Справа № 200/14920/18-а
Суддя: Сіваченко Ігор Вікторович
Дата ухвалення: 2019-05-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2019 року справа №200/14920/18-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Сіваченка І.В., суддів: Геращенка І.В., Блохіна А.А., розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 04 березня 2019 року (повне судове рішення складено 04 березня 2019 року у м. Слов'янську) у справі № 200/14920/18-а (суддя в І інстанції Михайлик А.С.) за позовом ОСОБА_1 до Покровського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити певні дії, стягнення моральної шкоди,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Покровського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (далі - Покровське ОУПФУ), в якому позивач просила суд:

- визнати протиправними дії щодо невиплати пенсії з усіма надбавками та підвищеннями як непрацюючому пенсіонеру та дитині війни, з проведенням перерахунку, індексації та виплатою компенсації втрати частини доходів з 01.09.2014;

- зобов'язати провести з 01.09.2014 поточні перерахунки, індексацію та виплачувати ОСОБА_1 пенсію за віком довічно з усіма надбавками та підвищеннями як непрацюючому пенсіонеру та дитині війни, не нижче прожиткового мінімуму для осіб, що втратили працездатність, на момент фактичної виплати пенсії, у відповідності до Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-IV), Закону України від 03.10.2017 № 2148-VIII «Про внесення змін в деякі законодавчі акти України відносно підвищення пенсії» (далі - Закон № 2148-VIII) з урахуванням змін до пенсійного законодавства, на підставі документів, що знаходяться в пенсійній справі, з заліком в подвійному розмірі пільгового стажу роботи з 01.04.1969 по 01.08.1994 лікарем-лаборантом в Міськшкірвендиспансері № 2 м. Донецька, з виплатою компенсації втрати частини доходів, в розмірах відповідно до додатку 14 до позову, на рахунок у ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» м. Дніпро;

- зобов'язати виплатити ОСОБА_1 одним платежем борг по пенсії станом на 30.11.2018 у сумі 172 112,91 грн.;

- стягнути моральну шкоду на користь ОСОБА_1 у сумі 81 571,68 грн. в режимі негайного виконання рішення одним платежем.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач є громадянкою України, з серпня 1994 року постійно проживає в Ізраїлі . Починаючи з 01.10.2012 позивачу на виконання судових рішень виплачувалася пенсія, з вересня 2014 року виплату пенсії зупинено. Постановою Печерського районного суду м. Києва від 21.05.2015 по справі № 757/6541/15-а позивачу присуджено до виплати Пенсійним фондом України пенсію за віком з 01.09.2014. Рішенням Пенсійного фонду України позивача поставлено на облік до Покровського ОУПФУ. На виконання постанови Печерського районного суду м. Києва від 21.05.2015 позивачу виплачено пенсію 25.08.2018, втім позивач незгодний із розміром виплаченої пенсії. Згідно позову, виплату пенсії проведено виходячи з розміру пенсії 1377,39 грн. на місяць, як працюючому пенсіонеру, без перерахунку; без врахування в подвійному розмірі стажу періоду роботи позивача з 01.04.1969 по 01.08.1994 лікарем-лаборантом в Міськшкірвендиспансері № 2 м. Донецька; без застосування вірних розмірів коефіцієнту страхового стажу та індивідуального коефіцієнту заробітної плати; без підвищень з урахуванням змін до пенсійного законодавства, без надбавок, індексації, як працюючому пенсіонеру та без врахування статусу позивача - дитини війни. Позивач зауважила на тому, що обов'язок пенсійного органу здійснювати перерахунок встановлено законом, заяви особи для проведення перерахунку не потрібно. ОСОБА_1 вважає, що оскільки нею отримано пенсію за період, починаючи з 01.09.2014, то вона має право отримання компенсації у зв'язку з втратою частини доходів. Також позивач зазначає, що зазнала моральних страждань, відшкодування яких має бути здійснено відповідачем.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 04 березня 2019 року позовні вимоги задоволені частково.

Визнано протиправною бездіяльність відповідача, що виразилася у не розгляді у встановленому порядку та неприйнятті рішень за наслідком розгляду заяв ОСОБА_1 від 19.07.2015 та 21.10.2016 стосовно перерахунку пенсії всупереч вимог Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1 (далі - Порядок № 22-1).

