Справа № 120/948/19-а
Суддя: Шаповалова Тетяна Михайлівна
Дата ухвалення: 2019-05-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

07 травня 2019 р. Справа № 120/948/19-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Шаповалової Т.М.,

за участю:

секретаря судового засідання: Дмитрука В.В.

представника позивача: Покотило В.М.,

представника відповідачів: Мякінькової Л . І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи за позовом Товариства з обмеженою з відповідальністю «ЛІГА-ПАК» до Державної фіскальної Служби України; Головного управління Державної фіскальної Служби України у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2019 року Товариства з обмеженою з відповідальністю «ЛІГА-ПАК» (далі - ТОВ «ЛІГА -ПАК») звернулося до суду з адміністративним позовом до Державної фіскальної Служби України (далі-відповідач 1); Головного управління Державної фіскальної Служби України у Вінницькій області (далі - відповідач 2), у якому просило суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення комісії Головного управління Державної фіскальної Служби України у Вінницькій області, яка приймає рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних або відмову в такій реєстрації, № 1087404/42628286 від 26.02.2019 року про відмову в реєстрації податкової накладної ТОВ «ЛІГА-ПАК» № 2 від 05.02.2019 року в Єдиному реєстрі податкових накладних;

- зобов`язати Державну фіскальну Службу України зареєструвати податкову накладну Товариства з обмеженою з відповідальністю «ЛІГА-ПАК» № 2 від 05.02.2019 року в Єдиному реєстрі податкових накладних;

- стягнути на користь ТОВ «ЛІГА-ПАК» сплачений при зверненні до суду судовий збір у розмірі 1921 грн. та 8000 грн. витрат на професійну правничу допомогу з рахунок бюджетних асигнувань Державної фіскальної служби України.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив, що ним було складено податкову накладну № 2 від 05.02.2019 року та 21.02.2019 року направлено її для реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних. 22.02.2019 року вказана податкова накладна була прийнята, але реєстрація зупинена. Підставою вказано те, що податкова накладна відповідає вимогам пп.1.6. п.1 «Критеріїв ризиковості платника податку». Запропоновано надати пояснення та/або копії документів, достатніх для прийняття рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних. Позивачем було надано пояснення та відповідні документи, але 26.02.2019 року Головним управління Державної фіскальної Служби України у Вінницькій області №1087404/42628286 прийнято рішення про відмову в реєстрації податкової накладної ТОВ «ЛІГА-ПАК» № 2 від 05.02.2019 року в Єдиному реєстрі податкових накладних. Не погоджуючись з прийнятим рішенням позивач оскаржив його в адміністративному порядку. Але 11.03.2019 року Комісією з питань розгляду скарг ДФС України прийнято рішення № 13896/42628286/2, яким скаргу позивача залишено без задоволення, а рішення контролюючого органу про відмову у реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних без змін.

22.03.2019 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін в порядку ст. 262 КАС України, а також встановлено відповідачам строк на подання відзиву на позовну заяву.

09.04.2019 року представником відповідача 2 подано відзив на адміністративний позов, у якому заперечив щодо заявлених позовних вимог. Вказав, що ТОВ «ЛІГА -ПАК» відмовлено у реєстрації податкової накладної № 2 від 05.02.2019 року, у зв`язку з тим, що платником не надано первинні документи щодо постачання/придбання товарів/послуг, зберігання і транспортування, навантаження, розвантаження продукції, складські документи (інвентаризаційні описи)у тому числі рахунки - фактури/інвойси, акти приймання - передачі товарів (робіт, послуг) з урахуванням наявності певних типових форм та галузевої специфіки, накладні.

У судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив адміністративний позов задовольнити, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві.

Представник відповідачів 1 і 2 у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог та просила відмовити у задоволенні адміністративного позову, посилаючись на аргументи, викладені у відзиві на позовну заяву, а також вказувала на те, що квитанція про зупинення реєстрації податкової накладної від 22.02.2019 року оформлена відповідно до вимог чинного законодавства.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

10.01.2019 року між ТОВ «ЛІГА-ПАК» та Товариством з обмеженою відповідальністю «СУМСЬКА ПАЛЯНИЦЯ» (далі-Покупець) було укладено договір поставки № 10/01 (далі - Договір).

