Справа № 640/3605/19
Суддя: Васильченко І.П.
Дата ухвалення: 2019-05-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

13 травня 2019 року № 640/3605/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Васильченко І.П., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві

про визнання протиправним та скасування наказу від 18.09.2018 року №14146 та

податкових повідомлень-рішень від 04.12.2018 року

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі-позивач/ ОСОБА_1 .) звернулася до Окружного адміністративного суду м. Києва із позовною заявою до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві (далі - відповідач/ГУ ДФС у м. Києві) в якій просить суд:

-визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління ДФС у м. Києві від 18.09.2018 р. №14146 «Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки фізичної особи - платника податків ОСОБА_1 ;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у м. Києві № від 04.12.2018 р.;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у м. Києві №012345405 від 04.12.2018 р.;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у м. Києві № від 04.12.2018 р.;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у м. Києві № від 04.12.2018 р.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 27 березня 2019 року відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що відповідачем порушено порядок проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та проведено її без законних підстав, оскільки перевірка була призначена на підставі отриманої інформації, яка не є податковою, та розпочата до отримання позивачем наказу та повідомлення на перевірку платника податку. Зазначене свідчить про протиправність дій відповідача, що призвело до порушення прав та інтересів позивача, позбавивши його можливості взяти участь у перевірці, надати пояснення та документи.

Відповідач проти позову заперечив із посиланням на те, що діяв в межах наданих йому Законом повноважень та зазначив, що оскаржуваний наказ прийнято згідно з чинним законодавством. Враховуючи наведене, відповідач стверджує, що адміністративний позов є безпідставним та необґрунтованим.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

З матеріалів справи вбачається, що на підставі наказу від 18.09.2018 року №14146 та повідомлення про проведення перевірки від 18.09.2018 року №52622/Д/26-15-42-05-27 у період з 18 вересня 2018 року по 28 вересня 2018 року Головним управління ДФС у м. Києві проведено документальну позапланову перевірку фізичної особи платника податків ОСОБА_1 за період з 01.01.2015 по 31.12.2016, за результатами якої складено акт перевірки від 19.10.2018 року №4126/26-15-42-05/.

За висновками акту перевірки встановлено порушення вимог:

- ст. 58, ч. 6 ст. 128 Господарського Кодексу України №436-IV від 16.01.2003 року шляхом здійснення господарської діяльності без державної реєстрації фізичної особи-підприємця та не забезпечення ведення обліку результатів своєї діяльності відповідно до вимог законодавства;

- ст. 18 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» N 755-IV від 15 травня 2003 року, а саме не подання державному реєстратору документів для державної реєстрації фізичної особи-підприємця;

- п.п. «а» п. 176.1 п.176, п.44.1, п.44.3 ст.44 Податкового Кодексу України №2755-VI від 02.12.2010р. зі змінами та доповненнями, а саме не надання книги обліку доходів і витрат для визначення суми загального річного оподатковуваного доходу;

- п. 177.11 ст. 177 з урахуванням вимог пп.49.18.5 п.49.18 ст.49 Податкового Кодексу України №2755-IV від 02.12.2010р. зі змінами та доповненнями, а саме не подання декларації про майновий стан та доходи за 2015р. та 2016р.;

- пп. 164.2.20 п. 164.2 ст. 164, п. 167.1 ст. 167, п. 177.2 ст. 177 Податкового Кодексу України, що призвело до заниження податку на доходи фізичних осіб за 2015 - 2016 роки в загальній сумі - 8 622 402,64 грн. ( в т.ч. за 2015р. в сумі - 1393450,20 грн., за 2016р. в сумі - 7228952,44 грн.);

- пп.1.2 п.16' підрозділу 10 Розділу XX Перехідних положень Кодексу №2755-VI від 02.12.2010р. зі змінами та доповненнями, не перераховано до бюджету військового збору за 2015 - 2016 роки загальній сумі - 707058.49 грн. ( в т.ч. за 2015р. - 104 645,79 грн., за 2016р. - 602 412,70 грн.);