Зобов'язано Покровське ОУПФУ розглянути та прийняти рішення відповідно до вимог Порядку № 22-1, за наслідком розгляду заяв ОСОБА_1 від 19.07.2015 та 21.10.2016 стосовно перерахунку пенсії у відповідності до вимог Закону № 1058-IV та вирішити питання про наявність підстав для проведення перерахунку і виплати пенсії позивачу як непрацюючому пенсіонеру в розмірі, не нижче мінімальної пенсії та дитині війни із врахуванням Індивідуальних відомостей про застраховану особу форми ОК-5.

Зобов'язано відповідача здійснити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів з 01.09.2014 по 31.07.2018.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з таким судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив суд скасувати рішення місцевого суду, прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Як вбачається зі змісту апеляційної скарги, позивач не погоджується з висновками місцевого суду щодо відмови у задоволенні позовних вимог про зобов'язання відповідача провести з 01.09.2014 поточні перерахунки, індексацію та виплачувати ОСОБА_1 пенсію за віком довічно з усіма надбавками та підвищеннями як непрацюючому пенсіонеру та дитині війни, не нижче прожиткового мінімуму для осіб, що втратили працездатність, на момент фактичної виплати пенсії, у відповідності до Закону № 1058-IV, Закону № 2148-VIII з урахуванням змін до пенсійного законодавства, на підставі документів, що знаходяться в пенсійній справі, з заліком в подвійному розмірі пільгового стажу роботи з 01.04.1969 по 01.08.1994 (25 років, 4 місяці) лікарем-лаборантом в Міськшкірвендиспансері № 2 м. Донецька. Апелянт наголошує, що судом не в повній мірі досліджені матеріали справи та фактичні обставини справи, внаслідок чого суд дійшов помилкового висновку про відсутність в матеріалах справи звернень позивача із відповідними заявами про перерахунок, а, отже, відповідач і не розглядав таких заяв. Крім того, позивач зазначає, що відсутність паперової пенсійної справи у відповідача не може бути підставою для відмови у перерахунку пенсії позивачу.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просив відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Відповідач також подав апеляційну скаргу, яка ухвалою Першого апеляційного адміністративного суду від 03 травня 2019 року була повернута.

Всі особи, які беруть участь у справі, у судове засідання не прибули, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, тому відповідно до п.2 ч.1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі, залишити без задоволення, з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт громадянина України для виїзду за кордон НОМЕР_1 від 29.11.2018, є пенсіонером за віком.

Постановою Донецького апеляційного адміністративного суду від 12.12.2012 у справі № 0580/11765/2012, встановлено, що з 16.08.1994 ОСОБА_1 постійно мешкає в Ізраїлі . З 23.12.1993 вона отримувала пенсію, виплату якої було припинено 16.08.1994 у зв'язку з виїздом позивача в Ізраїль на постійне місце проживання. До від'їзду позивач була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , перебувала на обліку Управління Пенсійного фонду України в Ворошиловському районі м. Донецька.

Рішенням Конституційного Суду України № 25-рп/2009 від 07.10.2009 визнані такими, що не відповідають Конституції України, положення: пункту 2 частини першої статті 49 Закону № 1058-IV, яким визначено, що виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України; другого речення статті 51 Закону № 1058-IV яким визначено, що у разі виїзду пенсіонера на постійне місце проживання за кордон пенсія, призначена в Україні, за заявою пенсіонера може бути виплачена йому за шість місяців наперед перед від'їздом, рахуючи з місяця, що настає за місяцем зняття з обліку за місцем постійного проживання; під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Постановою Донецького апеляційного адміністративного суду від 12.12.2012 у справі № 0580/11765/2012 судом зобов'язано Управління Пенсійного фонду України в Ворошиловському районі м. Донецька нарахувати та виплачувати ОСОБА_1 пенсію за віком на підставах, визначених пенсійним законодавством, починаючи з 01 жовтня 2012 року.

Пенсію виплачено за період з жовтня 2012 року по серпень 2014 року включно.

