Справа № 2340/4968/18
Суддя: Ісаєнко Юлія Анатоліївна
Дата ухвалення: 2019-05-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 2340/4968/18 Суддя (судді) першої інстанції: Л.В. Трофімова
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Ісаєнко Ю.А.,

суддів: Лічевецького І.О., Мельничука В.П.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 30.01.2019 у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до управління Держпраці у Черкаській області про скасування постанов про застосування штрафу,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 звернулась до суду з адміністративним позовом до управління Держпраці у Черкаській області про визнання неправомірними та скасування постанов від 30.05.2018 про накладення уповноваженими посадовими особами штрафу: № ЧК-357/371/АВ/П/ПТ/ТД/ІП-ФС 260 та № ЧК-357/371/АВ/П/ПТ/ТД/ІП-ФС 261.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 01.03.2019 в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, апелянтом подано апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та задовольнити позов.

Доводи апелянта, зокрема, обґрунтовані тим, що суд першої неповно встановив обставини справи, його висновки ґрунтуються на припущеннях, а позивачем не допущено порушень трудового законодавства.

Справа розглянута у порядку письмового провадження відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України.

Згідно з ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, сторони, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, посадовою особою управління Держпраці у Черкаській області 10.05.2018 проведено інспекційне відвідування ФОП ОСОБА_3 з питань дотримання законодавства щодо оформлення трудових відносин із найманими працівниками, робочого часу, часу відпочинку, оплати праці. Захід державного контролю проводився за місцем здійснення позивачем підприємницької діяльності: АДРЕСА_1, магазин «ІНФОРМАЦІЯ_1».

Результати перевірки оформлено актом інспекційного відвідування фізичної особи, яка використовує найману працю від 10.05.2018 № ЧК-357/371/АВ, яким встановлено порушення ФОП ОСОБА_3 вимог Кодексу законів про працю України, а саме: статті 24 - ОСОБА_4 допущено до роботи на посаду продавця в магазині «ІНФОРМАЦІЯ_1» без укладення трудового договору; статті 115 - заробітна плата за весь час щорічної відпустки працівнику ОСОБА_5 виплачена не за три дні до початку відпустки; статті 30 Закону України «Про оплату праці» - ФОП ОСОБА_3 не надала табелі обліку робочого, що свідчить про те, що не забезпечено ведення обліку робочого часу і виконуваної працівниками роботи.

31.05.2018 у зв'язку з виявленими під час інспекційного відвідування порушеннями вимог законодавства про працю, на підставі акту інспекційного відвідування начальником Управління Лазаревою О.М. прийнято постанови про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами від 31.05.2018 № ЧК-357/371/АВ/П/ПТ/ТД/ІП-ФС-260, якою до позивача застосовано штраф у сумі 111 690,00 грн. на підставі абзацу 2 частини 2 статті 265 Кодексу законів про працю України та від 31.05.2018 № ЧК-357/371/АВ/П/ПТ/ТДЯП-ФС-261, якою до позивача застосовано штраф у сумі 3723 грн. на підставі абзацу 8 частини 2 статті 265 Кодексу законів про працю України.

Не погоджуючись із зазначеними постановами та вважаючи висновки контролюючого органу безпідставними, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Суд першої інстанції відмовляючи в задоволенні позову, виходив з того, що враховуючи доведеність порушення позивачем частини 3 статті 24, статті 115 Кодексу законів про працю України, статті 30 Закону України «Про оплату праці», дії відповідача з прийняття оскаржуваних постанов та постанови від 31.05.2018 № ЧК-357/371/АВ/П/ПТ/ТД/ІП-ФС 260 та від 31.05.2018 № ЧК-357/371/АВ/П/ПТ/ТД/ІП-ФС 261 є правомірними.

Колегія суддів погоджується із зазначеним висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Оцінюючи доводи апелянта в частині наявності процедурних порушень під час проведення перевірки, то такі посилання обгрунтовано відхилено судом першої інстанції, який вказав, що допуск до проведення контролюючого заходу нівелює правові наслідки процедурних порушень (у випадку їх наявності), допущених контролюючим органом під час призначення та/або проведення контролюючого заходу, у зв'язку з чим за умови такого допуску підставою для скасування рішення може бути лише неправильність його прийняття по суті, а наявність підпису позивача у акті інспекційного відвідування від 10.05.2018 № ЧК-357/371/АВ свідчить про допуск посадової особи відповідача до проведення перевірки.

Так, акт інспекційного відвідування позивача як ФОП, яка використовує найману працю від 10.05.2018 № ЧК-357/371/АВ підписано ОСОБА_3 без зауважень, міститься відмітка, що ОСОБА_3 отримала один примірник акта.

В контексті наведеного, суд першої інстанції вірно вказав, що зазначені обставини спростовують твердження позивача про те, що перевірку здійснено за відсутності позивача та про те, що позивачеві не надавався примірник акта перевірки.

Стосовно виявлених порушень, то суд апеляційної інстанції вказує на таке.

Положеннями ст. 74 Кодексу законів про працю України передбачено, що громадянам, які перебувають у трудових відносинах з підприємствами незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також працюють за трудовим договором у фізичної особи, надаються щорічні (основна та додаткові) відпустки із збереженням на їх період місця роботи (посади) і заробітної плати.

Відповідно до статті 79 Кодексу законів про працю України, черговість надання відпусток визначається графіками, що затверджуються власником або уповноваженим ним органом за погодженням з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником), і доводиться до відома всіх працівників. Під час складання графіків ураховуються інтереси виробництва, особисті інтереси працівників та можливості їх відпочинку. Власник або уповноважений ним орган, який зобов'язаний письмово повідомити працівника про дату початку відпустки не пізніш як за два тижні до встановленого графіком терміну.

Згідно частини 4 статті 115 Кодексу законів про працю України заробітна плата працівникам за весь час щорічної відпустки виплачується не пізніше ніж за три дні до початку відпустки. Частиною 1 статті 21 Закону України «Про відпустки» передбачено, що заробітна плата працівникам за час відпустки виплачується не пізніше ніж за три дні до її початку.

Оскільки черговість надання відпусток визначається відповідними графіками, то позивачу, у випадку ведення відповідних графіків та табелів обліку робочого часу було відомо про бажання працівника ОСОБА_5 розпочати відпустку з 03.04.2018 у зв'язку з чим позивач повинен був виплатити працівнику заробітну плату за час відпустки не пізніше, ніж за три дні до її початку.

Натомість, як встановлено у акті інспекційного відвідування згідно наказу № 3-в ОСОБА_5 надано відпустку з 03.04.2018, а виплату здійснено 02.04.2018, тобто за 1 день до початку відпустки, що є порушенням вимог статті 115 Кодексу законів про працю України.

Так, позивачем не заперечено факту, що ОСОБА_5 надано відпустку з 03.04.2018, а виплату здійснено 02.04.2018, проте зазначає, що відповідно до заяви ОСОБА_5 від 02.04.2018 працівник ОСОБА_5 просила надати відпустку з 03.04.2018 у зв'язку із сімейними обставинами та не заперечувала проти оплати за дні відпустки під час виплати заробітної плати.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції вказує на те, що зазначені вище обставини не спростовують факт несвоєчасного проведення виплат ОСОБА_5, що свідчить про обгрунтованість тверджень відповідача щодо порушення вимог статті 115 Кодексу законів про працю України.

Крім того, в акті немає застережень/зауважень/незгоди позивача про неврахування або відмови в отриманні заяви (засвідченої копії) ОСОБА_5 від 02.04.2018 з огляду оцінки спроби надання ОСОБА_3 таких документів посадовій особі під час проведення інспекційного відвідування.

Відповідно до частини 2 статті 7 Конвенції Міжнародної організації праці № 132 про оплачувані відпустки, що ратифіковано Законом України від 29.05.2001 №2481-III суми, що належать до виплати згідно з параграфом 1 цієї статті, виплачуються зацікавленій особі до відпустки, якщо інше не передбачено в угоді, що стосується цієї особи і роботодавця. Заява працівника не є двосторонньою угодою, тому позивач не може посилатися на неї, як на підставу виправдання порушення строків оплати часу відпустки. Заява ОСОБА_5 від 02.04.2018 свідчить про покладання додаткового тягаря на працівника у контексті правомірних очікувань належного і своєчасного забезпечення майнового становища особи, тому не може бути належним та допустимим доказом відсутності порушення вимог статті 115 Кодексу законів про працю України з боку позивача. У контексті реалізації принципу змагальності учасниками не надано відомостей щодо особової картки працівника у розрізі відображення відпусток: їх видів, із зазначенням дат початку і закінчення та за який період надано, номера наказу про її надання.

Відповідно до пункту 12 Порядку № 295, вимога інспектора праці про надання об'єктом відвідування для ознайомлення документів та/або їх копій чи витягів з документів, пояснень, доступу до приміщень, організації робочого місця, внесена в межах повноважень, є обов'язковою для виконання. Частиною 2 статті 30 Закону України «Про оплату праці» встановлено, що роботодавець зобов'язаний забезпечити достовірний облік виконуваної працівником роботи і облік витрат на оплату праці у встановленому порядку.

До матеріалів позовної заяви надано табелі обліку робочого часу за січень - грудень 2018 року, про що також зазначено в апеляційній скарзі.

В той же час, колегія суддів звертає увагу на те, що під час інспекційного відвідування позивач не надала інспектору табелі обліку робочого часу працівників, що свідчить про їх відсутність на час проведення інспекційного відвідування 10.05.2018, тобто позивач не вела облік виконуваної працівниками роботи.

А тому, зазначені обставини підтверджують наявність порушення, зафіксованого у акті інспекційного відвідування фізичної особи, яка використовує найману працю від 10.05.2018 № ЧК-357/371/АВ, а саме статті 30 Закону України «Про оплату праці».

Підприємець веде трудові книжки працівників, які працюють у нього за основним місцем роботи понад 5 днів (пункт 1.1 Iнструкції № 58). Записи до трудової книжки ФОП робить самостійно при прийняті на роботу відповідно до укладеного трудового договору, а також при його розірванні.

Колегія суддів вказує на необґрунтованість доводів апелянта щодо відсутності повноважень у органів Держпраці щодо визнання цивільно-правових договорів трудовими, виходячи з такого.

Згідно з копією цивільно-правового договору, укладеного між ФОП ОСОБА_3 та ОСОБА_4 від 09.04.2018 № 12, ОСОБА_4 з 09.04.2018 до 23.04.2018 зобов'язується у період стажування реалізувати продовольчі товари, продукти споживання. За виконаний обсяг робіт замовник (ФОП ОСОБА_3) сплачує виконавцю (ОСОБА_4) 1872 грн.

Згідно частини 1 статті 24 Кодексу законів про працю України встановлено, що трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання такої форми є обов'язковим, зокрема, при укладенні трудового договору з фізичною особою. Відповідно до частини 3 статті 24 Кодексу законів про працю України працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до національного класифікатора України «Класифікатор професій ДК 003:2010», затвердженого наказом Держспоживстандарту України 28.07.2010 № 327 до професій належить продавець продовольчих товарів. Завдання та обов'язки зазначеної професії визначено у Довіднику кваліфікаційних характеристик професій працівників. Випуск 65, затверджений наказом Міністерства зовнішніх економічних зв'язків і торгівлі України 30.11.1999 № 918 за погодженням з Міністерством праці соціальної політики України «Торгівля і громадське харчування» відповідно до яких продавець продовольчих товарів, зокрема: розміщує і викладає товари за групами, видами, сортами з додержанням правил товарного сусідства; заповнює і прикріплює ярлики цін до товарів; пропонує і показує товари; пропонує взаємозамінні і нові товари; консультує покупців про властивості, смакові особливості, кулінарне призначення та харчову цінність товарів тощо; нарізає, зважує і упаковує товари; підраховує вартість покупки, перевіряє реквізити чека, видає покупку; підраховує гроші, здає їх в установленому порядку. Виконання роботи за професією (посадою), визначеною Національним класифікатором України ДК 003:2010 «Класифікатор професій», затвердженим наказом Держспоживстандарту від 28.07.2010 №327 згідно листа Мінсоцполітики України від 23.05.2017 № 10620/0/2-17/13 є характерною ознакою трудових відносин.

Верховний Суд у постанові від 04.07.2018 у справі № 820/1432/17 (ЄДРСР 75148848) зазначив, що трудовий договір - це угода щодо здійснення і забезпечення трудової функції. За трудовим договором працівник зобов'язаний виконувати не якусь індивідуально-визначену роботу, а роботу з визначеної однієї або кількох професій, спеціальностей, посади відповідної кваліфікації, виконувати визначену трудову функцію у діяльності підприємства. Предметом трудового договору є власне праця працівника у процесі виробництва, тоді як предметом договору цивільно-правового характеру є виконання його стороною певного визначеного обсягу робіт.

