Справа № 520/8517/18
Суддя: Катунов В.В.
Дата ухвалення: 2019-05-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий І інстанції: Мороко А.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 травня 2019 р. Справа № 520/8517/18
Другий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді Катунова В.В.,

Суддів: Бершова Г.Є. , Ральченка І.М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДФС у Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 05.12.2018, майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 11.12.18 по справі № 520/8517/18

за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до Головного управління ДФС у Харківській області

про скасування податкового повідомлення - рішення,

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі за тестом позивач, ФОП ОСОБА_1) звернулась до суду з позовом, в якому просила скасувати податкове повідомлення-рішення № від 15 червня 2018 року, яким ФОП ОСОБА_1 нараховано (збільшено) суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на суму 66025,00 грн. та нараховано штрафні санкції на суму 16506,25 грн, як таке, що винесене із порушеннями вимог чинного законодавства України на підставі необґрунтованих та не підтверджених висновків, вказаних в акті перевірки № 1905/20-40-13-15-07/ від 14.05.2018.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 05.12.2018 адміністративний позов задоволено.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, відповідач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій зазначає, що оскаржуване рішення суду не відповідає вимогам матеріального та процесуального права, а саме, судом першої інстанції неповно з'ясовано та не доведено обставини, що мають значення для справи, висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, в зв'язку з чим просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким відмовити у задоволені позову в повному обсязі.

У поданому до суду письмовому відзиві на апеляційну скаргу позивач просить залишити рішення суду першої інстанції без змін, а скаргу без задоволення, посилаючись на необґрунтованість та безпідставність її вимог.

На підставі п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України справа розглядається в порядку письмового провадження.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено, що фахівцями Головного управління ДФС у Харківській області проведена документальна позапланова перевірка ФОП ОСОБА_1 з питань визначення сум податкового кредиту, що місяться у податкових деклараціях за квітень-серпень 2016 року по взаємовідносинам з ТОВ "Прем'єр Папір" (податковий номер 32932642), а також даних щодо подальшої реалізації та/або використання у власній господарській діяльності придбаних товарів (робіт, послуг), відображення здійснених фінансово-господарських операцій у податковій звітності.

Результати перевірки оформлені актом № 1905/20-40-13-15-07/ від 14.05.2018, яким зафіксовані порушення позивачем вимог діючого законодавства України, а саме: п. 44.1 ст. 44, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, п. 201 ст. 200 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено суму податку на додану вартість за квітень - серпень 2016 року.

З вказаного акту перевірки вбачається, що підставою для зафіксованих порушень слугував висновок податкового органу про нереальність здійснення господарських операцій між позивачем та його контрагентом.

На підставі висновків акту перевірки № 1905/20-40-13-15-07/ від 14.05.2018 податковим органом винесено податкове повідомлення-рішення № від 15 червня 2018 року, яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на суму 66025,00 грн та нараховано штрафні (фінансові) санкції в розмірі 16506,25 грн.

Не погоджуючись із вказаним рішенням податкового органу позивач звернувся до Державної фіскальної служби України із скаргою від 27.06.2018.

23.08.2018 ДФС України прийнято рішення, яким податкове повідомлення-рішення № від 15.06.2018 залишено без змін, а скаргу позивача - без задоволення.

Позивач, заперечуючи законність вказаного податкового повідомлення -рішення, звернувся до суду з вказаним позовом про його скасування.

Задовольняючи позов суд першої інстанцій дійшов висновку, що відповідачем не доведено наявність порушень позивачем податкового законодавства, оскільки реальність господарських операцій позивача з ТОВ "Прем'єр Папір" підтверджується первинними документами, відбувся реальний рух активів в процесі здійснення цих операцій, а тому відсутні законні підстави для визначення йому податкових зобов'язань. Допущені контрагентом порушення вимог законодавства при веденні господарської діяльності можуть потягнути відповідну відповідальність щодо них та не впливають на право покупця на віднесення до складу податкового кредиту сплаченого (нарахованого) податку на додану вартість та подальше бюджетне відшкодування.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з позицією суду першої інстанцій, виходячи з наступного.

Судовим розглядом встановлено, що у період з квітня 2016 року по серпень 2016 року ФОП ОСОБА_1 здійснювала закупівлю у ТОВ "Прем'єр Папір" паперу офсетного та в подальшому реалізовувала поліграфічну продукцію на користь ТОВ "Дослідний завод "ГНЦЛС".