Постановою Печерського районного суду м. Києва від 21.05.2015 у справі № 757/6541/15-а, яка залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 07.04.2016 та ухвалою Вищого адміністративного суду України від 06.10.2015 (К/800/34673/15), встановлено, що з вересня 2014 року виплату пенсії позивачу знов було припинено. В межах цієї справи, окрім іншого, вирішувалися вимоги позивача щодо поновлення виплати пенсії з 01.09.2014. Цією постановою суд визнав протиправною бездіяльність Пенсійного фонду України щодо забезпечення виплати пенсії за віком ОСОБА_1 та зобов'язав Пенсійний фонд України поновити виплату їй пенсії за віком з 1 вересня 2014 року.

Заявою від 19.07.2015 позивач просила відповідача поновити виплату пенсії за віком з

01.09.2014 на виконання постанови Печерського районного суду м. Києва від 21.05.2015 у справі № 757/6541/15-а, та здійснювати виплату пенсії у розмірі, передбаченому Законом № 1058-IV розмірі, з урахуванням матеріалів пенсійної справи як непрацюючому пенсіонеру, проводити індексацію пенсії, її нарахування та виплату. До звернення надано заяву про виплату пенсії через рахунок у Приватбанку.

Пенсійним фондом України покладено виконання судових рішень з виплати пенсії позивачу з 01.09.2014 на Покровське ОУПФУ.

Постановою Печерського районного суду м. Києва від 12.02.2016 у справі № 757/45070/15-а, залишеною без змін судами апеляційної та касаційної інстанції, вимоги позивача про зобов'язання Пенсійного фонду України здійснити перерахунок та індексацію пенсії за віком з урахуванням стажу роботи з 01.04.1969 по 01.08.1994 лікарем лаборантом в Міському шкірно-венерологічному диспансері № 2 м. Донецьк в подвійному розмірі з 07.10.2009, виплачувати пенсію за віком, надбавку дітям війни з проведенням всіх перерахунків та індексації пенсії, залишені без задоволення.

Листом від 31.08.2016 № 2882/03/25 відповідач повідомив позивача про розгляд її звернення відповідно до Закону України «Про звернення громадян» та зауважив на неможливості врахування доданих до заяви документів, оскільки відповідно до Порядку № 22-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07.07.2014 № 13-1), заяви від одержувачів пенсії приймаються за умови пред'явлення паспорту, після чого реєструються у встановленому порядку.

Заявою від 21.10.2016 позивач просила відповідача поновити виплату пенсії за віком з 01.09.2014 на виконання постанови Печерського районного суду м. Києва від 21.05.2015 у справі № 757/6541/15-а та здійснювати виплату пенсії у розмірі, передбаченому Законом № 1058-IV з урахуванням матеріалів пенсійної справи як непрацюючому пенсіонеру, проводити індексацію пенсії, її нарахування та виплату на вказані позивачем банківські рахунки з 01.09.2014.

За посиланням відповідача та ГУ ПФУ в Донецькій області, виплата пенсії не здійснювалась позивачу у зв'язку з неможливістю її здійснення через рахунок, відкритий позивачем у ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», через що позивач неодноразово зверталась зі скаргами до слідчих органів та Пенсійного фонду України, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями її заяв.

31.01.2018 Печерським районним судом м. Києва по справі № 757/6541/15-а прийнято додаткове рішення, яким зобов'язано Пенсійний фонд України проводити виплату пенсії на визначені позивачем банківські рахунки в установі ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» в м. Дніпро, починаючи з 01.09.2014.

У серпні 2018 року позивачу виплачено пенсію за період з вересня 2014 року по липень 2018 року включно в сумі 64 737,33 грн.

Листом відповідача від 03.10.2018 № 10654/02/25, сформованим на підставі приписів Закону України «Про звернення громадян», повідомлено позивача про нарахування заборгованості по пенсії за період з 01.09.2014 по 31.07.2018 у сумі 64 737,33 грн. та передано до установи банку для зарахування цієї суми у вересні 2018 року (дата виплати пенсії - 25 число). До листа додано довідку про розмір пенсії, з якої вбачається, що місячний розмір пенсії позивача становить 1377,39 грн.

Листом від 07.10.2018 позивач звернулася до Покровського ОУПФУ, в якому зауважила на протиправності нарахування та виплати пенсії в розмірі, нижче мінімального розміру пенсії на рівні прожиткового мінімуму, без врахування пільгового страхового стажу та індексації, з невиплатою компенсації втрати частини доходів та просила відповідача повідомити підстави для визначення позивача працюючим пенсіонером, причини не перерахунку пенсії, виплати пенсії без підвищень, надбавок, та індексації, не як дитині війни, просила навести детальний розрахунок, з чого відповідач виходив при обчисленні пенсії позивача.

Листом ГУ ПФУ України у Донецькій області від 22.11.2018 № 5184-А-01, наданого у відповідності до Закону України «Про звернення громадян», позивача повідомлено, що вона за матеріалами пенсійної справи має статус працюючого пенсіонера. У листі наведено розрахунок щомісячної суми пенсії. Повідомлено також, що рішення у справі № 757/6541/15-а не передбачає здійснення перерахунку пенсії.

Згідно з викладеним у наданій відповідачем до суду довідки від 30.01.2019 № 459, позивач перебуває на обліку у Покровському ОУПФУ та отримує пенсію за віком з січня 2014 року по жовтень 2014 року у сумі 1377,39 грн. на місяць, з листопада 2014 року по серпень 2015 року - у сумі 2 754,78 грн. на місяць, з вересня 2015 року по вересень 2017 року - у сумі 2 813,68 грн. на місяць, з жовтня 2017 року по липень 2018 року - у сумі 4 356,96 грн. на місяць, з серпня 2018 року по січень 2019 року - знов у сумі 1 377,39 грн. на місяць.

Підстави виплати позивачу 25.08.2018 пенсії за період з 01.09.2014 по 31.08.2018 у сумі по 1 377,39 грн. на місяць, що суперечить визначеному у довідці від 30.01.2019 № 459, відповідачем суду не повідомлені. У той же час, відповідачем у відзиві на позов вказано, що відповідно до роз'яснень Департаменту пенсійного забезпечення, судові рішення виконуються органами пенсійного фонду. У разі, якщо інше не зазначено у рішенні суду, пенсія поновлюється у розмірі, визначеному на дату припинення її виплати.

У наданих суду розпорядженнях 177759 відповідача від 13.07.2016, від 14.04.2017, від 01.09.2016, від 11.07.2018, від 07.08.2018 вказано про здійснення позивачу перерахунку пенсії «через зміну надбавки». В інших розпорядженнях від 11.07.2018 вказано, що здійснено «масовий перерахунок (індивідуальний)». У розпорядженні 177759 від 16.07.2018 зазначено видом перерахунку «облік справи, призначеної в минулих роках». З зазначених розпоряджень вбачається, що у певні місяці розмір пенсії зростав.

В той же час, у розпорядженнях від 14.07.2016, 01.09.2016 маються виправлення ручкою, вчинені заступником начальника управління ОСОБА_3 та засвідчені її підписом, відповідно до яких вказано «дозволяю виправити в макетному вводі розмір пенсії з 01.09.2015 довічно на 1 377,39 грн.».

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, колегія суддів зазначає таке.

Рішення місцевого суду оскаржено лише позивачем. Відповідно до частини першої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Таким чином, оскільки судове рішення відповідачем не оскаржене, апеляційному перегляду підлягає рішення місцевого суду лише в частині незадоволених позовних вимог. В іншій частині судове рішення апеляційному перегляду не підлягає і має бути залишено без змін.

Даючи оцінку вимогам позивача щодо проведення їй з 01.09.2014 поточних перерахунків, індексації пенсії за віком та її виплати довічно з усіма надбавками та підвищеннями як непрацюючому пенсіонеру та дитині війни, не нижче прожиткового мінімуму для осіб, що втратили працездатність, на момент фактичної виплати пенсії, у відповідності до Закону № 1058-IV, Закону № 2148-VIII з урахуванням змін до пенсійного законодавства, на підставі документів, що знаходяться в пенсійній справі, з заліком в подвійному розмірі пільгового стажу роботи з 01.04.1969 по 01.08.1994 лікарем-лаборантом в Міськшкірвендиспансері № 2 м. Донецька, з виплатою компенсації втрати частини доходів, колегія суддів зазначає таке.

Як вже було зазначено вище, зі змісту заяв від 19.07.2015, 21.10.2016 вбачається, що позивач просила Покровське ОУПФУ поновити виплату пенсії за віком з 01.09.2014 на виконання постанови Печерського районного суду м. Києва від 21.05.2015 у справі № 757/6541/15-а, та здійснювати виплату пенсії у розмірі, передбаченому Законом № 1058-IV з урахуванням матеріалів пенсійної справи як непрацюючому пенсіонеру, проводити індексацію пенсії, її нарахування та виплату.

Матеріали справи не містять доказів розгляду відповідачем зазначених заяв в належний спосіб.

Суд зауважує, що виплата пенсії у нових розмірах, передбачає необхідність здійснення перерахунку пенсії, який, у свою чергу, передбачає прийняття вповноваженим органом рішення у відповідності до наступного.

Відповідно статті 5 Закону № 1058-IV, цей Закон регулює відносини, що виникають між суб'єктами системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються, зокрема, умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат, порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов'язковим державним пенсійним страхуванням.

Згідно з ч. 1 ст. 43 Закону № 1058-IV перерахунок пенсій, призначених до набрання чинності цим Законом, здійснюється за нормами цього Закону на підставі документів про вік, страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час перерахунку в пенсійній справі та відповідають вимогам законодавства, що діяло раніше, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

За приписами ч.ч. 4, 5 ст. 45 цього Закону перерахунок призначеної пенсії, крім випадків, передбачених частиною першою статті 35, частиною другою статті 38, частиною третьою статті 42 і частиною п'ятою статті 48 цього Закону, провадиться в такі строки: у разі виникнення права на підвищення пенсії - з першого числа місяця, в якому пенсіонер звернувся за перерахунком пенсії, якщо відповідну заяву з усіма необхідними документами подано ним до 15 числа включно, і з першого числа наступного місяця, якщо заяву з усіма необхідними документами подано ним після 15 числа; у разі настання обставин, які тягнуть за собою зменшення пенсії, - з першого числа місяця, в якому настали ці обставини, якщо вони мали місце до 15 числа включно, і з першого числа наступного місяця, якщо вони мали місце після 15 числа.

Згідно з п.п. 4.1, 4.2 Порядку № 22-1, орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою (додаток 3).

Згідно пункту 4.10 Порядку 22-1 не пізніше 10 днів після надходження заяви та за наявності документів, необхідних для призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення виплати пенсії (у тому числі документів одержаних відповідно до абзацу другого підпункту 3 пункту 4.2 цього розділу) орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України.

Стосовно поданих позивачем заяв в частині поновлення виплати їй пенсії з 01.09.2014, місцевий суд правильно зазначив, що підстави для їх розгляду станом на теперішній час відпали, оскільки з серпня 2018 року виплата пенсії здійснюється, позивачу виплачена заборгованість за період з 01.09.2014 по дату фактичного поновлення виплати пенсії.

У той же час, щодо викладених у заявах позивача вимог здійснювати виплату пенсії у розмірі, передбаченому Законом № 1058-IV, з урахуванням матеріалів пенсійної справи як непрацюючому пенсіонеру, проводити індексацію пенсії, її нарахування та виплату, слід зазначити таке.

Як вказує відповідач, неможливість проведення перерахунку пенсії з урахуванням надбавок, підвищень, як непрацюючому пенсіонеру та дитині війни, із зарахування у подвійному розмірі стажу роботи з 01.04.1969 по 01.08.1994 лікарем-лаборантом в Міськшкірвендиспансері № 2 м. Донецька тощо пов'язано із тим, що в пенсійній справі позивача відсутні необхідні для вирішення цих питань документи, а також те, що за твердженнями відповідача позивачем не подавалась заява про перерахунок пенсії.

Судом встановлено, що заяви щодо вирішення зазначених питань подавались позивачем у довільній формі, в той же час, її волевиявлення із наданих заяв є зрозумілим. Крім цього, підстави відмови в задоволенні заяв, у разі їх наявності, мають викладатись в рішенні щодо розгляду питання про перерахунок пенсії, при цьому відповідачем таке рішення в порушення норм Порядку № 22-1 не приймалось, з огляду на що суд дійшов висновку про допущення відповідачем бездіяльності, що виразилася в не розгляді заяв позивача про перерахунок пенсії у встановленому порядку та прийняття відповідного рішення.

При визначенні обґрунтованості доводів відповідача про неможливість розгляду заяв про виплату та перерахунок пенсії через відсутність в пенсійній справі необхідних для перерахунку документів суд виходить із наступного.

Позивач до від'їзду для постійного проживання у Ізраїль була зареєстрована у м . Донецьк , перебувала на обліку Управління Пенсійного фонду України в Ворошиловському районі м. Донецька. У 2014 році м. Донецьк було захоплено незаконними збройними формуваннями, належить до переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, затвердженого розпорядження Кабінету Міністрів України від 7 листопада 2014 року № 1085. Управління Пенсійного фонду України в Ворошиловському районі м. Донецька переміщено на підконтрольну українській владі територію, втім фактично свої функції не здійснює, про що зазначалось сторонами. Для здійснення виплати пенсії з 01.09.2014 позивача взято на облік відповідачем, та з серпня 2018 року на підставі постанови Печерського районного суду м. Києва від 21.05.2015 та додаткової постанови Печерського районного суду м. Києва від 31.01.2018 у справі № 757/6541/15-а поновлено виплату пенсії з 01.09.2014.

Суд зауважує, що за приписами наведених вище положень Закону № 1058-IV та Порядку № 22-1, перерахунок пенсій (у тому числі призначених до набрання чинності цим Законом), здійснюється за нормами Закону № 1058-IV на підставі документів про вік, страховий стаж, заробітну плату (дохід), даних паспорту, та інших документів, що надані позивачем і знаходяться на час перерахунку в пенсійній справі та відповідають вимогам законодавства, що діяло раніше, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

Доказів надання позивачем безпосередньо відповідачу таких документів суду не надано. Станом на теперішній час м. Донецьк належить до території, на якій органи державної влади не здійснюють своїх повноважень, в суду відсутні підстави вважати, що відповідачем отримано пенсійну справу позивача, що зберігалась у приміщенні Управління Пенсійного фонду України в Ворошиловському районі м. Донецька.

Водночас, відсутність певних документів в даному випадку не є підставою для не розгляду заяви про проведення такого перерахунку у встановленому порядку.

Згідно з ч. 3 ст. 44 Закону № 1058-IV органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.

Відповідно до п. 4.2 Порядку № 22-1 орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Тобто, управління пенсійного фонду наділено повноваженнями збирати необхідні для розгляду заяви особи (у тому числі щодо перерахунку пенсії) документи.

Доказів здійснення відповідачем будь-яких дій, спрямованих на встановлення наявності чи відсутності в позивача права на перерахунок пенсії, зокрема, направлення запитів щодо отримання таких документів до юридичних осіб чи повідомлення позивача про необхідність надання будь-яких документів, суду не надано.

Колегія суддів зауважує, що в будь-якому випадку відсутність трудової книжки позбавляє відповідача можливості встановити зайнятість позивача на роботах, періоди роботи на яких можуть включатися до стажу в подвійному розмірі. В той же час, в матеріалах справи відсутні докази звернення безпосередньо до відповідача із заявою про здійснення перерахунку пенсії та зарахування у подвійному розмірі стажу роботи з 01.04.1969 по 01.08.1994 лікарем-лаборантом в Міськшкірвендиспансері № 2 м. Донецька, а отже підстави зобов'язання відповідача розглянути та вирішити наведене питання в суду відсутні.

Водночас, суд вважає, що наявні у відповідача індивідуальні відомості про застраховану особу є достатніми для встановлення наявності чи відсутності підстав виплати позивачу пенсії як непрацюючому пенсіонеру та встановлення дати народження позивача для виплати надбавки як дитині війни, виплату якої передбачено Законом України «Про соціальний захист дітей війни».

Відповідно до п. п. 3, 4, 10 ч. 2 ст. 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про: визнання дій суб'єкта владних повноважень протиправним та зобов'язання утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб'єкта владних повноважень протиправною та зобов'язання вчинити певні дії; інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернення позивача, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Відповідно до частини 2 статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Підсумовуючи наведене, виходячи із змісту заявлених позивачем вимог та встановлених в ході розгляду справи обставин, місцевий суд дійшов правильного висновку, що в цьому випадку слід застосувати положення статті 9 КАС України та обрати інший спосіб захисту, який необхідний для повного відновлення порушеного права.

