Справа № 753/8752/17
Суддя: Вєкуа Н.Г.
Дата ухвалення: 2019-05-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

13 травня 2019 року № 753/8752/17

Суддя Окружного адміністративного суду міста Києва Вєкуа Н.Г., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
доВідділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві
третя особаГоловне управління Пенсійного фонду України в м. Києві
про визнання протиправною та скасування постанови №43462329 від 24.04.2014, -
В С Т А Н О В И В:

До Дарницького районного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) з позовом до Відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві (03056, м. Київ, вул. Виборзька, буд. 32, ), третя особа - Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві, в якому просить:

- визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві від 24.04.2014 по виконавчому провадженню № 43462329 за виконавчим листом № 2а-5671/11, про повернення виконавчого документа стягувачу виконавчого провадження № 43462329 за виконавчим листом № 2а-5671/11;

- зобов`язати Відділ примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві поновити виконавче провадження №43462329.

Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 13.06.2018 адміністративну справу № 753/8752/17 за позовом ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві, третя особа - Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправною та скасування постанови № 43462329 від 24.04.2014 передано за підсудністю до Окружного адміністративного суду міста Києва.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17 жовтня 2018 року вказана адміністративна справа розподілена на головуючого суддю Вєкуа Н. Г.

23 жовтня 2018 року ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва було відкрито провадження по даній адміністративній справі з урахуванням вимог ст. 160-161, 172 КАС України (а.а.с.1) та прийнято рішення про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

14 березня 2019 року ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва було витребувано у Відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві матеріали виконавчого провадження № 43462329.

Позивач аргументує свої позовні вимоги наступним чином.

26.05.2011 року позивач звернувся до Дарницького районного суду міста Києва з адміністративним позовом до відповідача Управління Пенсійного фонду України в Дарницькому районі м. Києва та просив :

- визнати неправомірними дії Управління Пенсійного фонду України в Дарницькому районі м. Києва щодо невірного нарахування позивачу державної пенсії, в розмірі нижчому, ніж 8 мінімальних пенсій за віком, та додаткової пенсії нижче, ніж 75 % мінімальної пенсії за віком, розрахованих із встановленого законом прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність;

- зобов`язати Управління Пенсійного фонду України в Дарницькому районі м. Києва здійснити перерахунок та виплату щомісячної державної та додаткової пенсій у розмірах, передбачених ст. ст. 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», виходячи з розміру державної пенсії - 8 мінімальних пенсій за віком, та додаткової пенсії - 75 % мінімальної пенсії за віком, розрахованих із встановленого законом прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

06 липня 2011 року Дарницьким районним судом м. Києва винесено постанову суду, якою визнано дії Управління Пенсійного фонду України в Дарницькому районі м. Києві щодо нарахування державної та додаткової пенсії позивачу не у відповідності до ст. 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи неправомірними та зобов`язано провести позивачу перерахунок та виплату згідно з вимогами ст. ст. 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи основної (державної) пенсії в розмірі 8 (восьми) мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю в розмірі 75% від мінімальної пенсії за віком, встановленої ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом - з 14 лютого 2011 року, з урахуванням раніше проведених виплат. 29.03.2012 року Київським апеляційним адміністративним судом апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Дарницькому районі м. Києва залишено без задоволення, а постанову від 06 липня 2011 року без змін та видано виконавчий лист №2а-5671/11 на підставі якого Відділом примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби ГУЮ у м. Києві державним виконавцем Григорян О.Г. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №.04.2015 року та постанову про закінчення виконавчого провадження №43462329 на підставі п. 8 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження». Підставою винесення вказаної постанови є виконання судового рішення у повному обсязі.

01.04.2015 позивач вкотре звернувся до примусового виконання рішень ВДВС Головного управління юстиції м. Києва з приводу стану виконавчого провадження. Але 06.04.2015 ОСОБА_1 було видано копію постанови про закінчення виконавчого провадження від 27.06.2014 на підставі п. 8 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження».

У зв`язку з тим, що на думку позивача, рішення суду було виконано частково, а саме виконано перерахунок пенсії позивача лише за певний проміжок часу та розмір пенсії залишився незмінним, позивач змушений був звернутися в 2015 році до Дарницького районного суду міста Києва щодо визнання дій старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві від 27.06.2014 про закінчення виконавчого провадження №43462329 з примусового виконання виконавчого листа Дарницького районного суду м.Києва № 2а-5671/11.

Постановою Дарницького районного суду міста Києва від 28.07.2015 задоволено адміністративний позов, а саме - визнано протиправною та скасовано постанову старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві від 27.06.2014 про закінчення виконавчого провадження №43462329 з примусового виконання виконавчого листа Дарницького районного суду м. Києва №2а-5671/11. Зобов`язано Відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві поновити виконавче провадження № 43462329.

Проте, Постановою від 24.04.2017 № 43462329 той же державний виконавець Григорян О.Г. повернув виконавчий документ стягувачу на підставі п. 9 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження».

Тому позивач змушений був звернутися до суду з метою оскарження даної постанови як протиправної та такої, що підлягає скасуванню.

В свою чергу, на виконання вимог ухвали Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 березня 2019 року про витребування матеріалів виконавчого провадження Відповідач зазначає свою позицію щодо позовних вимог ОСОБА_1 з урахуванням наступного.

Відповідач вважає за необхідне повідомити суду, що Пунктом 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» встановлені гарантії виконання рішень суду, боржниками за якими, є, зокрема, органи державної влади.

З метою реалізації вказаної норми Закону постановою Кабінету Міністрів України від 03.09.2014 № 440 затверджено Порядок погашення заборгованості за рішеннями суду, виконання яких гарантується державою.

Зазначений Порядок визначає механізм обліку зазначених рішень, їх інвентаризації та передачі до органів, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, для погашення заборгованості.

Згідно даних системи Реєстру рішень, виконання яких гарантується державою за параметрами пошуку «Безуглий Володимир Іванович» встановлено, що 15.04.2015 за номером 47287262 до обліку прийнято постанову Дарницького районного суду м. Києва №02/2а-5671/11 від 06.07.2011 про зобов`язання Управління Пенсійного фонду України в Дарницькому районі м. Києва здійснити перерахунок та виплату коштів стягувачу.

На виконання вищезазначеного рішення суду боржником проведено нарахування (перерахунок) та надано до Управління довідку, в якій зазначено, що сума заборгованості становить 27 960, 17 грн.

09.07.2015 для здійснення погашення заборгованості, надане ОСОБА_1 рішення суду та інші документи, передбачені вимогами Порядку, передано до Головного управління Державної казначейської служби України в м. Києві 901004, м. Київ, вул. Терещенківська, 11) на підставі акту приймання-передавання № 6 за ІІ квартал 2015 року (перша черга).

На думку Відповідача, відповідно до п. 20 Порядку погашення заборгованості здійснюється виключно Казначейством в межах бюджетних асигнувань, визначених Законом України про Державний бюджет України на відповідний рік. Отже, скасування постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 24.04.2017 ВП № 43462329 призведе як найменше до подвійного стягнення коштів з бюджету. Крім того, рішення суду даної категорії, які набрали законної сили до 01.01.2013 взагалі не підвідомчі виконанню Відділом примусового виконання рішень, а виконуються виключно у відповідності до Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» та постанови Кабінету Міністрів України від 03.09.2014 № 440, якою затверджено Порядок погашення заборгованості за рішеннями суду, виконання яких гарантується державою.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Відповідно до вимог частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини п`ятої статті 124 і частини третьої статті 129 Конституції України судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України, а обов`язковість рішень суду визнається однією з основних засад судочинства.

Статтею 129 Конституції України визначено, що однією з основних засад здійснення судочинства є обов`язковість судового рішення.

Законом України «Про виконавче провадження» визначено умови та порядок виконання рішень суддів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у самостійному порядку.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» (чинного на момент вчинення виконавчих дій) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Згідно частини 2 статті 25 Закону України «Про виконавче провадження» (чинного на момент вчинення виконавчих дій) державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п`ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

Частиною 1, 2 статті 8 Закону України «Про виконавче провадження» (чинного на момент вчинення виконавчих дій) передбачено, що сторонами у виконавчому провадженні є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа, на користь чи в інтересах якої видано виконавчий документ. Боржником є фізична або юридична особа, визначена виконавчим документом. У відповідності до ч.ч. 1, 2 ст. 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду. Стягувач за рішенням суду про стягнення коштів з державного органу звертається до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у строки, встановлені Законом України "Про виконавче провадження", із заявою про виконання рішення суду. Разом із заявою стягувач подає до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, документи та відомості, необхідні для перерахування коштів, згідно з переліком, затвердженим Кабінетом Міністрів України.

