Справа № 743/575/19
Суддя: Епель Оксана Володимирівна
Дата ухвалення: 2019-05-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий суддя у першій інстанції: Сташків В.Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 травня 2019 року Справа № 743/575/19

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Епель О.В.,

суддів: Губської Л.В., Карпушової О.В.,

за участю секретаря Лісник Т.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

перекладачів Журко О.С., Сайеда Мохаммада Абу ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1 на рішення Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 03 квітня 2019 року у справі

за позовом Чернівецького прикордонного загону

Західного регіонального управління

Державної прикордонної служби України

до громадянина Народної Республіки Бангладеш

ОСОБА_1

про продовження строку затримання,

ВСТАНОВИВ :

Історія справи.

Чернівецький прикордонний загін Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України (далі - позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1 (далі - відповідач) про продовження строку затримання відповідача на 6 місяців з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення.

Рішенням Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 03 квітня 2019 року адміністративний позов було задоволено частково: продовжено строк затримання відповідача до 03.10.2019 р. включно в Чернігівському пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, з метою його ідентифікації.

В задоволенні адміністративного позову в іншій частині позовних вимог було відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити постанову про відмову в задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на те, що він співпрацював з позивачем та не ухилявся від ідентифікації, що затримання є крайнім заходом і що, на його думку, для задоволення вимог позивача у цій справі повинні бути одночасно дві підстави: неодержання інформації з країни походження та відсутність співпраці з боку іноземця, але друга підстава відсутня.

З цих та інших підстав апелянт вважає, що рішення суду першої інстанції прийнято за неповно встановлених обставин та з порушенням норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 19.04.2019 р. було відкрито апеляційне провадження у справі, встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до судового розгляду.

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить залишити її без задоволення, а рішення суду - без змін та зазначає, що відповідач не має жодних документів, відповідей за неодноразові запити від країни його походження не надходили, що після першого затримання позивач намагався нелегально перетнути державний кордон, родичів він в Україні не має, посольство Республіки Бангладеш в Україні відсутнє і самостійно оформити документи для виїзду він не матиме можливості та, з огляду на обставини даної справи і його попередню поведінку, ухилятиметься від виконання судового рішення про його примусове видворення.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін з наступних підстав.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції.

30.08.2018 р. співробітниками ГУ ДМС України в м. Києві під час проведення заходів, націлених на виявлення фактів порушення міграційного законодавства, у АДРЕСА_1 було виявлено громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який не має документів, що посвідчують його особу, перебуває на території України без документів, які дають право законно перебувати в Україні, та не має законного джерела існування, родинних зв`язків в Україні.

У цей же день, 30.08.2018 р., уповноваженими особами ГУ ДМС України в м. Києві гр. Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 203 КУпАП, про що складено постанову серії ПН МКМ № 005097про накладення адміністративного стягнення за порушення встановленого порядку перебування іноземців в Україні.

Також 30.08.2018 р. уповноваженими особами ГУ ДМС України в м. Києві було прийнято рішення про примусове повернення з України гр. Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1 у термін до 18.09.2018 р.

Зазначене рішення ГУ ДМС України в м. Києві від 14.08.2018 р. про примусове повернення з України відповідачем виконано не було.

15.10.2018 р. на ділянці відповідальності ВПС «Красноїльск» Чернівецького прикордонного загону на напрямку 772 прикордонного знаку, на відстані 32 км від лінії державного кордону, відповідач здійснив спробу незаконного перетину державного кордону України з Румунією , за що його було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 204-1 КУпАП, згідно з постановою Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 18.10.2018 р.

16.10.2018 р. позивачем було направлено до Департаменту консульської служби МЗС України повідомлення про затримання іноземного громадянина, в якому викладено обставини щодо затримання, зокрема, відповідача та відомі «зі слів» дані про нього.

Постановою Першотравневого районного суду м. Чернівців від 19.10.2018 р., яка набрала законної сили 30.10.2018 р., гр. Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1 було примусово видворено за межі території України та затримано з метою ідентифікації з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, на строк шість місяців, починаючи з часу його фактичного затримання, а саме: з 22 год. 15 хв. 15.10.2018 р.

07.12.2018 р. Адміністрація Державної прикордонної служби України звернулася з листом № 0.81-12254/0/6-18- Вих до Надзвичайного і Повноважного Посла України в Республіці Польща та до Департаменту консульської служби МЗС України щодо ідентифікації гр. Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідь на вказаний лист не надходила.