- п.1, п.4 4.2 ст.6; п.2 ч.1 ст.7; абз.3 п.8 ст.9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування». №2464-VI від 08.07.2010р із змінами і доповненнями - платником податку ОСОБА_1 не подано звіт з додатком №1 про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2015р., 2016р. до ДПІ у Дніпровському р-ні ГУ ДФС к м.Києві, та не перераховано до бюджету єдиного внеску за 2015р.-2016р. на загальну суму - 109464,78 грн.;

- п.183.2 ст.183, п.187.1 ст.187, п.188.1 ст.188, п.200.1 ст.200 Податкового кодексу України №2755-УІ від 02.12.2010р. із змінами та доповненнями, а саме платником податків ОСОБА_1 занижено суму зобов`язань з ПДВ, що підлягає до сплати в період з 01.09.2015р. по 31.12.2016р. на загальну суму - 8152970,0 грн., та донараховано до бюджету ПДВ в сумі - 8 152 970,0 грн..

На підставі акту перевірки відповідачем прийняті податкові повідомлення-рішення від 04 грудня 2018 року:

- №, відповідно до якого позивачу визначено грошове зобов`язання за платежем «податок з доходів фізичних осіб» на суму 340 грн.;

- № , відповідно до якого позивачу визначено грошове зобов`язання за платежем «податок з доходів фіз. осіб, що сплачується фіз. особами за рез. річного декларування» на суму 10 778 003, 30 грн.;

- № , відповідно до якого позивачу визначено грошове зобов`язання за платежем «військовий збір» на суму 883 823,12 грн.;

- №, відповідно до якого позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем «податок на додану вартість з вироблених в Україні товарів (робіт, послуг)» на суму 10 191 212,50 грн.;

- №, відповідно до якого позивачу застосовано штрафні санкції за неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою звітності в розмірі 340,00 грн.

Вважаючи вказаний наказ на проведення перевірки та винесені в результаті перевірки податкові повідомлення-рішення протиправними, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом за захистом своїх порушених прав та законних інтересів.

Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд бере до уваги наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно п. 1.1 ст. 1 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI (далі - ПК України)(в редакції станом на час виникнення спірних правовідносин) він регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Згідно з підпунктом 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 ПК України контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Відповідно до пункту 75.1 статті 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Підстави для проведення документальної позапланової перевірки визначені в пункті 78.1 статті 78 ПК України.

Так, відповідно до пп. 78.1.13 п. 78.1 ст. 78 ПК України документальна позапланова перевірка здійснюється у разі у разі отримання інформації про ухилення податковим агентом від оподаткування виплаченої (нарахованої) найманим особам (у тому числі без документального оформлення) заробітної плати, пасивних доходів, додаткових благ, інших виплат та відшкодувань, що підлягають оподаткуванню, у тому числі внаслідок неукладення платником податків трудових договорів з найманими особами згідно із законом, а також здійснення особою господарської діяльності без державної реєстрації. Така перевірка проводиться виключно з питань, що стали підставою для проведення такої перевірки.

Пунктом 81.1 статті 81 ПК України передбачено, що посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів: - направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника контролюючого органу або його заступника, що скріплений печаткою контролюючого органу; - копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника контролюючого органу або його заступника та скріплення печаткою контролюючого органу; службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки.

Порядок та особливості проведення документальної невиїзної перевірки визначені у статті 79 ПК України.

Так, згідно з пунктом 79.1 статті 79 ПК України документальна невиїзна перевірка здійснюється у разі прийняття керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу рішення про її проведення та за наявності підстав для проведення документальної перевірки, визначених статтями 77 та 78 цього Кодексу.

З огляду на зміст вищенаведених правових норм суд зауважує, що оцінка правомірності наказу про проведення документальної перевірки, у тому числі позапланової невиїзної, повинна надаватися з урахуванням достатності змісту наказу для висновків про фактичну підставу проведення відповідної перевірки.