Виконання вказаних господарських операцій між позивачем та його контрагентом за спірний період підтверджується наявними в матеріалах справи:

- видатковими накладними: № Пр-0000248 від 12.08.2016, № Пр-0000271 від 12.07.2016, № Пр-0000248 від 30.06.2016, № Пр- 0000247 від 30.06.2016, № Пр-0000207 від 01.06.2016, № Пр-0000194 від 24.05.2016, № Пр-0000145 від 13.04.2016, № Пр-0000144 від 13.04.2016, № РН-0000002 від 05.04.2016, № РН-0000003 від 06.04.2016, № РН-0000004 від 07.04.2016, № РН-0000005 від 08.04.2016, № РН-0000006 від 20.04.2016, № РН-0000007 від 20.04.2016, № РН-0000008 від 21.04.2018, № РН-0000009 від 22.04.2016, № РН-0000010 від 25.04.2016, № РН-0000011 від 10.05.2016, № РН-0000012 від 10.05.2016, № РН-0000013 від 12.05.2016, № РН-0000014 від 13.05.2016, № РН-0000015 від 16.05.2016, № РН-0000016 від 02.06.2016, № РН-0000017 від 06.06.2016, № РН-0000019 від 08.06.2016, № РН-0000018 від 14.06.2016, № РН-0000020 від 15.06.2016, № РН-0000021від 07.07.2016, № РН-0000022 від 08.07.2016, № РН-0000023 від 12.07.2016, № РН-0000024 від 13.07.2016, № РН-0000025 від 14.07.2016, № РН-0000026 від 18.07.2016, № РН-0000028 від 21.07.2016, № РН-0000029 від 25.07.2016, № РН-0000030 від 29.07.2016, № РН-0000031 від 11.08.2016, № РН-0000033 від 12.08.2016, № РН-0000034 від 15.08.2016, № РН-0000035 від 16.08.2016, № РН-0000036 від 17.08.2016, № РН-0000038 від 17.08.2016, № РН-0000037 від 18.08.2016, № РН-0000039 від 18.08.2016, № РН-0000041 від 29.08.2016;

- рахунок-фактурами: № Пр-0000337 від 12.08.2016, № Пр-0000277 від 12.07.2016, № Пр-0000254 від 30.06.2016, № Пр-0000255 від від 30.06.2016, № Пр-0000212 від 01.06.2016, № Пр-0000199 від 24.05.2016, № Пр-0000148 від 13.04.2016, № Пр-0000149 від 13.04.2016;

- товарно - транспортними накладними: № від 12.08.2016, № від 12.07.2016, № від 30.06.2016, № від 01.06.2016, № від 24.05.2016, № від 13.04.2016;

- платіжними дорученнями: № 24 від 13.04.2016, № 23 від 13.04.2016, № 58 від 24.05.2016, № 65 від 01.06.2016, № 93 від 30.06.2016, № 94 від 30.06.2016, № 106 від 12.07.2016, № 135 від 15.08.2016;

- договором поставки № 2 від 01.04.2016, договором оренди технологічного обладнання № 01/03-06 від 01.03.2016;

- оборотно-сальдовою відомістю за період з 01.04.2016 по 31.08.2016.

Відповідно до п. 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України, для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Відповідно до п. 44.2 ст. 44 Податкового кодексу України для обрахунку об'єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування.

Відповідно до Національного положення (стандарту) бухгалтерського обліку 1 "Загальні вимоги до фінансової звітності", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 07.02.2013 № 73, фінансова звітність - бухгалтерська звітність, що містить інформацію про фінансовий стан, результати діяльності та рух грошових коштів підприємства за звітний період.

У звіті про фінансові результати розкривається інформація про доходи, витрати, прибутки і збитки, інший сукупний дохід та сукупний дохід підприємства за звітний період.

Джерелом відомостей для заповнення звіту про фінансові результати є дані регістрів бухгалтерського обліку, що містять інформацію про доходи, витрати, прибуток, збитки та сукупний дохід.

Згідно з ст.1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" господарська операція це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Відповідно до статті 3 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

За змістом частин першої та другої статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Згідно пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 Податкового кодексу України, об'єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.

Відповідно до Національного положення (стандарту) бухгалтерського обліку 1 "Загальні вимоги до фінансової звітності", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 07.02.2013 № 73, витрати - зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, які призводять до зменшення власного капіталу (за винятком зменшення капіталу за рахунок його вилучення або розподілення власниками).

Основним документом, який регулює формування витрат у бухгалтерському обліку, є Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 16 Витрати (П(С)БУ 16), затверджене наказом Міністерства фінансів України від 31.12.1999 № 318.

Згідно з п. 7 П(С)БУ 16 витрати визнаються витратами певного періоду одночасно з визнанням доходу, для отримання якого вони здійснені. Витрати, які неможливо прямо пов'язати з доходом певного періоду, відображаються у складі витрат того звітного періоду, в якому вони були здійснені.