Відповідно до п. 1.1. Договору ТОВ «ЛІГА-ПАК» взяло на себе зобов`язання передати у власність Покупця пакувальні матеріали (блістерну упаковку, пакети поліетиленові, пакети поліпропіленові, плівку пакувальну тощо), а Покупець зобов`язався прийняти Товар та оплатити його на умовах даного Договору.

Специфікацією №1 до Договору відповідно до п. 1.2 та 4.1 Договору визначено найменування, ціна, порядок оплати та доставки Товару.

Згідно з п. 3.2 Договору доставка Товару здійснюється за рахунок Постачальника (позивача) на адресу складу Покупця: м. Суми, вул. Харківська, 119.

Пунктом 4.2 Договору визначено, що Покупець здійснює оплату за Товар в безготівковому порядку згідно з рахунком-фактурою, що надається Постачальником, на умовах відстрочки на 30 (тридцять) календарних днів від дати фактичної поставки Товару на склад Покупця.

05.02.2019 року на виконання умов Договору ТОВ «ЛІГА-ПАК» було поставлено Покупцю на зазначену в Договорі адресу визначений Договором Товар. Позивачем було виписано Покупцю видаткову накладну № 1 від 05.02.2019 р. на товар та виписано рахунок до сплати №3 від 05.02.2019 року на суму 142 158, 00 грн., в тому числі ПДВ 23 693, 00 грн.

За результатами вказаної фінансово-господарської діяльності ТОВ «ЛІГА-ПАК» складено податкову накладну № 2 від 05.02.2019 року на суму 142 158, 00 грн., в тому числі ПДВ 23 693, 00 грн., та 21.02.2019 року направлено її для реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних.

22.02.2019 року вказана податкова накладна була прийнята відповідачем, але її реєстрація була зупинена на тій підставі, що вона відповідає вимогам пп. 1.6. п. 1 «Критеріїв ризиковості платника податку». Також, ТОВ «ЛІГА-ПАК» було запропоновано надати пояснення та/або копії документів, достатніх для прийняття рішення про реєстрацію податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних.

22.02.2019 року ТОВ «ЛІГА-ПАК» надало пояснення, в яких зазначило, що підприємством 02.01.2019 року було укладено договір № 19.01.0002 постачання товару із постачальником - Товариством з обмеженою відповідальністю «Спільне українсько-канадське підприємство «РосанПак» та придбано у цього товариства товар відповідно до накладних № РП-0000248 та № РП-0000267 від 01.02.2019 року та 05.02.2019 року.

10.01.2019 року підприємство вже в якості постачальника уклало договір поставки № 10/01 з ТОВ «СУМСЬКА ПАЛЯНИЦЯ» та в межах цього договору згідно видаткової накладної №1 від 05.02.2019 року поставило останньому товар, придбаний у ТОВ «Спільне українсько-канадське підприємство «РосанПак». Також в поясненнях було зазначено про сертифікацію товару і відповідність його стандартам якості та про те, що оплату за товар ще не отримано. До пояснень позивачем було додано документи: договір № 19.01.0002 постачання товару від 02.01.2019 р.; видаткову накладну №РП-0000248 від 01.02.2019 року до Договору № 19.01.0002 постачання товару від 02.01.2019 року; видаткову накладну №РП-0000267 від 05.02.2019 року до Договору № 19.01.0002 постачання товару від 02.01.2019 року; експрес-накладну №6183 від 01.02.2019 року; товарно-транспортну накладну № 145 від 05.02.2019 року; акт звірки взаємних розрахунків з ТОВ «Спільне українсько-канадське підприємство «РосанПак» від 22.02.2019 року; договір поставки № 10/01 від 10.01.2019 року; видаткову накладну №1 від 05.02.2019 року; товарно-транспортну накладну № 1 від 05.02.2019 року; акт звірки взаємних розрахунків з ТОВ «СУМСЬКА ПАЛЯНИЦЯ» від 22.02.2019 року; Сертифікат якості та висновки санітарно-епідеміологічної експертизи на продукцію; договір № 02/01/19 оренди нежитлових приміщень від 01.01.2019 року та акт прийому-передачі приміщень від 01.01.2019 року, які використовуються позивачем в якості офісу та складу.