Згідно договору від 09.04.2018 № 12 ОСОБА_4 повинна виконувати роботи з реалізації продовольчих товарів систематично протягом певного строку. Систематичний характер робіт властивий саме трудовим відносинам. Оплата здійснюється за процес роботи, а не за конкретно визначений результат. Договором передбачена сплата коштів у фіксованому вигляді, що не залежить від обсягу та результатів виконаних робіт, тобто оплачується не результат, а сам процес праці, що триває 15 діб. Процес праці регулюється саме трудовим законодавством. Предметом цивільно-правових угод є не процес роботи, а результат праці, що вимірюється у конкретних фізичних величинах, має кількісні та якісні показники.

Верховним Судом у постанові від 04.07.2018 у справі № 820/1432/17 (ЄДРСР 75148848) зазначено, що основною ознакою, що відрізняє цивільні відносини від трудових, є те, що трудовим законодавством регулюється процес організації трудової діяльності. За цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається за його межами, метою договору є отримання певного матеріального результату.

Разом з тим, заробітна плата ОСОБА_4 нараховувалась пропорційно відпрацьованому часу, а не за об'ємом виконаних робіт, тому предметом договору є саме процес праці, а не конкретний результат. Пунктом 3.1 договору від 09.04.2018 № 12 визначено, що виконавець працює на обладнанні та з інструментами замовника. Забезпечення позивачем виконавця засобами необхідними для виконання ним роботи, свідчить про наявність між сторонами трудових відносин. У даному випадку роботодавцем, тобто позивачем, виконано вимоги, передбачені статтею 29 Кодексу законів про працю України, згідно яких роботодавець зобов'язаний визначити працівникові робоче місце, забезпечити його необхідними для роботи засобами.

Відтак, колегія суддів погоджується з тим, що між позивачем та ОСОБА_4 існували трудові відносини без оформлення трудового договору.

Крім того, подання позивачем до Головного управління ДФС у Черкаській області звітів за квітень-травень 2018 року про суми нарахованої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги, компенсації) застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування до органів доходів і зборів із включенням до них ОСОБА_4 як особи, що виконує роботи за договорами цивільно-правового характеру не свідчать про відсутність між позивачем та ОСОБА_4 трудових відносин, що в свою чергу спростовує відповідні доводи апелянта щодо відсутності трудового договору між позивачем та ОСОБА_4

В частині посилань в апеляційній скарзі на прийняття відповідачем оскаржуваних постанов без повідомлення позивача, то такі аргументи правомірно відхилено судом першої інстанції, який вказав, що відповідно до підпункту 50 пункту 4 Положення № 84 Управління накладає у випадках, передбачених законом, штрафи за порушення законодавства, невиконання розпоряджень посадових осіб Управління Держпраці. Згідно абзацу 2 частини 2 статті 265 Кодексу законів про працю України фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу у разі фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту) - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, стосовно якого скоєно порушення. Відповідно до абзацу 8 частини 2 статті 265 Кодексу законів про працю України, юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу за порушення інших вимог трудового законодавства, крім передбачених абзацами 2 - 7 цієї частини, - у розмірі мінімальної заробітної плати. Зазначені штрафи є фінансовими санкціями і не належать до адміністративно-господарських санкцій, визначених главою 27 Господарського кодексу України. Штрафи, зазначені у частині другій статті 265 Кодексу законів про працю України, накладаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 3 Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2013 № 509 (далі - Порядок № 509), уповноважена посадова особа не пізніше ніж через 10 днів з дати складення акта приймає рішення щодо розгляду справи про накладення штрафу. Згідно пункту 6 Порядку № 509 про розгляд справи уповноважені посадові особи письмово повідомляють суб'єктів господарювання та роботодавців не пізніше ніж за п'ять днів до дати розгляду рекомендованим листом чи телеграмою, телефаксом, телефонограмою або шляхом вручення повідомлення їх представникам, про що на копії повідомлення, яка залишається в уповноваженої посадової особи, що надіслала таке повідомлення, робиться відповідна позначка, засвідчена підписом такого представника.

Водночас, акт інспекційного відвідування фізичної особи, яка використовує найману працю № ЧК-357/371/АВ (а.с.129) складено інспектором праці 10.05.2018, у акті міститься підпис ОСОБА_3 про отримання копії акту (а.с.131), рішення щодо розгляду справи про накладення штрафу прийнято 18.05.2018 (а.с.136), тобто протягом 10 днів з дати складення акту. 18.05.2018 за № 01-01-04/1721/3079 позивачеві направлено за адресою вул. Смілянська, 42, м. Черкаси (адреса здійснення підприємницької діяльності) повідомлення про дату, час та місце розгляду справи про накладення штрафу (а.с.137-138), що вручено позивачеві 23.05.2018 (а.с.175).

