної влади, об'єднання громадян відповідно до їх статуту пропозиції про поліпшення їх діяльності, викривати недоліки в роботі, оскаржувати дії посадових осіб, державних і громадських органів урегульовано Законом України «Про звернення громадян».

Частиною 1 статті 1 Закону України «Про звернення громадян» передбачено, що громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов'язані об'єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань). (ч.1 ст. 15 Закону України «Про звернення громадян»).

Згідно ч. 2 ст. 8 цього закону не розглядаються повторні звернення одним і тим же органом від одного і того ж громадянина з одного і того ж питання, якщо перше вирішено по суті, а також ті звернення, терміни розгляду яких передбачено статтею 17 цього Закону <…>.

Статтею 19 вищезазначеного закону визначені обов'язки органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, засобів масової інформації, їх керівників та інших посадових осіб щодо розгляду заяв чи скарг. Крім інших даною статтею визначені обов'язок об'єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги; забезпечувати поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у зв'язку з заявою чи скаргою рішень; письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення; вживати заходів щодо відшкодування у встановленому законом порядку матеріальних збитків, якщо їх було завдано громадянину в результаті ущемлення його прав чи законних інтересів, вирішувати питання про відповідальність осіб, з вини яких було допущено порушення, а також на прохання громадянина не пізніш як у місячний термін довести прийняте рішення до відома органу місцевого самоврядування, трудового колективу чи об'єднання громадян за місцем проживання громадянина.

Щодо першого пункту заяви № 322 від 25.10.2016 ОСОБА_1, в якому останній просив відповідача зробити подання до Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату для анулювання свідоцтва про право на заняття нотаріальною діяльністю приватного нотаріуса Жураховського Д. В., колегія суддів зазначає наступне.

Судовим розглядом встановлено, що з даним питанням позивач уже звертався до ГТУЮ у Сумській обл., за результатами розгляду якого позивачу надавалися відповіді листами від 19.03.2015 № К-17/04/12-19, від 22.04.2015 № К-17/1п/04/12-19. Також дане питання розглядалося судами. Відповідно до постанови Харківського апеляційного суду від 28.10.2015, залишеної без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 09.06.2016, постанову Сумського окружного адміністративного суду від 29.07.2015 по адміністративній справі № 818/2238/15 за позовом ОСОБА_1 до Головного територіального управління юстиції у Сумській області про визнання дій незаконними та зобов'язання вчинити дії, скасовано в частині визнання протиправними дій Головного територіального управління юстиції у Сумській області щодо відмови виконати вимогу заяви ОСОБА_1 про подання до Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату для анулювання свідоцтва про право на заняття нотаріальною діяльністю приватного нотаріуса Жураховського Д. В. та зобов'язано відповідача повторно розглянути заяву в частині цієї вимоги.

Враховуючи те, що вимога позивача, зазначена в п. 1 заяви № 322 від 25.10.2016 розглядалася відповідачем та за результатами розгляду були надані відповіді, а також була предметом розгляду в судовому порядку та вже вирішена по суті, колегія суддів, з урахуванням ч. 4 ст. 78 КАС України, прийшла до висновку про правомірність дій відповідача в частині надання відповіді ОСОБА_1 на п. 1 заяви № 322 від 25.10.2016 який, відповідно до ч. 2 ст. 8 Закону України «Про звернення громадян», не розглянув дану вимогу по суті.

Посилання апелянта на те, що заява № 322 від 25.10.2016 хоч і містить одне із повторних питань про анулювання свідоцтва про право на заняття нотаріальною діяльністю Жураховського Д.В., але є не повторним, а новим зверненням, оскільки проблема є невирішеною, колегія суддів, з урахуванням ч. 4 ст. 78 КАС України, вважає необгрунтованими, оскільки даний спір виник на підставі тих самих фактів, між тими самими особами та з тих самих обставин справи.

Інші доводи позивача щодо упередженості судових рішень з даного питання колегія суддів вважає необгрунтованими, оскільки пов'язані виключно із незгодою позивача із процесуальним рішеннями суду та жодним чином не порушують його права.

Щодо п. 2 заяви від 25.10.2016 № 322 позивач просив ГТУЮ у Сумській обл. вчинити дії щодо спонукання приватного нотаріуса Жураховського Д. В. знищити довідку Лебединської ЦРЛ від 22.05.2013 № 7084, колегія суддів виходить з наступного.