Однак 26.02.2019 року Головним управлінням Державної фіскальної Служби України у Вінницькій області, було прийнято рішення №1087404/42628286 про відмову у реєстрації податкової накладної № 2 від 05.02.2019 року в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, 28.02.2019 року ТОВ «ЛІГА-ПАК» оскаржило його в адміністративному порядку.

11.03.2019 року Комісією з питань розгляду скарг ДФС України прийнято рішення № 13896/42628286/2, яким скаргу ТОВ «ЛІГА-ПАК» залишено без задоволення, а рішення контролюючого органу про відмову у реєстрації податкової накладної/ розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних без змін.

Згідно з вимогами ст. 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Згідно з п.п. «а» п. 185.1. ст. 185 ПК України об`єктом оподаткування податком на додану вартість є операції платників податку з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до ст. 186 цього Кодексу.

Відповідно до вимог п. 201.10 ст. 201 ПК України при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Податкова накладна та/або розрахунок коригування до неї, складені та зареєстровані після 1 липня 2017 року в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг достатньою підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту, та не потребує будь-якого іншого додаткового підтвердження.

Податкові накладні, які не надаються покупцю, а також податкові накладні, складені за операціями з постачання товарів/послуг, які звільнені від оподаткування, підлягають реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Підтвердженням продавцю про прийняття його податкової накладної та/або розрахунку коригування до Єдиного реєстру податкових накладних є квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі, яка надсилається протягом операційного дня.

Датою та часом надання податкової накладної та/або розрахунку коригування в електронному вигляді до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову і митну політику, є дата та час, зафіксовані у квитанції.

Якщо надіслані податкові накладні/розрахунки коригування сформовано з порушенням вимог, передбачених п. 201.1 цієї статті та/або п. 192.1 ст. 192 цього Кодексу, а також у разі зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування відповідно до п. 201.16 цієї статті, протягом операційного дня продавцю/покупцю надсилається квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі про неприйняття їх в електронному вигляді або зупинення їх реєстрації із зазначенням причин.

Помилки в реквізитах, визначених п. 201.1 цієї статті (крім коду товару згідно з УКТ ЗЕД), які не заважають ідентифікувати здійснену операцію, її зміст (товар/послугу, що постачаються), період, сторони та суму податкових зобов`язань, не можуть бути причиною неприйняття податкових накладних у електронному вигляді.

Квитанція про зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування надсилається одночасно продавцю та покупцю платнику податку.

Відповідно до вимог п. 201.16 ст. 201 ПК України реєстрація податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних може бути зупинена в порядку та на підставах, визначених Кабінетом Міністрів України.

На виконання цієї норми Кабінетом Міністрів України прийнято постанову від 21 лютого 2018 року № 117, якою затверджено Порядок зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних; Порядок роботи комісій, які приймають рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних або відмову в такій реєстрації; Порядок розгляду скарг на рішення комісій, які приймають рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних або відмову в такій реєстрації.

Згідно з вимогами п. 4 Порядку зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних (далі - Порядок зупинення реєстрації № 177), у разі коли за результатами перевірки податкової накладної/розрахунку коригування визначено, що податкова накладна/розрахунок коригування відповідають одній з ознак, визначених у пункті 3 цього Порядку, такі податкова накладна/розрахунок коригування не підлягають моніторингу та підлягають реєстрації в Реєстрі.

Як вбачається з п. 5 Порядку зупинення реєстрації № 177, податкова накладна/розрахунок коригування, які підлягають моніторингу, перевіряються на відповідність критеріям ризиковості платника податку, критеріям ризиковості здійснення операцій та показникам позитивної податкової історії платника податку.

Згідно з вимогами п. п. 6 та 7 Порядку зупинення № 177 визначено, що у разі коли за результатами моніторингу платник податку, яким складено податкову накладну/розрахунок коригування, відповідає критеріям ризиковості платника податку, реєстрація таких податкової накладної/розрахунку коригування зупиняється.

У разі коли за результатами моніторингу податкова накладна/розрахунок коригування відповідають критеріям ризиковості здійснення операції, крім податкової накладної/розрахунку коригування, складених платником податку, який має позитивну податкову історію платника податку, реєстрація таких податкової накладної/розрахунку коригування зупиняється.