Примірники постанов від 31.05.2018 № ЧК-357/371/АВ/П/ПТ/ТД/ІП-ФС-260 та від 31.05.2018 № ЧК-357/371/АВ/П/ПТ/ТД/ІП-ФС-261 направлено позивачу рекомендованим листом від 01.06.2018 (штрихкодовий ідентифікатор 7621) на адресу, вказану у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань - АДРЕСА_2, проте 02.07.2018 зазначене рекомендоване відправлення повернулося із відміткою «за закінченням встановленого строку зберігання». 03.07.2018 примірники постанов від 31.05.2018 № ЧК-357/371/АВ/П/ПТ/ТД/ІП-ФС-260 та від 31.05.2018 № ЧК-357/371/АВ/П/ПТ/ТД/ІП-ФС-261 повторно направлено позивачу рекомендованим листом (штрихкодовий ідентифікатор 195) на адресу, вказану у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань - АДРЕСА_2, проте 11.08.2018 зазначене рекомендоване відправлення повернулося із відміткою «за закінченням встановленого строку зберігання»

Пунктом 4 Порядку № 509 передбачено, що справа розглядається у п'ятнадцятиденний строк з дня прийняття рішення про її розгляд. Відповідно до пункту 2 Порядку № 509 штрафи накладаються Головою Держпраці, його заступниками, начальниками управлінь і відділів та їх заступниками (з питань, що належать до їх компетенції), начальниками територіальних органів Держпраці та їх заступниками. Згідно з пунктом 2 Порядку № 509 штрафи можуть бути накладені, зокрема на підставі акта про виявлення під час перевірки суб'єкта господарювання або роботодавця ознак порушення законодавства про працю та/або зайнятість населення, складеного посадовою особою Держпраці чи її територіального органу. Відповідно до пункт 7 Порядку № 509 справу може бути розглянуто без участі представника суб'єкта господарювання або роботодавця, щодо якого її порушено, у разі, коли його поінформовано відповідно до пункту 6 цього Порядку і від нього не надійшло обґрунтоване клопотання про відкладення її розгляду.

Враховуючи належне повідомлення позивача про розгляд справи, прийняття спірних постанов від 31.05.2018 № ЧК-357/371/АВ/П/ПТ/ТД/ІП-ФС-260 та від 31.05.2018 № ЧК-357/371/АВ/П/ПТ/ТДЯП-ФС-261 було вчинено з дотриманням встановленого порядку.

Колегія суддів також критично оцінює доводи апелянта про те, що позивачеві не було вручено поштове відправлення, оскільки згідно витягу з єдиного реєстру довіреностей позивач не надавала довіреностей, та зазначає, що дане твердження не підтверджено належними та допустимими доказами, позаяк, відповідно до пункту 105 Правил надання послуг поштового зв'язку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.08.2002 № 1155 адресат може уповноважити іншу особу на одержання поштового відправлення (поштового переказу) за довіреністю, що посвідчується в установленому законодавством порядку. Довіреність на одержання поштового відправлення (поштового переказу) може бути посвідчена організацією, в якій довіритель працює або навчається, житлово-експлуатаційною організацією за місцем його проживання чи адміністрацією стаціонарного лікувально-профілактичного закладу, в якому він перебуває на лікуванні.

Суд зазначає, що принцип обґрунтованості рішення суб'єкта владних повноважень передбачає, що рішення повинне бути прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення.

Враховуючи все зазначене вище, суд апеляційної інстанції вважає обґрунтованим та прийнятим за належного з'ясування обставин справи висновок суду першої інстанції про те, що з огляду на встановлену наявність порушень позивачем частини 3 статті 24, статті 115 Кодексу законів про працю України, статті 30 Закону України «Про оплату праці», оскаржувані постанови прийнято у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, та з урахуванням обставин, що мають значення для прийняття законного рішення.

Стосовно інших посилань апеляційної скарги, то колегія суддів критично оцінює такі з огляду на їх необґрунтованість, та зазначає, що згідно п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Крім того, судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

За змістом частини першої статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Керуючись статтями 242, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, а рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 01.03.2019 - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення.

Суддя-доповідач Ю.А. Ісаєнко

Суддя В.П. Мельничук

Суддя І.О. Лічевецький