Як вбачається з наказу від 18.09.2018р. № 14146, у ньому міститься лише посилання на пп. 78.1.12 п. 78.1 ст. 78 ПК України, та наказ ДФС від 14.09.2018 року №590, а також зазначено в якості підстави проведення перевірки доповідну записку управління контрольно-перевірочної роботи фізичних осіб від 18.09.2018 №7157/26-15-42-05-28, у зв`язку з чим неможливо ідентифікувати передбачену ПК України фактичну підставу для призначення документальної позапланової невиїзної перевірки позивача.

Відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 05 травня 2018 року по справі №810/3188/17.

Пункт 78.1 статті 78 Податкового кодексу України визначає вичерпний перелік підстав для здійснення документальної позапланової перевірки.

Підпунктом 78.1.12 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України передбачено, що документальна позапланова перевірка здійснюється за наявності хоча б однієї з таких підстав: контролюючим органом вищого рівня в порядку контролю за діями або бездіяльністю посадових осіб контролюючого органу нижчого рівня здійснено перевірку документів обов`язкової звітності платника податків або матеріалів документальної перевірки, проведеної контролюючим органом нижчого рівня, і виявлено невідповідність висновків акта перевірки вимогам законодавства або неповне з`ясування під час перевірки питань, що повинні бути з`ясовані під час перевірки для винесення об`єктивного висновку щодо дотримання платником податків вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Наказ про проведення документальної позапланової перевірки в цьому випадку приймається контролюючим органом вищого рівня лише у тому разі, коли стосовно посадових осіб контролюючого органу нижчого рівня, які проводили документальну перевірку зазначеного платника податків, розпочато службове розслідування або їм повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення.

Отже, зі змісту підпункту 78.1.12 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України вбачається, що умовами для прийняття наказу про проведення документальної позапланової перевірки є: невідповідність висновків акта перевірки вимогам законодавства; неповне з`ясування під час перевірки питань, що повинні бути з`ясовані під час перевірки для винесення об`єктивного висновку щодо дотримання платником податків вимог законодавства; існування розпочатого службового розслідування щодо посадових осіб нижчого рівня або повідомлення їм про підозру у вчиненні кримінального правопорушення.

Однак, відповідачем в ході розгляду справи не доведено обґрунтованості свого рішення про призначення документальної позапланової невиїзної перевірки з посиланням на наказ №590 від 14.09.2018 року, а також не надано доказів проведення службового розслідування та його висновків.

Також відсутні докази щодо надіслання (отримання) позивачем разом з наказом вказаного наказу №590 від 14.09.2018 року. Вказане унеможливлює та позбавляє позивача бути обізнаним про обставини щодо підстави перевірки, підготування та подання належних пояснень щодо підстав самої перевірки, у зв`язку з чим неможливо ідентифікувати передбачену ПК України фактичну підставу для призначення документальної позапланової невиїзної перевірки позивача.

Отже, враховуючи вищевикладене суд доходить до висновку про відсутність на момент прийняття оскаржуваного наказу правових підстав для проведення позапланової перевірки позивача у відповідності до підпункту 78.1.12 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 12 квітня 2019 року по справі №810/955/17

Відтак, встановлені судом обставини, свідчать про недотримання контролюючим органом обов`язкових умов для призначення проведення документальної позапланової невиїзної перевірки, визначених п.п.78.1.12 п.78.1 ст.78 Податкового кодексу України, та дає підстави суду для висновку про протиправність наказу від 18.09.2018 №14146 «Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки фізичної особи-платника податків ОСОБА_1 ».

Крім того, за правилами пункту 79.2 статті 79 ПК України документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу виключно на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, та за умови вручення платнику податків (його представнику) у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки.

Виконання умов цієї статті надає посадовим особам контролюючого органу право розпочати проведення документальної невиїзної перевірки.

Право платника оскаржувати рішення контролюючого органу про проведення перевірки стосовно нього не залежить від виду перевірки. Реалізація такого права за відсутності обов`язку у контролюючого органу повідомляти про перевірку до її проведення була б неможливою.

Сам вид перевірки (позапланова невиїзна), без надання платнику податків права на подання відповідних пояснень та документів, що стосуються предмету перевірки, позбавляє контролюючий орган можливості об`єктивно здійснити аналіз законності діяльності такого платника й дійти обґрунтованих висновків стосовно податкового правопорушення.

Окрім того, незважаючи на проголошену пунктом 79.3 статті 79 Податкового кодексу України необов`язковість присутності платника податків під час проведення документальних невиїзних перевірок, останній має право бути присутнім. Такий висновок узгоджується з приписами підпункту 17.1.6 пункту 17.1 статті 17 названого Кодексу.

При цьому, відповідно до пункту 42.2 статті 42 ПК України, документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків або його законному чи уповноваженому представникові.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що з наказом про перевірку, відомостями про дату її початку та місце проведення платник має бути ознайомлений у встановлений законом спосіб до її початку. Невиконання вимог пункту 79.2 статті 79 ПК України щодо пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки призводить до визнання перевірки незаконною та відсутності правових наслідків такої.

Отже, з наказом про перевірку, відомостями про дату її початку та місце проведення платник має бути ознайомлений у встановлений законом спосіб до її початку. Невиконання вимог пункту 79.2 статті 79 Податкового кодексу України призводить до визнання перевірки незаконною та відсутності правових наслідків такої.

Вказана правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 17.01.2018р. у справі №1570/7146/12, від 06.03.2018р. у справі № 805/2307/17-а, від 05.05.2018р. справа № 810/3188/17, від 02.05.2018р. справа № 804/3006/17.

В постановах Верховного Суду України від 27.01.2015 у справі N 21-425а14 та від 9.02.2016 у справі N 826/5689/13-а визначено наступну правову позицію: "нормами ПК, з дотриманням балансу публічних і приватних інтересів, встановлені умови та порядок прийняття контролюючими органами рішень про проведення перевірок, зокрема документальних позапланових невиїзних. Лише їх дотримання може бути належною підставою наказу про проведення перевірки. З наказом про перевірку, відомостями про дату її початку та місце проведення платник має бути ознайомлений у встановлений законом спосіб до її початку. Невиконання вимог підпункту 78.1.1 пункту 78.1 статті 78 та пункту 79.2 статті 79 ПК призводить до визнання перевірки незаконною та відсутності правових наслідків такої."

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що проведення документальної позапланової невиїзної перевірки тривалістю 10 робочих днів розпочалося з 28.09.2018р., в той час як наказ та повідомлення про проведення такої перевірки позивачу було направлено засобами поштового зв`язку рекомендованим листом 18.09.2018 р.

Відповідно до п. 116 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених Постановою КМУ від 05.03.2009 р. № 270, У разі неможливості вручення одержувачам поштові відправлення, внутрішні поштові перекази зберігаються об`єктом поштового зв`язку місця призначення протягом одного місяця з дня їх надходження, відправлення "EMS" - 14 календарних днів, міжнародні поштові перекази - відповідно до укладених угод.

Пунктом 117 Правил надання послуг поштового зв`язку визначено, що після закінчення встановленого строку зберігання поштові відправлення, поштові перекази повертаються відправнику.

Відповідно до копії наданого поштового відправлення та довідки на ньому форми Ф20 поштове відправлення, яким було направлено на адресу позивача копію наказу №14146 та повідомлення №52622/Д/26-15-42-05-27 від 18.09.2018 року про проведення документальної позапланової перевірки, було повернуто на адресу податкового органу із відміткою за терміном зберігання.

Враховуючи вище викладене, суд доходить до висновку про те, що з наказом про перевірку, відомостями про дату її початку та місце проведення платник не був ознайомлений у встановлений законом спосіб до її початку.

Доказів отримання позивачем наказу від 18.09.2018р. № 14146 до початку проведення перевірки відповідачем суду не надано.

Враховуючи вищенаведене суд приходить до висновку, що оскаржуваний наказ від 18.09.2018р. № 14146 ГУ ДФС у м. Києві прийнято з порушенням визначеної ПК України процедури призначення, а саме без повідомлення позивача про фактичні обставини та підстави для проведення документальної позапланової невиїзної перевірки, а саму перевірку проведено без дотримання обов`язкових для цього умов, що є підставою для його скасування та визнання протиправними дій контролюючого органу щодо проведення перевірки на підставі такого наказу.

З огляду на вищевказане, керуючись ч.2 ст. 9 КАС України суд вважає за необхідне з метою ефективного захисту прав позивача вийти за межі позовних вимог та визнати протиправними дії відповідача по проведенню перевірки ОСОБА_1 на підставі наказу № 14146 від 18.09.2018р. «Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки».

Як наслідок, акт такої перевірки з викладеними у ньому висновками, є доказом, здобутим з порушенням закону, й не має юридичної значимості, а тому прийняті на його підставі податкові повідомлення-рішення не можуть бути визнані правомірними.

Таким чином, суд приходить висновку про необхідність скасування податкових повідомлень-рішень від 04.12.2018р. №, №012345405, №, №.

Поряд з цим, необхідно зазначити, що контролюючий орган не позбавлений права щодо проведення відповідної перевірки позивача за умови дотримання вимог податкового законодавства.

Таким чином, у випадку протиправності дій щодо проведення перевірки, прийнятий за її результатами акт індивідуальної дії підлягає безумовному визнанню протиправним та скасуванню.

Відповідну правову позицію висловив Верховний Суд у постанові від 20 грудня 2018 року у справі №815/1851/15, адміністративне провадження №К/9901/27891/18.

Доводи ж відповідача, наведені відзиві на позовну заяву, про встановлення в ході проведення перевірки обставин порушення позивачем норм податкового, валютного та іншого законодавства не спростовують факту протиправності проведення перевірки позивача, а тому підстави для надання їм правової оцінки відсутні.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Оцінивши наявні в справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про обґрунтованість доводів позивача. Разом з тим, відповідач як суб`єкт владних повноважень в ході судового розгляду не довів обґрунтованість своїх висновків і правомірність прийнятих на їх підставі рішень у зв`язку із чим суд задовольняє позовні вимоги.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як вбачається з наявної у матеріалах справи квитанції № 30 від 01.03.2019 та квитанції №0.0..1 від 22.03.2019 р. позивачем під час звернення з даним позовом до суду сплачено судовий збір у загальному розмірі 11 526,00 грн. Відтак, враховуючи розмір задоволених позовних вимог, суд вказує про присудження на користь позивача судових витрат по сплаті судового збору у межах вказаної суми.

Керуючись ст. ст. 2,3, 6, 73-77, 139, 243-246 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) задовольнити і вийти за межі позовних вимог.

Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління ДФС у м. Києві від 18.09.2018 р. №14146 «Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки фізичної особи - платника податків ОСОБА_1 .

Визнати протиправними дії Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві по проведенню документальної позапланової невиїзної перевірки ОСОБА_1 на підставі наказу Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві від 18.09.2018 р. №14146 «Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки фізичної особи - платника податків ОСОБА_1 ».

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у м. Києві № від 04.12.2018 р.;

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у м. Києві №012345405 від 04.12.2018 р.;

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у м. Києві № від 04.12.2018 р.;

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у м. Києві № від 04.12.2018 р.

Присудити на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) судові витрати в сумі 11 526, 00 (одинадцять тисяч п`ятсот двадцять шість) гривень за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у м. Києві (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19, ).

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295, 296 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.П. Васильченко