Отже, підставами для зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування є наступна відповідність:

1) платника податку - критеріям ризиковості платника податку;

2) податкової накладної/розрахунку коригування - критеріям ризиковості здійснення операції.

Суд зазначає, що вимог п.п. 6 та 7 Порядку № 177 є чіткими і не припускають неоднозначне (множинне) трактування обов`язків контролюючих органів.

Разом з тим, реєстрацію поданої позивачем податкової накладної зупинено (як зазначено в квитанції про зупинення реєстрації податкових накладних) через те, що податкова накладна відповідає вимогам пп. 1.6 п. 1 «Критеріїв ризиковості платника податку» (а.с.18).

Таким чином, зупиняючи реєстрацію податкової накладної № 2 від 05.02.2019 року в Єдиному реєстрі податкової накладної відповідачем застосовано формулювання, яке п.п. 6 та 7 Порядку не передбачено.

Вказане свідчить про те, що контролюючим органом реєстрацію податкової накладної зупинено з підстав, які не передбачені законодавством.

Крім того, згідно з п.п. 1.6. п. 1. Критеріїв ризиковості платника податку, оприлюднених листом ДФС України від 21.03.2018 року № 959/99-99-07-18, комісії Головних управлінь ДФС в областях, м. Києві та Офісу великих платників податків ДФС можуть розглядати питання щодо встановлення ризиковості платника податків у відповідності до категорій ризикових платників податків, вичерпний перелік яких визначений у п.п. 1.6. п. 1. Критеріїв.

Слід зазначити, що п.п. 1.6 п. 1 Критеріїв ризиковості платника податку, оприлюднених листом ДФС України від 21.03.2018 року № 959/99-99-07- 18, містить в собі 13 абзаців та 7 додаткових ступенів ризику. При цьому, відповідачем 2 в квитанції не зазначено якому саме із 7 критеріїв ризиків п.п.1.6 п.1 відповідає позивач.

Крім того, згідно п.1.6. листа Державної фіскальної служби України від 21.03.2018 року № 959/99-999-07-18 комісії головних управлінь ДФС в областях, м. Києві та Офісу великих платників податків ДФС можуть розглядати питання щодо встановлення ризиковості платника податків.

Відповідно до абз.11 п.п.1.6 п.1 Критеріїв ризиковості, якщо виявлено, що платник податків має ознаки ризиковості згідно з пунктом 1.6 цих Критеріїв, то такий платник податків виноситься на розгляд Комісії в той самий день і вноситься до переліку ризикових платників у день проведення засідання Комісії, на якому прийнято відповідне рішення.

У судовому засіданні представник відповідачів не підтвердив і не спростував того чи відбулося відповідне засідання такої комісії як того вимагають зазначені норми та чи було прийнято комісією відповідне рішення про внесення позивача до переліку ризикових платників.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що Головним управлінням Державної фіскальної Служби України у Вінницькій області під час зупинення реєстрації податкової накладної було з порушенням встановленого законом порядку, неправомірно і необгрунтовано застосовано до цієї податкової накладної критерії ризиків, які застосовуються до платника податків і не підлягають до застосування по відношенню до накладних, та не виконано вимог закону щодо змісту, форми, обґрунтованості та вмотивованості оскаржуваного рішення. Вживання податковим органом загального посилання на п.п.1.6 п.1 Критеріїв, без зазначення одного із 7 критеріїв визначених цим підпунктом є неконкретизованим.

Визначення фіскальним органом у квитанціях конкретного критерію ризику впливає на можливість надання в подальшому платником податків відповідних пояснень та документів.

Загальними вимогами, які висуваються до актів індивідуальної дії, як акта правозастосування, є його обґрунтованість та вмотивованість, тобто наведення податковим органом конкретних підстав його прийняття (фактичних та юридичних), а також переконливих та зрозумілих мотивів його прийняття.

Відтак, невиконання податковим органом законодавчо встановлених вимог щодо змісту, форми, обґрунтованості та вмотивованості акта індивідуальної дії призводить до його протиправності.

Зазначена позиція висловлена Верховним судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 23 жовтня 2018 року (справа №822/1817/18), ухвалі Верховного суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 2 квітня 2019 року у справі №819/1073/19.

Крім того, суд звертає увагу, що окремими положеннями Порядку зупинення реєстрації № 117 не визначено конкретних критеріїв оцінки ступеня ризиків, достатніх для зупинення реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних. Натомість, на підставі пункту 10 цього Порядку зобов`язано Державну фіскальну службу України визначити такі критерії та погодити їх з Міністерством фінансів України. На час виникнення спірних відносин, критерії ризиковості, які були підставою для зупинення реєстрації податкової накладної, як передумови прийняття відповідного рішення Комісії, визначені виключно листом ДФС від 21 березня 2018 року №959/99-99-07-18.

При цьому суд зауважує, що листи міністерств, інших органів виконавчої влади не є нормативно-правовими актами у розумінні ст. 117 Конституції України, а відтак не є джерелом права відповідно до ст. 7 КАС України. Натомість, платником податків надано до податкового органу первинні документи на підтвердження реальності господарських операцій. Акти, що затверджують критерії ризиковості платника податків мають на меті встановити норми права, які зачіпають права, свободи й законні інтереси громадян, а відтак підлягають обов`язковій реєстрації у порядку, визначеному діючим законодавством.

А тому визначення таких критеріїв листом ДФС суперечить вимогам принципів правової визначеності та передбачуваності.

Такий висновок суду узгоджується з позицією Верховного суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в постанові від 02 квітня 2019 року по справі №822/1878/18.

Згідно з п.п. 14, 15 Порядку зупинення реєстрації податкової накладної № 117 перелік документів, необхідних для прийняття рішення про реєстрацію податкової накладної / розрахунку коригування в Реєстрі, включає в себе: договори, зокрема зовнішньоекономічні контракти, з додатками до них; договори, довіреності, акти керівного органу платника податку, якими оформлені повноваження осіб, які одержують продукцію в інтересах платника податку для здійснення операції; первинні документи щодо постачання/придбання товарів/послуг, зберігання і транспортування, навантаження, розвантаження продукції, складські документи (інвентаризаційні описи), у тому числі рахунки-фактури/інвойси, акти приймання-передачі товарів (робіт, послуг) з урахуванням наявності певних типових форм та галузевої специфіки, накладні; розрахункові документи та/або банківські виписки з особових рахунків; документи щодо підтвердження відповідності продукції (декларації про відповідність, паспорти якості, сертифікати відповідності), наявність яких передбачена договором та/або законодавством.

Судом досліджено надані позивачем наступні документи:

договір № 19.01.0002 постачання товару від 02.01.2019 р.; видаткова накладна №РП-0000248 від 01.02.2019 року до Договору № 19.01.0002 постачання товару від 02.01.2019 року; видаткова накладна №РП-0000267 від 05.02.2019 року до Договору № 19.01.0002 постачання товару від 02.01.2019 року; експрес-накладна №6183 від 01.02.2019 року; товарно-транспортна накладна № 145 від 05.02.2019 року; акт звірки взаємних розрахунків з ТОВ «Спільне українсько-канадське підприємство «РосанПак» від 22.02.2019 року; договір поставки № 10/01 від 10.01.2019 року; видаткова накладна №1 від 05.02.2019 року; товарно-транспортна накладна № 1 від 05.02.2019 року; рахунок до сплати №3 від 05.02.2019 року до договору поставки №10/01 від 10.01.2019 року; акт звірки взаємних розрахунків з ТОВ «СУМСЬКА ПАЛЯНИЦЯ» від 22.02.2019 року; сертифікат якості та висновки санітарно-епідеміологічної експертизи на продукцію; договір № 02/01/19 оренди нежитлових приміщень від 01.01.2019 року та акт прийому-передачі приміщень від 01.01.2019 року, які використовуються позивачем в якості офісу та складу; рахунки ТОВ «Спільне українсько-канадське підприємство «РосанПак» №РП-0000324 від 01.02.2019 року та №РП-0000504 від 05.02.2019 року; рахунок № 6 від 31.01.2019 року на оплату оренди офісно-складського приміщення за Договором № 02/01/19 оренди нежитлових приміщень від 01.01.2019 року; акт надання послуг з оренди офісно- складського приміщення за Договором № 02/01/19 оренди нежитлових приміщень від 01.01.2019 року; платіжне доручення №10 від 14.02.2019 року про оплату послуг оренди офісно-складського приміщення за Договором № 02/01/19 оренди нежитлових приміщень від 01.01.2019 року; рішення загальних зборів учасників ТОВ «ЛІГА-ПАК» №2 від 04.02.2019 року про укладення договорів оренди вантажних автомобілів; договір оренди транспортного засобу 05.02.2019 року; акт приймання-передачі транспортного засобу від 05.02.2019 року; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу; посадова інструкція директора ТОВ «ЛІГА- ПАК»; наказ №1 від 22.01.2019 року про вступ на посаду директора; наказ № 2 від 22.01.2019 року про затвердження штатного розпису; Відомість розподілу витрат ТОВ «ЛІГА-ПАК» від 06.02.2019 року; відомість розподілу витрат ТОВ «ЛІГА-ПАК» від 19.02.2019 року.

