Справа № 160/2252/19
Суддя: Неклеса Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2019-05-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 160/2252/19
Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Неклеса О.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні адміністративну справу за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення, -
Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі – позивач, ФОП ОСОБА_1) звернулась до суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області (далі – відповідач, ГУ ДФС у Дніпропетровській області), в якому просить:
- визнати незаконним рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області від 17.08.2018 року №000226/04-36-40-05/НОМЕР_1 про застосування фінансових санкцій;
- скасувати рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області від 17.08.2018 року №000226/04-36-40-05/НОМЕР_1 про застосування фінансових санкцій.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15 березня 2019 року відкрито провадження у справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
02 травня 2019 року від ФОП ОСОБА_1 надійшла відповідь на відзив, в якій позивач не погоджуються з твердженнями, викладеними відповідачем у відзиві.
Вивчивши та дослідивши всі матеріали справи та надані докази, а також проаналізувавши зміст норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, з’ясувавши всі обставини справи, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об’єктивному дослідженні, суд прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, з огляду на наступне.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 06.08.2018 року посадовими особами відповідача на підставі наказу від 23.11.2017 року №3909-п, керуючись ст. 19, ст.20, пп.75.1.3 п. 75.1 ст. 75, пп. 80.2.5 п. 80.2 ст. 80 Податкового кодексу України (далі - ПК України) було проведено фактичну перевірку ФОП ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1, кіоск у складі ТЗК з питань дотримання законодавства у сфері обігу підакцизних товарів.
З акту фактичної перевірки вбачається, що перевіркою в кіоску за адресою АДРЕСА_1, де здійснює господарську діяльність ФОП ОСОБА_1, було встановлено факт реалізації цигарок та алкогольних напоїв без наявності відповідної ліцензії.
Серед іншого, в акті перевірки зазначено про встановлення факту реалізації алкогольного напою сидр «Сомерсбі» чорника ж/б за ціною 19,50 грн. без наявності відповідної ліцензії. Даний факт підтверджується скріншотами з АС «Податковий блок», в яких міститься інформація щодо фіскальних чеків здійснення операцій за вказаний період.
Не погоджуючись із наведеним рішенням про застосування фінансових санкцій, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд виходить з наступного.
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно із ст.67 Конституції України, кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
Стаття 68 Конституції України передбачає, що кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України.
Основні засади державної політики щодо регулювання виробництва, експорту, імпорту, оптової і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, спиртом-сирцем виноградним, спиртом-сирцем плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами, забезпечення їх високої якості та захисту здоров'я громадян визначає Закон України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» №481/95-ВР від 19.12.1995 року (далі – Закон України №481/95-ВР).
Відповідно до ст.15 Закону України №481/95-ВР імпорт, експорт і оптова торгівля алкогольними напоями та тютюновими виробами можуть здійснюватися суб'єктами господарювання всіх форм власності за наявності ліцензій. Роздрібна торгівля алкогольними напоями (крім столових вин) або тютюновими виробами може здійснюватися суб'єктами господарювання всіх форм власності, у тому числі їх виробниками, за наявності у них ліцензій.
Згідно з ч.1 ст.17 Закону України №481/95-ВР за порушення норм цього Закону щодо виробництва і торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, спиртом-сирцем виноградним, спиртом-сирцем плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами посадові особи і громадяни притягаються до відповідальності згідно з чинним законодавством.
Рішення про стягнення штрафів, передбачених частиною другою цієї статті, приймаються органами доходів і зборів та/або органом, який видав ліцензію на право виробництва і торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, спиртом-сирцем виноградним, спиртом-сирцем плодовим, алкогольними напоями і тютюновими виробами, та іншими органами виконавчої влади у межах їх компетенції визначеної законами України.

З наведеного вбачається, що, зокрема, роздрібна торгівля алкогольними напоями може здійснюватися суб'єктами господарювання всіх форм власності за наявності у них ліцензій. У разі порушення цієї норми Закону, до суб'єктів господарювання передбачене застосування фінансових санкцій у вигляді штрафів, рішення про стягнення яких приймаються або органами доходів і зборів, або органом, який видав ліцензію.

Отже, орган доходів і зборів повноважений на прийняття рішення про стягнення штрафів у випадку відсутності ліцензії у суб’єкта господарювання при роздрібній торгівлі алкогольними напоями.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що в кіоску за адресою АДРЕСА_1, де здійснює господарську діяльність ФОП ОСОБА_1, дійсно було здійснено реалізацію алкогольного напою сидр без наявності відповідної ліцензії, що також підтверджено позивачем у письмових поясненнях до акту перевірки та не спростовано під час розгляду справи в суді.

Таким чином, в ході розгляду справи підтверджено роздрібну торгівлю алкогольними напоями ФОП ОСОБА_1 без наявності ліцензії, що в силу приписів норм чинного законодавства тягне за собою застосування до суб'єкта господарювання фінансових санкцій у вигляді штрафу.

Порядок застосування фінансових санкцій, передбачених статтею 17 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів», затверджений постановою КМУ №790 від 02.06.2003 року (далі – Порядок №790) та є чинним.

Вказаним Порядком визначено форму рішення про застосування фінансових санкцій, яке виноситься у разі виявлення порушення вимог законодавства, що регулює обіг спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів. При цьому ця форма визначена в редакції постанови КМУ від 16.12.2015 року № 1050, тобто прийнята у часі пізніше, ніж набрав чинності Податковий кодекс України.

Таким чином, до компетенції відповідача відноситься прийняття рішення про стягнення штрафів за порушення Закону України №481/95-ВР, форма якого визначена та затверджена Порядком №790.

За наведених обставин, суд приходить до висновку, що оскаржене рішення відповідає формі, затвердженій зазначеним Порядком, при його прийнятті відповідач діяв у межах наданих йому повноважень та у спосіб, визначений чинним законодавством.

Доводи позивача про недоліки в оформленні протоколу №43446/04-36-40-05/НОМЕР_1 від 06.08.2018 року про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.164 КУпАП, який в подальшому був направлений до Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу, не беруться судом до уваги під час вирішення справи щодо правомірності притягнення позивача до відповідальності на підставі ст.17 Закону України №481/95-ВР, оскільки не мають значення для вирішення цього спору.

Слід зазначити, що питання притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.164 КУпАП на підставі протоколу №43446/04-36-40-05/НОМЕР_1 від 06.08.2018 року не відноситься до компетенції Дніпропетровського окружного адміністративного суду та не є предметом спору у цій справі.

В свою чергу, як зазначив сам позивач, протокол №43446/04-36-40-05/НОМЕР_1 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.164 КУпАП, був направлений до Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу (справа № 210/4649/18).

Судом встановлено, що постановою Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22.11.2018 року у справі № 210/4649/18 провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.164 КУпАП, було закрито, у зв’язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення, тобто позивача не було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.164 КУпАП.

Отже, рішенням Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області від 17.08.2018 року №000226/04-36-40-05/НОМЕР_1 про застосування фінансових санкцій, ФОП ОСОБА_1 було вперше притягнуто до відповідальності за роздрібну торгівлю алкогольними напоями (сидром) без наявності ліцензії на право здійснення роздрібної торгівлі алкогольними напоями, що спростовує доводи позивача про його притягнення двічі до відповідальності за одне і те саме правопорушення, а отже дії відповідача не суперечать ст.61 Конституції України.

Також суд вважає за необхідне зазначити, що рішення від 21.12.2018 року ВС/КАС по справі №814/2156/16, на яке посилається позивач для підтвердження своєї правової позиції, не приймається до уваги під час вирішення цієї справи по суті, оскільки спірні правовідносини у зазначеній справі та у справі, що розглядається не є тотожними.

Відповідно до ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють: чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії): безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною 1 ст. 6 КАС України визначено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Згідно з ч.1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1 ст.73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.

Згідно з ч. 2 ст.73 КАС України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Частиною 1 ст.77 КАС України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб’єкта владних повноважень обов’язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем, як суб’єктом владних повноважень рішення якого оскаржується, належним чином доведено правомірність прийняття спірного рішення від 17.08.2018 року №000226/04-36-40-05/НОМЕР_1 про застосування фінансових санкцій.

Таким чином, позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає, що оскільки позовні вимоги є такими, що не підлягають задоволенню, підстави для стягнення з відповідача судового збору відсутні.

Керуючись ст. ст. 2, 5, 72, 77, 241, 243-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (адреса проживання: АДРЕСА_2, РНОКПП НОМЕР_1) до Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області, (місцезнаходження: 49600, Дніпропетровська область, м.Дніпро, вул.Сімферопольська, 17-а, ) про визнання протиправним та скасування рішення - відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст. ст. 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення складено та підписано 15.05.2019 р.

Суддя О.М. Неклеса