З урахуванням дискреційних повноважень пенсійного органу на прийняття рішення про перерахунок пенсії або рішення про відмову у його здійсненні, вимоги позивача підлягають задоволенню саме шляхом визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо неприйняття відповідно до Порядку № 22-1 рішення за наслідком розгляду заяв позивача від 19.07.2015, 21.10.2016, та зобов'язання відповідача прийняти рішення відповідно до вимог Порядку № 22-1 за наслідком розгляду заяв позивача від 19.07.2015, 21.10.2016 в частині проведення перерахунку розміру пенсії у відповідності до вимог Закону № 1058 та вирішити питання про наявність підстав для проведення перерахунку і виплати пенсії як непрацюючому пенсіонеру в розмірі, не нижче мінімальної пенсії та дитині війни із врахуванням Індивідуальних відомостей про застраховану особу форми ОК-5.

Щодо вимог ОСОБА_1 про зобов'язання провести з 01.09.2014 перерахунок пенсії у відповідності до Закону № 2148-VIII, суд зазначає, що вказаним законом внесено зміни до багатьох нормативно-правових актів. У позові позивач, як на підставу своїх вимог посилається на п. 4.3 Закону № 1058, який внесений до нього саме Законом № 2148-VIII.

Отже, наведена позовна вимога охоплюється зобов'язанням відповідача прийняти рішення за наслідком розгляду питання щодо проведення перерахунку розміру пенсії у відповідності до вимог Закону № 1058.

Щодо позовних вимог про проведення індексації пенсії слід зазначити таке.

Відповідно до статті 1 Закону України від 03 липня 1991 року № 1282-XII «Про індексацію грошових доходів населення» (далі - Закон № 1282-XII) індексація грошових доходів населення - це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг; а поріг індексації - це величина індексу споживчих цін, яка надає підстави для проведення індексації грошових доходів населення.

За ст. 2 Закону № 1282-XII індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, до яких, крім іншого, відноситься пенсія. Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

За ст. 4 Закону № 1282-XII обчислення індексу споживчих цін індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону. Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у ч. 1 цієї статті. Підвищення грошових доходів населення у зв'язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін.

До 1 січня 2016 року поріг індексації встановлювався на рівні 101 %, після цієї дати - 103 %.

За ч. 4 ст. 5 Закону № 1282-XII індексація пенсій, інших виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, інших видів соціальної допомоги проводиться відповідно за рахунок Пенсійного фонду України, фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування, за рахунок коштів Державного бюджету України.

Відповідно до ч. 6 ст. 5 Закону проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування на відповідний рік.

Конституційний Суд України у п. 2.1 рішення № 20-рп/2011 від 26.12.2011 року зазначив, що зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

В пункті 2.2 вказаного рішення зазначено, що Кабінет Міністрів України повноважний вживати заходи щодо забезпечення прав і свобод людини і громадянина та проводити політику у сфері соціального захисту.

Отже, проведення індексації наростаючим підсумком та виплата фактично нарахованих сум має проводитись у межах бюджетних асигнувань на вказані цілі, встановлених Кабінетом Міністрів України.

Бюджетом Пенсійного фонду України на 2014 рік, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25 червня 2014 р. № 202, Бюджетом Пенсійного фонду України на 2015 рік, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25.02.2015 року № 67, Бюджетом Пенсійного фонду України на 2016 рік, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 10 березня 2016 року № 190, Бюджетом Пенсійного фонду України на 2017 рік, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 18 січня 2017 року № 17, Бюджетом Пенсійного фонду України на 2018 рік, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 11 січня 2018 р. № 8, Бюджетом Пенсійного фонду України на 2019 рік, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 16 січня 2019 р. № 14 не передбачено видатки на проведення індексації пенсії.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 9 жовтня 1979 року у справі Ейрі проти Ірландії констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового. Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат, про що зазначено в рішенні суду у справі Кйартан Асмундсон проти Ісландії від 12 жовтня 2004 року.

На залежність розмірів соціальних виплат особі від економічних чинників вказав Конституційний Суд України, зокрема, у Рішенні від 19 червня 2011 року №9-рп/2001 у справі щодо стажу наукової роботи, зазначивши, що право на пенсію, її розмір та суми названих виплат можна пов'язувати з фінансовими можливостями держави, з економічною діяльністю, соціально-економічними обставинами у той чи інший період її розвитку, а також з часом ухвалення відповідних нормативно-правових актів.

Таким чином, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною першою ст. 17 Конституції України є найважливішою функцією держави.

Діючі в спірному періоді обмеження на проведення нарахування та виплату індексації мають застосовуватися управлінням у чіткій відповідності із розмірами бюджетних асигнувань, оскільки такі норми є чинними та не скасовані в установленому законом порядку. Бюджетами Пенсійного фонду України на спірний період не закладено коштів на проведення індексації пенсії. Отже, вимоги про проведення індексації виплаченої задоволенню не підлягають.

Даючи аналіз вимогам позивача про зобов'язання Покровського ОУПФУ виплатити компенсацію втрати частини доходів, в розмірах відповідно до додатку 14 до позову, суд першої інстанції виходив з такого.

Частиною 2 статті 46 Закону № 1058, який є спеціальним в даних правовідносинах, передбачено, що нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Питання, пов'язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом України від 19 жовтня 2000 року № 2050-ІІІ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» (далі - Закон № 2050-ІІІ) та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159 (далі - Порядок компенсації).

Відповідно до статей 1, 2 Закону № 2050-ІІІ підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), така компенсація провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців; виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Із наведеного вбачається, що дія зазначених нормативних актів поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), та стосується усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендія, заробітна плата).

Основною умовою для виплати громадянину передбаченої статтею 46 Закону № 1058-IV, статтею 2 Закону № 2050-ІІІ та Порядком компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії). При цьому компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією (у цій справі органом Пенсійного фонду України) добровільно чи на виконання судового рішення.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 06 лютого 2018 року у справі № 681/423/15-а, від 20 лютого 2018 року у справі № 522/5664/17, від 21 червня 2018 року по справі № 523/1127/17, висновок якого суд враховує при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин (частина 5 статті 242 КАС України).

Таким чином, колегія суддів погоджується з такими висновками, оскільки пенсія з 01.09.2014 по 31.07.2018 нарахована та виплачена позивачу з порушенням встановлених законом термінів з вини пенсійного органу, відтак, місцевий суд дійшов вірного висновку про наявність підстав для зобов'язання відповідача виплатити позивачу компенсацію у зв'язку з втратою позивачем частини доходів за цей період. В той же час, визнання розміру компенсації належить до компетенції відповідача та до його дискреційних повноважень, у зв'язку з чим в цій частині вимоги позивача підлягають задоволенню частково.

Стосовно вимог позивача про зобов'язання відповідача виплачувати пенсію на рахунок у ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» м. Дніпро слід зазначити, що на теперішній час відповідно до додаткового рішення Печерського районного суду м. Києва від 31.01.2018 у справі № 757/6541/15-а виплата пенсії позивачу здійснюється відповідачем саме на рахунок у наведеній банківській установі, починаючи з 01.09.2014. Тобто, на сьогоднішній день право позивача стосовно виплати пенсії на цей рахунок не порушено. Суд не вбачає можливим зобов'язати відповідача здійснювати виплату пенсії на вказаний рахунок в подальшому, оскільки судовому захисту підлягають лише порушені права, а не ті, що можуть бути порушені у майбутньому.

Відповідно до приписів частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відтак, заявлений позивачем позов підлягає частковому задоволенню.

Інших доводів, які б спростували висновки місцевого суду, позивачем не наведено, отже, підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Відповідно до положень ч.1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на наведене, судова колегія дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. У зв'язку з викладеним доводи апеляційної скарги не приймаються до уваги, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись статтями 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 04 березня 2019 року у справі № 200/14920/18-а - залишити без змін.

Повне судове рішення - 14 травня 2019 року.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому статтею 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І. В. Сіваченко

Судді А. А. Блохін

І. В. Геращенко