Згідно з вимогами ч.ч. 1-2 ст. 44 Закону України "Про нотаріат" під час посвідчення правочинів визначається обсяг цивільної дієздатності фізичних осіб, які беруть у них участь.

Визначення обсягу цивільної дієздатності фізичної особи здійснюється за паспортом громадянина України або іншими документами, передбаченими статтею 43 цього Закону (крім посвідчення водія, особи моряка, інваліда чи учасника Великої Вітчизняної війни, посвідчення, виданого за місцем роботи фізичної особи), які унеможливлюють виникнення будь-яких сумнівів щодо обсягу цивільної дієздатності фізичної особи, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії. У разі потреби нотаріусу надається довідка про те, що особа не страждає на психічний розлад, який може вплинути на її здатність усвідомлювати свої дії та (або) керувати ними.

Згідно ухвали Апеляційного суду Сумської області від 07.07.2016 по справі № 580/175/16-ц нотаріусом вирішувалось питання про видачу позивачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом, тому для усунення будь-яких сумнівів щодо обсягу цивільної дієздатності позивача нотаріус звернувся з відповідним запитом до Лебединської центральної районної лікарні.

Відповідно до Закону України «Про нотаріат» правовою основою діяльності нотаріату є Конституція України, цей Закон, інші законодавчі акти України.

Так, порядок документування нотаріальної діяльності та зберігання архіву і визначення порядку організації роботи з документами в державних нотаріальних конторах (далі - контора), державних нотаріальних архівах (далі - архів), приватними нотаріусами встановлено Правилами ведення нотаріального діловодства, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 23.12.2010 № 3253/5 (далі - Правила).

Пунктами 14.1, 14.2 Правил визначено, що документи нотаріального діловодства та архів приватного нотаріуса є власністю держави і перебувають у володінні та користуванні приватного нотаріуса у зв'язку із здійсненням ним нотаріальної діяльності.

З копії листа Жураховського Д.В. від 20.10.2016 № 2540/01-16 слідує, що запит до Лебединської ЦРЛ та відповідь на нього від 22.05.2013 № 7084 долучені до матеріалів спадкової справи № 79/2012, заведеної після смерті ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів прийшла до висновку про правомірність відповіді відповідача на п. 2 заяви позивача від 25.10.2016 № 322 про те, що запит до Лебединської ЦРЛ та відповідь на нього від 22.05.2013 № 7084 не можуть бути знищені, так як зареєстровані та долучені до матеріалів спадкової справи та, відповідно до п. 14.1 розд. XIV Правил, є власністю держави і перебувають у володінні і користуванні приватного нотаріуса у зв'язку із здійсненням нотаріальної діяльності.

Посилання позивача на рішення Конституційного Суду № 2-рп/2012 від 20.01.2012, в якому суд тлумачить положення частини 1, 2 статті 32, частин 2, 3 статті 34 Конституції України та стверджує, що збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди державою, органами місцевого самоврядування, юридичними або фізичними особами є втручанням в її особисте та сімейне життя, колегія суддів вважає необгрунтованими, оскільки судовим розглядом не встановлено факту такого втручання в особисте та сімейне життя позивача приватним нотаріусом, який в силу ст. 3, 4, 5 Закону України «Про нотаріат» є уповноваженою державою фізичною особою, яка має визначені законом права та обов'язки, серед яких право на отримання довідки про те, що особа не страждає на психічний розлад, який може вплинути на її здатність усвідомлювати свої дії та (або) керувати ними та, в свою чергу, обов'язок зберігати в таємниці відомості, одержані ним у зв'язку з вчиненням нотаріальних дій.

Доводи апелянта про необгрунтованість залучення до справи третьою особою нотаріуса Жураховського Д.В. колегія суддів вважає безпідставними, оскільки рішення у даній справі може вплинути на права, свободи, інтереси або обов'язки приватного нотаріуса Жураховського Д.В., а відповідно до ч. 2 ст. 49 КАС України суд у даному випадку має таку правомочність.

Ухвалюючи дане судове рішення колегія суддів керується ст.322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення «Серявін та інші проти України») та Висновком № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини по справі «Северянін та інші проти України»(п.58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору по даній справі, колегія суддів прийшла до висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші зазначені в апеляційній скарзі аргументи позивача, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів вважає, що відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 326, 327 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Постанову Сумського окружного адміністративного суду від 13 березня 2017 року по справі № 818/49/17- залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя Л.В. Любчич
Судді О.А. Спаскін О.В. Присяжнюк
Постанова складена в повному обсязі 08.05.2019