Так, Постановою Кабінету Міністрів України від 03.09.2014 № 440 затверджено Порядок погашення заборгованості за рішеннями суду, виконання яких гарантується державою (далі по тексту Порядок). Відповідно до п. 3 цього Порядку рішення подаються до органів державної виконавчої служби за місцезнаходженням боржника для проведення їх обліку, інвентаризації заборгованості та подальшої передачі до органів, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, для погашення заборгованості.

Згідно з п. 7, 9 вказаного Порядку Відповідальна особа не пізніше ніж протягом десяти робочих днів з дня надходження до неї рішення зобов`язана перевірити виконання такого рішення за даними автоматизованої системи виконавчого провадження, враховуючи дані виконавчих проваджень, відкритих на виконання рішень Європейського суду з прав людини стосовно невиконання рішення національного суду, щодо якого звертається заявник. У разі відсутності відомостей про виконання рішення в повному обсязі відповідальна особа вносить дані про це рішення до Реєстру рішень, виконання яких гарантується державою та надіслати не пізніше десяти робочих днів з дня внесення рішення до Реєстру зобов`язана заявнику та боржнику за їх місцезнаходженням або на електронну пошту повідомлення про прийняття такого рішення для обліку із зазначенням черги, до якої воно включено.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" від 05.06.2012 р. №4901-VI, (далі - Закон №4901-VI), цей Закон встановлює гарантії держави щодо виконання судових рішень та виконавчих документів, визначених Законом України "Про виконавче провадження" (далі - рішення суду), та особливості їх виконання. Згідно з ч.ч. 1, 4 ст. 3 «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» , виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Перерахування коштів стягувачу здійснюється у тримісячний строк з дня надходження до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, необхідних для цього документів та відомостей.

Відповідно до п. 3 розд. ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №4901-VI, виконавчі документи за рішеннями суду про стягнення коштів або рішення суду, що набрали законної сили, боржниками за якими є визначені частиною першою статті 2 цього Закону суб`єкти, які видані або ухвалені до набрання чинності цим Законом, подаються до органу державної виконавчої служби протягом шести місяців з дня набрання чинності цим пунктом. Якщо рішення суду про стягнення коштів або виконавчі документи за цими рішеннями, боржниками за якими є визначені частиною першою статті 2 цього Закону суб`єкти, не було подано в строк, встановлений цим пунктом, це не є підставою для відмови у виконанні даного судового рішення.

Заборгованість погашається в такій черговості: у першу чергу погашається заборгованість за рішеннями суду щодо пенсійних та соціальних виплат, про стягнення аліментів, відшкодування збитків та шкоди, завданих внаслідок злочину або адміністративного правопорушення, каліцтва або іншого ушкодження здоров`я, а також у зв`язку з втратою годувальника; у другу чергу погашається заборгованість за рішеннями суду, пов`язаними з трудовими правовідносинами; у третю чергу погашається заборгованість за всіма іншими рішеннями суду.

Бюджетні асигнування на погашення заборгованості визначаються законом про Державний бюджет України на відповідний рік.

Механізм обліку виконавчих документів та судових рішень, передбачених п. 3 розд. ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №4901-VI, інвентаризації та погашення заборгованості за ними визначено Порядком погашення заборгованості за рішеннями суду, виконання яких гарантується державою, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03 вересня 2014 року №440, (далі - Порядок №440).

Судом було досліджено, що 27.06.2014 виконавче провадження № 43462329 за рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 06.07.2011 було закрито на підставі п.8 ч.1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження».

На виконання постанови Дарницького районного суду міста Києва від 28.07.2015 виконавче провадження № 43462329 було поновлено.

Проте, постановою від 24.04.2017 № 43462329 головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві по даній адміністративній справі було повернуто виконавчий документ стягувачу.