Відповідно до вимог п. 21 Порядку № 117 підставами для прийняття комісіями контролюючих органів рішення про відмову в реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування є: ненадання платником податку письмових пояснень стосовно підтвердження інформації, зазначеної у податковій накладній/ розрахунку коригування, реєстрацію яких зупинено; ненадання платником податку копій документів відповідно до підпункту 4 пункту 13 цього Порядку; надання платником податку копій документів, які складені з порушенням законодавства.

Пунктом 22 Порядку № 117 передбачено, що рішення про реєстрацію або відмову в реєстрації податкової накладної/ розрахунку коригування в Реєстрі за формою згідно з додатком 2 підлягає реєстрації в окремому Реєстрі податкових накладних/розрахунків коригування, реєстрація яких зупинена. Відповідне рішення набирає чинності після реєстрації його в такому Реєстрі.

Відповідно до пункту 23 Порядку №117, таке рішення приймається комісією регіонального рівня протягом п`яти робочих днів, що настають за днем отримання пояснень та копій документів, поданих відповідно до пункту 15 цього Порядку.

Форма рішення про реєстрацію або відмову в реєстрації податкової накладної/ розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних визначена Порядком зупинення реєстрації податкової накладної/ розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2018 р. № 117 (додаток 2 до вказаного Порядку).

Форма такого рішення передбачає, що в разі відмови в реєстрації податкової накладної/ розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних через ненадання платником податку копій документів, документи, які не надано (з тих, що визначені вказаною формою рішення), мають бути підкреслені.

В спірному рішенні №1087404/42628286 від 26.02.2019 року зазначено (відмітка Х), що платником податку не надано первинні документи щодо постачання/придбання товарів/послуг, зберігання і транспортування, навантаження, розвантаження продукції, складські документи (інвентаризаційні описи)у тому числі рахунки - фактури/інвойси, акти приймання - передачі товарів (робіт, послуг) з урахуванням наявності певних типових форм та галузевої специфіки, накладні.

Суд не погоджується з таким висновком відповідача 2 та вважає, що надані до податкового органу та при розгляді справи до суду документи, досліджені судом, підтверджують реальність здійснення господарської операції по поданій ТОВ «ЛІГА-ПАК» податковій накладній. Документи складено з дотриманням вимог законодавства і є достатніми для реєстрації податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Таким чином, суд приходить до висновку, що рішення №1087404/42628286 від 26.02.2019 року про відмову в реєстрації в Єдиному реєстрі податкових рішень податкової накладної ТОВ «ЛІГА-ПАК» прийнято необгрунтовано, а тому є протиправним та підлягає скасуванню.

Що ж до позовної вимоги в частині зобов`язання Державної фіскальної служби України зареєструвати податкову накладну Товариства з обмеженою з відповідальністю «ЛІГА-ПАК» № 2 від 05.02.2019 року в Єдиному реєстрі податкових накладних, суд виходить з наступного.

Відповідно до вимог п. 201.1, 201.10 ст. 201 ПК України реєстрацію податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних віднесено до обов`язків платника податків.

У той же час, наведені норми розраховані на відсутність спірних правовідносин, позаяк, у випадку зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування механізм її подальшої реєстрації в ЄРПН є іншим.