14.03.2019 р. Адміністрація Державної прикордонної служби України звернулася з листом № 0.81-2567/0/6-19-Вих до Департаменту консульської служби МЗС України з проханням доручити Посольству України в Республіці Польща повторно звернутися до Посольства Бангладеш у м. Варшава з метою встановлення термінів завершення процедури ідентифікації громадян Народної Республіки Бангладеш.

Відповідей від уповноважених органів країни походження відповідача та даних про нього, необхідних для завершення процедури його ідентифікації, не надходило.

Нормативно-правове обґрунтування.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Конвенцією «Про захист прав людини і основоположних свобод» від 04.11.1950 р. (далі - Конвенція), Кодексом адміністративного судочинства України (далі - КАС України), Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22.09.2011 № 3773-VI (далі - Закон № 3773-VI), Інструкцією про примусове повернення та примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Служби безпеки України від 23.04.2012 р. № 353/271/150 (у редакції наказу Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України від 22.01.2018 р. № 38/77) (далі - Інструкція № 353/271/150).

Так, відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У п.п. 7, 14, 15 ч. 1 ст. 1 Закону № 3773-VI визначено, що іноземці та особи без громадянства, які перебувають на території України на законних підставах, - іноземці та особи без громадянства, які в установленому законодавством чи міжнародним договором України порядку в`їхали в Україну та постійно або тимчасово проживають на її території, або тимчасово перебувають в Україні.

Нелегальний мігрант - це іноземець або особа без громадянства, які перетнули державний кордон поза пунктами пропуску або в пунктах пропуску, але з уникненням прикордонного контролю і невідкладно не звернулися із заявою про надання статусу біженця чи отримання притулку в Україні, а також іноземець або особа без громадянства, які законно прибули в Україну, але після закінчення визначеного їм терміну перебування втратили підстави для подальшого перебування та ухиляються від виїзду з України.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 29 Конституції України кожна людина має право на свободу та особисту недоторканність.

Ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Статтею 5 Конвенції передбачено, що кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: a) законне ув`язнення особи після засудження її компетентним судом; b) законний арешт або затримання особи за невиконання законного припису суду або для забезпечення виконання будь-якого обов`язку, встановленого законом; c) законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення; d) затримання неповнолітнього на підставі законного рішення з метою застосування наглядових заходів виховного характеру або законне затримання неповнолітнього з метою допровадження його до компетентного органу; e) законне затримання осіб для запобігання поширенню інфекційних захворювань, законне затримання психічнохворих, алкоголіків або наркоманів чи бродяг; f) законний арешт або затримання особи з метою запобігання її недозволеному в`їзду в країну чи особи, щодо якої провадиться процедура депортації або екстрадиції.

У ч. 4 ст. 30 Закону № 3773-VI визначено, що іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більше як на 18 місяців.

Відповідно до ч.ч. 11, 13 ст. 289 КАС України строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців.

За наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, цей строк може бути продовжений, але не більш як на вісімнадцять місяців.

Умовами, за яких неможливо ідентифікувати іноземця чи особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи, є:

1) відсутність співпраці з боку іноземця або особи без громадянства під час процедури його ідентифікації;

2) неодержання інформації з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства чи документів, необхідних для ідентифікації особи.

Пунктом 1 Розділу VІ «Порядок дій з ідентифікації та документування іноземців» Інструкції № 353/271/150 передбачено, що якщо іноземець не має документів, що посвідчують особу, орган ДМС, орган охорони державного кордону України, орган СБУ вживають заходів щодо його ідентифікації та документування.

З цією метою до дипломатичних представництв або консульських установ держави походження іноземця надсилаються відповідні запити, до яких долучаються кольорові фотокартки на кожну особу, заповнені анкети визначеного консульською установою зразка та інші відомо мості про іноземця, які дають змогу встановити особу та підтвердити громадянство.

У разі відсутності акредитованого в Україні дипломатичного представництва або консульської установи країни походження іноземця запити до компетентних органів відповідної країни щодо його ідентифікації надсилаються через Департамент консульської служби МЗС.

Якщо від компетентних органів країни походження іноземця не надходить відповідь, запити щодо його ідентифікації надсилаються через Департамент консульської служби МЗС України повторно.

Висновки суду апеляційної інстанції.

Системний аналіз викладених законодавчих положень надає підстави стверджувати, що видворення іноземного громадянина, який не має жодних документів, за межі України обумовлює необхідність встановлення його особи, тобто чіткої ідентифікації компетентними органами країни походження.

