Справа № 160/9495/18
Суддя: Кучма Костянтин Сергійович
Дата ухвалення: 2019-04-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 квітня 2019 року Справа № 160/9495/18
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді - Кучми К.С.
при секретарі судового засідання - Чорній М.В.
представника позивача - Чміль Ю.В.
представника відповідача - Шмельової О.В.
представника третьої особи - Ванжи О.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпрі адміністративну справу за правилами загального позовного провадження за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, -
В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що 30.10.2018 року він звернувся до відповідача з проханням звільнити з податкової застави нерухоме майно, що складається з: нежитлової будівлі - розподільчий пункт літ.А-2, загальною площею 156,9 кв.м., сходи літ.а, а1, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, власником якого він є. Однак відповідач надав відповідь про відмову звільнити з податкової застави нерухоме майно мотивуючи це тим, що на його рахунок не надходили грошові кошти для погашення податкового боргу боржника (ТОВ «Добробуд»). Як зазначає відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, перераховані кошти назад не поверталися. Оскільки право власності на зазначене нерухоме майно перейшло до позивача, то відповідач повинен бути припинити обтяження (податкова застава) майна, але до теперішнього часу цього не зробив. Отже подальше обтяження майна (податкова застава) позбавляє позивача можливості розпоряджатися своїм майном та обмежує його право власності, гарантоване Конституцією України та Цивільним Кодексом України, у зв`язку з чим він звернувся до суду з даним позовом.
В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала повністю та просила суд позов задовольнити з викладених у ньому підстав, та з урахуванням додаткових пояснень по справі.
Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав.
01.12.2017 р. в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяження зареєстрована податкова застава, номер запису про обтяження: 23715830.
Судом також встановлено, що на виконанні у відділі примусового виконання рішень Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області перебувало виконавче провадження з примусового виконання наказу Господарського суду Дніпропетровської області №904/5982/17 виданого 18.07.2017 р. про стягнення заборгованості з ТОВ «Добробуд» на користь ПАТ КБ «Приватбанк».
Відповідно до ст.61 Закону України «Про виконавче провадження» передано на реалізацію, а саме: нежитлова будівля, розподільчий пункт літ.А-2, загальною площею 156,9 кв.м., сходи літ.а, а1, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.
Відповідно до протоколу проведення електронних торгів № 329968 від 03.05.2018 року Державним підприємством «СЕТАМ» проведено електронні торги по лоту № 274387 та реалізовано нерухоме майно боржника. Переможцем торгів став - ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1 ).
22.05.2018 року на підставі акта про проведені електроні торги, затвердженого начальником відділу примусового виконання рішення УДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області від 18.05.2018 року приватним нотаріусом Дніпропровського міського нотаріального округу Заверуха Н.І. було видано свідоцтво, яким посвідчено, що позивачу належить на праві власності нерухоме майно, що складається з: нежитлової будівлі - розподільчий пункт літ.А-2, загальною площею 156,9 кв.м., сходи літ.а, а1, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. Право власності на дане майно було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 22.05.2018 року.
Під час судового засідання встановлено, що Відділом примусового виконання рішень Управління ДВС Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області було перераховано належні кошти заставоутримувачу - Головному управлінню ДФС України 12.06.2018 року, платіжне доручення №801. Станом на поточну дату, перераховані кошти на рахунок Відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області не повертались.
30.10.2018 року позивач звернувся до відповідача з проханням звільнити з податкової застави нерухоме майно, що складається з: нежитлової будівлі - розподільчий пункт літ.А-2, загальною площею 156,9 кв.м., сходи літ.а, а1, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, власником якого він є. Однак відповідач надав відповідь від 07.11.2018 року про відмову звільнити з податкової застави нерухоме майно мотивуючи це тим, що на його рахунок не надходили грошові кошти для погашення податкового боргу боржника (ТОВ «Добробуд»).
03.12.2018 року позивач звернувся до Відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області щодо надання інформації стосовно реалізованого майна. 07.12.2018 року Відділ примусового виконання рішення надав відповідь, в якій зазначено, що ними було перераховано належні кошти заставоутримувачу - Головному управлінню ДФС України - 12 червня 2018 року.
Так, положеннями ст.89 ПК України врегульовано питання виникнення права податкової застави.
Відповідно до п.89.3. ст.89 ПК України майно, на яке поширюється право податкової застави, оформлюється актом опису. До акта опису включається ліквідне майно, яке можливо використати як джерело погашення податкового боргу. Опис майна у податкову заставу здійснюється на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, яке пред`являється платнику податків, що має податковий борг.
П.93.4. ст.93 ПК України передбачено, що у разі продажу майна, що перебуває у податковій заставі, відповідно до статті 95 цього Кодексу таке майно звільняється з податкової застави (із внесенням змін до відповідних державних реєстрів) з дня отримання контролюючим органом підтвердження про надходження коштів до бюджету від такого продажу.
В силу п.89.2. ст.89 ПК України встановлено, що з урахуванням положень цієї статті право податкової застави поширюється на будь-яке майно платника податків, яке перебуває в його власності (господарському віданні або оперативному управлінні) у день виникнення такого права і балансова вартість якого відповідає сумі податкового боргу платника податків, крім випадків, передбачених пунктом 89.5. цієї статті, а також на інше майно, на яке платник податків набуде прав власності у майбутньому.
Таким чином, перераховані грошові кошти Відділом примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області, а також враховуючи той факт, що грошові кошти назад не повертались, засвідчує закінчення події визначених підпунктами 93.1.1.-93.1.5. пункту 93.1. статті 93 ПК України та розділу VI Порядку застосування податкової застави контролюючими органами.
Крім того, суд враховує те, що відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, вказане майно 11.12.2017 року обтяжено податковою заставою. Однак, рішення суду №904/5972/17 набрало чинності 18.07.2017 року (раніше ніж виникло обтяження за податковою заставою), згідно із Законом України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний звернути стягнення на належне боржнику майно та спрямувати кошти від реалізації заставодержателю. Також, вимогами ст.51 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернено у разі, в тому числі якщо: право застави виникло після ухвалення судом рішення про стягнення з боржника коштів.
Враховуючи викладене, суд вважає за можливе визнати протиправною відмову відповідача щодо звільнення з податкової застави нерухомого майна, що складається з: нежитлової будівлі - розподільчий пункт літ.А-2, загальною площею 156,9 кв.м., сходи літ.а, а1, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, власником якого є позивач.
Відповідно до статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Протокол ратифіковано Законом №475/97-ВР (475/97-ВР) від 17.07.97: Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право на ефективний засіб юридичного захисту. Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
При цьому Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі "Пантелеєнко проти України" зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом. У рішенні від 31 липня 2003 року у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.
Отже, Держава Україна несе обов`язок перед зацікавленими особами забезпечити ефективний засіб захисту порушених прав, зокрема - через належний спосіб захисту та відновлення порушеного права. Причому обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.
На це вказується, зокрема, і у пункті 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 2 листопада 2004 року №15-рп/2004у справі №1-33/2004, де зазначено, що верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, яка здійснюється, зокрема і судом як основним засобом захисту прав, свобод та інтересів у державі.
Згідно із ст.391 ЦК України, власник майна має право вимогами усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Відповідно до ч.3 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Частиною 1 ст.9 КАС України передбачено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно із частинами 1, 2 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Суд зазначає, що відповідач як суб`єкт владних повноважень не довів правомірність своїх дій. Натомість, позивачем доведено та підтверджено належними доказами обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги.
Згідно із ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.8, 9, 72, 77, 132, 139, 241-246, 250 КАС України,-
Визнати протиправною відмову Головного управління ДФС у Дніпропетровській області щодо звільнення з податкової застави нерухомого майна, що складається з: нежитлової будівлі - розподільчий пункт літ.А-2, загальною площею 156,9 кв.м., сходи літ.а, а1, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , власником якого є ОСОБА_1 .
Присудити за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 1 409,60 грн.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 КАС та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 КАС України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення складений 19.04.2019 року.

Суддя К.С. Кучма