Відповідно до п. 17 П(С)БУ 16 Витрати, пов'язані з операційною діяльністю, які не включаються до собівартості реалізованої продукції (товарів, робіт, послуг), поділяються на адміністративні витрати, витрати на збут та інші операційні витрати.

Згідно до п.18 П(С)БУ 16, до адміністративних витрат відносяться такі загальногосподарські витрати, спрямовані на обслуговування та управління підприємством: загальні корпоративні витрати (організаційні витрати, витрати на проведення річних зборів, представницькі витрати тощо); витрати на службові відрядження і утримання апарату управління підприємством та іншого загальногосподарського персоналу; витрати на утримання основних засобів, інших матеріальних необоротних активів загальногосподарського використання (операційна оренда, страхування майна, амортизація, ремонт, опалення, освітлення, водопостачання, водовідведення, охорона);

винагороди за професійні послуги (юридичні, аудиторські, з оцінки майна тощо); витрати на зв'язок (поштові, телеграфні, телефонні, телекс, факс тощо); амортизація нематеріальних активів загальногосподарського використання; витрати на врегулювання спорів у судових органах; податки, збори та інші передбачені законодавством обов'язкові платежі (крім податків, зборів та обов'язкових платежів, що включаються до виробничої собівартості продукції, робіт, послуг); плата за розрахунково-касове обслуговування та інші послуги банків, а також витрати, пов'язані з купівлею-продажем валюти; інші витрати загальногосподарського призначення.

Згідно з абз. 5 п. 19. Витрати на збут включають такі витрати, пов'язані з реалізацією (збутом) продукції (товарів, робіт, послуг), як витрати на рекламу та дослідження ринку (маркетинг).

Відповідно до пп. 139.1.1 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України не включаються до складу витрат витрати, не пов'язані з провадженням господарської діяльності.

Отже, до складу валових витрат можуть бути віднесені витрати, які безпосередньо пов'язані з підготовкою, організацією, веденням виробництва, реалізацією продукції (робіт, послуг).

Відповідно до п. 185.1 ст. 185 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) об'єктом оподаткування є операції платників податку з:

а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об'єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об'єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю;

б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу.

За правилами п. 187.1 ст. 187 Податкового кодексу України, датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку; б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Згідно до п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п. 193.1 ст. 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

За змістом положень п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з п. 201.11 ст. 201 цього Кодексу).

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Аналіз зазначених правових норм свідчить про те, що правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування витрат та податкового кредиту наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в своїй господарській діяльності, що пов'язані з рухом активів, зміною зобов'язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами.

Відповідно, якщо господарська операція фактично не відбулася, то первинні документи, складені платником податку та його контрагентом на підтвердження такої операції, не відповідають дійсності, та свідчать про відсутність у сторін волевиявлення щодо реального здійснення господарської операції.

Судом першої інстанції були досліджені всі первинні документи та встановлено дотримання позивачем спеціальних вимог щодо документального підтвердження сум, віднесених до податкового кредиту, а також реальне виконання сторонами, укладених правочинів.

В акті перевірки № 1905/20-40-13-15-07/ від 14.05.2018 міститься посилання на податкову інформацію Головного управління ДФС у Запорізькій області № 10/08-01-14-09/32932642 від 06.04.2017 щодо ТОВ "Прем'єр Папір", відповідно до якої, податковим органом встановлено факт відсутності підприємства за його місцезнаходженням. Також, у вказаній податковій інформації зазначено про ТОВ "Траго", що в період з липня 2015 по серпень 2016 року підприємство здійснювало реалізацію паперу для ТОВ "Прем'єр Папір". Так, податковим органом зроблено висновок щодо ТОВ "Траго" про те, що по операціях з постачання агентських послуг лише оформлювались окремі первинні документи з метою створення зовнішніх ознак фактичного здійснення операцій.

В зазначеному вище акті перевірки Головне управління ДФС у Харківській області вказує на податкову інформацію ГУ ДФС у Київській області № 33/26-15-14-04-03 від 27.02.2017 по ТОВ "Траго", в якій повідомлено, що в період з грудня 2015 року по червень 2016 року у даного підприємства одним з основних постачальників було ТОВ "Агромат-Інвест". Податковим органом у вказаній податковій інформації зроблено висновок про те, що наслідком діяльності ТОВ "Агромат-Інвест" є формування штучного податкового зобов'язання на адресу ТОВ "Траго". В свою чергу, наслідком діяльності ТОВ "Траго" є формування штучного податкового кредиту для мінімізації сплати податків.