Так, п.28 Порядку №117, окрім іншого, визначено, що податкова накладна / розрахунок коригування, реєстрацію яких зупинено, реєструється у день настання однієї з таких подій: прийнято та набрало чинності рішення про реєстрацію податкової накладної / розрахунку коригування в Реєстрі; набрання рішенням суду законної сили про реєстрацію податкової накладної / розрахунку коригування в Реєстрі.

Згідно з нормами п.п. 19, 20 Порядку ведення Єдиного реєстру податкових накладних, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 29 грудня 2010 р. № 1246, податкова накладна та/або розрахунок коригування, реєстрацію яких зупинено, реєструється у день настання однієї з таких подій: прийняття в установленому порядку та набрання чинності рішенням про реєстрацію податкової накладної та/або розрахунку коригування; набрання рішенням суду законної сили про реєстрацію податкової накладної та/або розрахунку коригування (у разі надходження до ДФС відповідного рішення); неприйняття та/або відсутність реєстрації в установленому порядку рішення про реєстрацію або відмову в реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування.

У разі надходження до ДФС рішення суду про реєстрацію або скасування реєстрації податкових накладних та/або розрахунків коригування, яке набрало законної сили, такі податкові накладні та/або розрахунки коригування реєструються після проведення перевірок, визначених пунктом 12 цього Порядку (крім абзацу десятого), або їх реєстрація скасовується. При цьому датою реєстрації або скасування реєстрації вважається день, зазначений в такому рішенні, або день набрання законної сили рішенням суду.

Отже, реєстрація в ЄРПН податкової накладної/розрахунку коригування, реєстрацію якої попередньо було зупинено, є повноваженням ДФС України.

Як встановлено судом, підтверджено матеріалами справи і не спростовано відповідачами, надані позивачем документи підтверджували реальність здійснення господарських операцій по поданій податковій накладній. Документи складені з дотриманням вимог законодавства і були достатніми для реєстрації податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Обставин, які б унеможливлювали реєстрацію податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних, судом не встановлено.

Відповідно ч. 3 ст. 245 КАС України, у разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Таким чином, з метою відновлення прав та інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду, та з метою дотримання судом гарантій на те, що спір між сторонами буде остаточно вирішений, суд дійшов висновку про необхідність зобов`язання Державної фіскальної служби України вчинити необхідні дії з метою відновлення прав та інтересів позивача за захистом яких він звернувся, шляхом реєстрації податкової накладної товариства з обмеженою з відповідальністю «ЛІГА-ПАК» № 2 від 05.02.2019 року в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Відповідно до ст.9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні (стаття 90 КАС України).

Перевіривши обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд доходить висновку, що відповідач як суб`єкт владних повноважень, не надав суду доказів на підтвердження правомірності рішення про відмову в реєстрації податкової накладної.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних в матеріалах справи, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та вважає їх такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, ТОВ «ЛІГА-ПАК» підлягає відшкодуванню сплачений при зверненні до суду судовий збір у розмірі 1921 грн.

Вирішуючи питання щодо стягнення на користь позивача витрат на правову допомогу, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно п. 1 ч. 3 ст. 132 КАС України встановлено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Так, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 134 КАС України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Згідно ч. 3 ст. 134 КАС України, для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч.ч. 4, 5 ст. 134 КАС України, встановлено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ч.6, 7 КАС України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до ч.7 ст.139 КАС України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

25.04.2019 року Головним управлінням Державної фіскальної Служби України у Вінницькій області подано заперечення щодо відшкодування витрат на правничу допомогу з бюджетних асигнувань Державної фіскальної служби України на користь ТОВ «ЛІГА-ПАК».

На обґрунтування клопотання про відмову у відшкодуванні витрат на правову допомогу представник відповідачів зазначила, що розмір таких витрат є необґрунтованим, а з документів, поданих представником позивача, неможливо встановити, що позивач розраховувався саме за правову допомогу при розгляді даної справи, а також ці документи не відповідають вимогам ст.134 КАС України.