Судом встановлено, що Згідно даних системи Реєстру рішень, виконання яких гарантується державою за параметрами пошуку «Безуглий Володимир Іванович» встановлено, що 15.04.2015 за номером 47287262 до обліку прийнято постанову Дарницького районного суду м. Києва № 02/2а-5671/11 від 06.07.2011 про зобов`язання Управління Пенсійного фонду України в Дарницькому районі м. Києва здійснити перерахунок та виплату коштів стягувачу.

На виконання вищезазначеного рішення суду в матеріалах адміністративної справи відсутні докази того, що боржником проведено нарахування (перерахунок) та виплачено суму заборгованості по пенсії, яка становить 27 960,17 грн.

09.07.2015 для здійснення погашення заборгованості, надане ОСОБА_1 рішення суду та інші документи, передбачені вимогами Порядку, передано до Головного управління Державної казначейської служби України в м. Києві 901004, м. Київ, вул. Терещенківська, 11) на підставі акту приймання-передавання № 6 за ІІ квартал 2015 року (перша черга).

Хоча списки й були передані Відділом примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві до Головного управління Державної казначейської служби України в м. Києві з метою подальшого виконання рішення шляхом зарахування коштів з Державного бюджету України, але відсутні жодні докази, якими підтверджувалась виплата заборгованості по пенсії боржником в особі Головного управління Пенсійного фонду в м. Києві позивачу у сумі 27960,17 грн.

Суд звертає увагу, що передача списків на виконання до органів казначейської служби не є доказом, що рішення по суті виконано.

При цьому, відповідач, як суб`єкт владних повноважень, відповідно до вимог ч. 2 ст. 71 КАС України, не надав суду належні та достатні докази на підтвердження сплати коштів Позивачу у зв`язку з чим не підтверджується факт здійснення виплати нарахованої заборгованості по пенсії згідно постанови Дарницького районного суду міста Києва по справі № 02/2а-5671/11 від 06.07.2011 року в сумі 27 960,17 грн. на користь позивача.

Виконавчий документ було повернуто Позивачу на підставі п.9 ч.1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження».

Судом встановлено, що в мотивувальній частині постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 24.04.2017 зазначено, що даний виконавчий документ (виконавчий лист) або рішення суду завірені печаткою суду та з зазначенням дати набрання ними чинності, необхідно пред`явити до Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві (м. Київ, вул. Виборзька, 32), що зовсім не відповідає змісту п. 9 ч.1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», на підставі якого старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Григорян Оленою Грайровною було повернуто виконавчий документ стягувачу.

Згідно п.9 ч.1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу, якщо законом встановлено заборону щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо в нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення.

Посилання Відповідача в мотивувальній частині постанови на те, що позивачу як стягувачу необхідно звернутися до Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві є необґрунтованим та таким, що не відповідає підставам повернення виконавчого документа стягувачу, передбачених ч.1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження».

Принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень має на увазі, що рішення повинно бути прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення. Європейський Суд з прав людини у рішенні по справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36 від 1 липня 2003 року, вказує, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), № 49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року) зазначено, що призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією.

Суд приходить до висновку, що постанова про повернення виконавчого документа стягувачу від 24.04.2017 року, винесена Відділом примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві є такою, що не відповідає вимогам Закону України «Про виконавче провадження», а отже унеможливлює подальше виконання рішення суду, яке набрало законної сили і, як наслідок, порушує конституційне право позивача на захист, передбаченого ст. 46 Конституції України.

Відповідно до статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Керуючись п. 10 ч. 1 ст. 4, статтями 77-78, 143, 241, 242, 243, 244, 245, 246, 255, 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) задовольнити повністю.

2. Визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця ВПВР Головного ТУЮ міста Києва від 24.04.2014 по виконавчому провадженню № 43462329 за виконавчим листом № 2а-5671/11 про повернення виконавчого документа стягувачу.

3. Зобов`язати Відділ примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві поновити виконавче провадження №43462329 за виконавчим листом № 2а-5671/11.

4. Стягнути на користь Державного бюджету України судові витрати у розмірі 640,00 грн. (шістсот сорок гривень 00 коп.) за рахунок бюджетних асигнувань Відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві на користь держави (03056, м. Київ, вул. Виборзька, буд. 32, ).

Рішення набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства та може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295-297 КАС України, шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо через суд першої інстанції.

Суддя Н.Г. Вєкуа