Також, в акті перевірки № 1905/20-40-13-15-07/ від 14.05.2018 контролюючий орган зазначає, що відповідно до наданих позивачем товарно-транспортних накладних відвантаження товару (пункт навантаження) розташований за адресою: м. Харків, вул. Довгалевського, 19 ПАТ "Харківшляхпостач" склад ТОВ "Прем'єр Папір". Згідно аналізу зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних встановлено, що ПАТ "Харківшляхпостач", який є платником податку на додану вартість протягом перевіряємого періоду на адресу ТОВ "Прем'єр Папір" жодної податкової накладної не виписано, що свідчить про відсутність взаємовідносин між підприємствами.

Суд першої інстанції вірно спростував доводи контролюючого органу щодо відсутності реальної можливості здійснення господарської операції між ФОП ОСОБА_1 та ТОВ "Прем'єр Папір", оскільки позивач не може нести відповідальність за невиконання його контрагентом своїх зобов'язань, адже, поняття "добросовісний платник", яке вживається у сфері податкових правовідносин, не передбачає виникнення у платника додаткового обов'язку з контролю за дотриманням його постачальниками правил оподаткування, а саме: платник не наділений повноваженнями податкового контролю для виконання функцій, покладених на податкові органи, а тому не може володіти інформацією відносно виконання контрагентом податкових зобов'язань.

Таким чином, недотримання контрагентом позивача податкової дисципліни має правові наслідки саме для цього контрагента, оскільки порушення платником вимог податкового законодавства тягне застосування заходів відповідальності саме до такого платника та не може негативно впливати на податковий облік інших осіб (зокрема, його контрагентів) за відсутності факту причетності останніх до таких правопорушень та за наявності факту здійснення господарської операції.

Суд також враховує рішення Європейського суду з прав людини у справах "Інтерсплав проти України" (2007 рік, заява № 803/02), "Булвес" АД проти Болгарії" (2009 рік, заява № 3991/03) і "Бізнес Супорт Центр проти Болгарії" (2010 рік, заява № 6689/03), у яких, перевіряючи відповідність позбавлення права на податковий кредит/бюджетне відшкодування вимогам статті 1 Протоколу №1, Європейський суд з прав людини застосовував принцип пропорційності. Цей принцип є складовою частиною принципу верховенства права і вимагає додержання "справедливого балансу" між вимогами публічного інтересу та захистом прав приватних осіб, у реалізацію яких здійснюється втручання держави.

Провівши відповідну оцінку, Європейський Суд з прав людини визнав, що "справедливий баланс" не додержується, коли платника податку на додану вартість позбавляють права на податковий кредит/бюджетне відшкодування за відсутності доказів його залучення до протиправної діяльності, пов'язаної з незаконним отриманням бюджетного відшкодування, чи доказів того, що йому було відомо/повинно було відомо про таку діяльність його постачальників.

Таким чином, право покупця на податковий кредит з податку на додану вартість не ставиться в залежність від дотримання контрагентами вимог законодавства та вчинення ймовірних зловживань за ланцюгом постачання товару.

Контролюючим органом не надано до матеріалів справи доказів на підтвердження того, що позивачу було відомо про порушення його контрагентом або, що метою здійснення господарських операцій було одержання необґрунтованої вигоди чи здійснення нікчемного правочину.

На час здійснення господарських операцій за спірний період контрагент позивача був зареєстрований у встановленому законодавством порядку.

Крім того, товар , який придбавав позивач, притаманний його господарській діяльності та використовувався ним для здійснення господарської діяльності, тому формування позивачем податкового кредиту за результатами господарської діяльності з ТОВ "Прем'єр Папір" є правомірним.

Поряд з цим, відповідачем не надано доказів та не наведено жодних обставин, які б свідчили про невідповідність господарських операцій цілям та завданням статутної діяльності позивача, незвичності цих операцій для цих осіб, збитковості здійснених операцій, або інших обставин, які б окремо або в сукупності могли б свідчити про не пов'язаність операцій з господарською діяльністю позивача, про не вчинення операцій, про відсутність факту поставки продукції.

Судом першої інстанції також вірно відхилено доводи податкового органу з приводу наявності негативної інформації про ТОВ "Траго", ТОВ "Агромат-Інвест", ПАТ "Харківшляхпостач", як на підставу не здійснення господарських операцій між позивачем та його контрагентом, оскільки спірний період стосується взаємовідносин між ФОП ОСОБА_1 та ТОВ "Прем'єр Папір".

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, що відповідачем не надано доказів щодо недійсності первинних документів, на підставі яких позивачем відображено в бухгалтерському та податковому обліку господарських операцій з ТОВ «Прем'єр Папір», а тому нарахування позивачу грошових зобов'язань згідно прийнятого відповідачем податкового повідомлення-рішення № від 15.06.18 є протиправним та підлягає скасуванню.

Оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 311, 315, 316, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Харківській області - залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 05.12.2018 по справі № 520/8517/18 залишити без змін .

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя-доповідач В.В. Катунов
Судді Г.Є. Бершов І.М. Ральченко