Представником позивача на підтвердження витрат на правничу допомогу надано до суду договір від 15.03.2019 року між ТОВ «ЛІГА -ПАК» та адвокатом Покотило В.М. про надання правової допомоги (а.с. 130-132); платіжне доручення № 26 від 18.03.2019 року про отримання від ТОВ «ЛІГА -ПАК» коштів у сумі 8000 грн. відповідно до договору від 15.03.2019 року (а.с. 33); завірену копію ордеру серії ВН №040165 (а.с.15); та копію рахунку на оплату юридичних послуг щодо підготовки адміністративного позову та представництва інтересів у Вінницькому окружному адміністративному суді на суму 8000 грн.

Згідно п.п. 1.1 наданого договору предметом цього договору є надання адвокатом усіма законними методами та способами правової допомоги клієнту у справах, які пов`язані чи можуть бути пов`язані із захистом та відновленням порушених його прав та законних інтересів, а клієнт зобов`язується сплатити гонорар (винагороду) за надану правову допомогу (а.с. 130).

Згідно п. 2.3.1 цього Договору клієнт зобов`язаний сплатити гонорар адвокату у розмірі та в строк, встановлений цим договором.

П.5.1 Договору встановлено, що перелік послуг, а також розмір і порядок оплати клієнтом адвокату гонорару та фактичних витрат пов`язаних із виконанням даного договору, окремо обумовлюються сторонами та можуть визначатися Додатковим договором.

Разом з тим, до суду не надано інших доказів, які б підтверджували обсяг наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, їх детальний опис, як того вимагають норми ст.134 КАС України.

Рішенням Європейського суду з прав людини у справі "East/West Alliance Limited" проти України", оцінюючи вимоги заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10% від суми справедливої сатисфакції, виходить з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Суд частково погоджується з доводами відповідача щодо ненадання позивачем детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

При визначенні розміру судових витрат на правничу допомогу, які підлягають відшкодуванню позивачу, суд виходить також із критеріїв співмірності, визначених ч.5 ст.134 КАС України. Так, судом враховується, що дана адміністративна справ є справою незначної складності відповідно до п.10 ч.6 ст.12 КАС України та розглядалася в порядку спрощено позовного провадження відповідно до ст.262 КАС України, при розгляді справи призначалося 3 судових засідання, загальна тривалість яких становила 90 хвилин. Щодо часу, який витрачено адвокатом для підготовки справи до розгляду, відповідних доказів до суду не надано.

Враховуючи зазначене, суд дійшов висновку, що обґрунтованість та фактичний обсяг витрат на правничу допомогу у конкретній адміністративній справі не підтверджено належними та допустимими доказами, а тому заявлена до стягнення сума витрат на правничу допомогу у розмірі 8000 грн. підлягає зменшенню до 4000 грн..

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення комісії Головного управління Державної фіскальної Служби України у Вінницькій області, яка приймає рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних або відмову в такій реєстрації, № 1087404/42628286 від 26.02.2019 року про відмову в реєстрації податкової накладної Товариства з обмеженою з відповідальністю «ЛІГА-ПАК» № 2 від 05.02.2019 року в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Зобов`язати Державну фіскальну Службу України зареєструвати податкову накладну Товариства з обмеженою з відповідальністю «ЛІГА-ПАК» № 2 від 05.02.2019 року в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Стягнути на користь Товариства з обмеженою з відповідальністю «ЛІГА-ПАК» сплачений при зверненні до суду судовий збір у розмірі 1921 грн. (одна тисяча дев`ятсот двадцять одну гривень) та 4000 грн. (чотири тисячі гривень) витрат на професійну правничу допомогу з рахунок бюджетних асигнувань Державної фіскальної служби України.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: Товариство з обмеженою з відповідальністю «ЛІГА-ПАК» (місцезнаходження: 21037, м.Вінниця, бульвар Свободи/вул. Зодчих, 6/4, кв. 95);

Відповідач : Державна фіскальна Служба України (місцезнаходження: 04053, м. Київ, Львівська площа, 8);

Відповідач: Головне управління Державної фіскальної Служби України у Вінницькій області (місцезнаходження: 21100, м. Вінниця, вул. Хмельницьке шосе, 7).

Повний текст рішення сторони можуть отримати: 13.05.2019

Суддя Шаповалова Тетяна Михайлівна