При цьому, законодавством (ч. 13 ст. 289 КАС України) регламентовано дві умови, наявність хоча б однієї з яких надає підстави для прийняття адміністративним судом рішення про продовження затримання такої особи в межах максимально можливого строку (18 місяців).

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів звертає увагу на те, що відповідач не має жодних документів, які б підтверджували його особу, і дані про нього встановлені «зі слів» органами ДМС та позивачем, а тому для виконання прийнятого рішення суду про його видворення, яке набрало законної сили, необхідно ідентифікувати його особу.

Разом з тим, на звернення позивача від 16.10.2018 р., від 07.12.2018 р., від 14.03.2019 р. жодних відомостей щодо відповідача, інформація з країни громадянської належності відповідача або країни його походження та/або документи, необхідні для його ідентифікації, не надходили.

Отже, у даному випадку наявні чіткі законодавчі підстави, передбачені ч. 13 ст. 289 КАС України, для продовження строку затримання відповідача в ПТПІ.

При цьому, апеляційний суд також враховує, що при першому затриманні відповідача 30.08.2018 р. йому надавався строк до 18.09.2018 р. для добровільного виконання рішення ГУ ДМС України в м. Києві від 30.08.2018 р. про його примусове повернення з України, але в межах вказаного строку відповідач територію України не залишив і суду не надано жодних доказів, які б підтверджували, що ним вживалися будь-які заходи для виконання вказаного рішення органу ДМС та залишення території України або легалізації перебування в Україні.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності достатніх правових підстав для задоволення даного адміністративного позову частково та продовження строку затримання відповідача до 03.10.2019 р. включно в Чернігівському ПТПІ та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, з метою його ідентифікації.

При цьому, апеляційним судом враховуються правові висновки Європейського Суду з прав людини, викладені в рішенні від 09.12.1980 р. у справі «Х проти Швейцарії», в якому Суд зазначив, що затримання особи з метою запобігання її недозволеному в`їзду в країну чи особи, щодо якої провадиться процедура депортації або екстрадиції може бути виправдане у відповідності до другої частини статті 5 § 1 (f) Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод запитами від компетентних органів, навіть якщо офіційне прохання або наказ про екстрадицію не видано, оскільки такі запити можуть вважатися «заходами» в розумінні цього положення.

Згідно зі ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ практику Суду як джерело права.

Аналізуючи доводи апелянта про те, що він співпрацював з позивачем та не ухилявся від ідентифікації, колегія суддів зазначає, що дані обставини дійсно є важливими, але їх наявність не виключає законодавчо регламентованої можливості продовження затримання відповідача у порядку ст. 289 КАС України, про що зазначалося вище.

Твердження апелянта про те, що для задоволення вимог позивача у цій справі повинні бути одночасно дві підстави: неодержання інформації з країни походження та відсутність співпраці з боку іноземця, але друга підстава відсутня, апеляційний суд до уваги не приймає як такі, що засновуються на довільному тлумаченні вказаної норми КАС України, і не відповідають цілі затримання відповідача - для його ідентифікації з метою видворення та реалізації відповідного судового рішення.

При цьому, посилання апелянта на судові рішення Вищого адміністративного суду України та постанов апеляційних судів, судова колегія до уваги не приймає, оскільки такі судові рішення, відповідно до ст. 7 КАС України, не є джерелами права, що застосовуються судом при вирішенні справ, та виходячи з норм ч. 5 ст. 242 КАС України їх висновки не є обов`язковими для врахування.

Крім того, судові рішення, на які посилається апелянт, ухвалені за інших обставин, ніж ті, що мають місце у цій справі.

Доводи апелянта про те, що затримання є крайнім заходом, судова колегія приймає до уваги та враховує, але зазначає, що в даному випадку наявні достатні правові підстави для його застосування і задоволення цього позову відповідає як наведеним вище нормам національного законодавства, так і Конвенції та практиці ЄСПЛ.

Надаючи оцінку доводам апелянта, судова колегія також приймає до уваги рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, в якому Суд зазначив, що «…хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід…».

Таким чином, проаналізувавши всі доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вони не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, яким повно встановлено обставини справи, правильно застосовано норми матеріального і процесуального права та ухвалено рішення відповідно до вимог ст. 242 КАС України.

Згідно зі ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже, апеляційна скарга громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, а рішення Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 03 квітня 2019 року - без змін.

Керуючись ст.ст. 242-244, 250, 289, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а рішення Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 03 квітня 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Повний текст судового рішення виготовлено 08 травня 2019 року.

Головуючий суддя

Судді: