Справа № 200/14533/18-а
Суддя: Міронова Галина Михайлівна
Дата ухвалення: 2019-05-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2019 року справа №200/14533/18-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд колегією суддів у складі: головуючого судді: Міронової Г.М., суддів Арабей Т.Г., І.В. Геращенка, секретаря Тішевського В.В., за участі представника позивача Кунянського С.М ., представника відповідача Груєнка С.Л., розглянув у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Тар Альянс" на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 04 березня 2019 р. (у повному обсязі складено 12 березня 2019 року у м. Слов`янськ) у справі № 200/14533/18-а (головуючий І інстанції суддя Христофоров А.Б.) за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Тар Альянс" до Головного управління ДФС у Донецькій області про визнання протиправними дії, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2018 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Тар Альянс» (надалі - позивач) звернулось до Донецького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Донецькій області (надалі -відповідач) про визнання протиправними дій відповідача щодо відмови у задоволенні заяви товариства від 09.11.2018 року № 45; зобов`язання відповідача повторно розглянути та задовольнити заяву товариства від 09.11.2018 № 45 (т. 1 а.с. 4-12).

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 4 березня 2019 року у справі № 200/14533/18-а в задоволенні позовних вимог відмовлено (т. 2 а.с. 8-12).

Позивач із таким судовим рішенням не погодився, звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт зазначає, що відповідно до п. 3 Порядку № 6 позивач підпадає під визначення «неналежного платника», а сплачені ним суми ЄСВ - під визначення «помилково сплачених». Підпункт 1 пункту 5 Порядку встановлює, що повернення коштів здійснюється у випадку надмірної або помилкової сплати сум єдиного внеску. Помилковою вважається сплата ЄСВ з рахунку неналежного платника, тобто ТОВ «ТАР Альянс» - неналежний платник, оскільки з 14.04.2014 року по день завершення АТО він має право не сплачувати ЄСВ.

Апелянт також посилається на пп. 4.1.4 Податкового кодексу України та практику ЄСПЛ у справі «Щокін проти України»; звертає увагу на те, що суд першої інстанції необґрунтовано послався на ризик несприятливих наслідків для працівників підприємства як на підставу відмови у позові та на висновок, що товариство сплачувало ЄСВ добровільно.

Під час апеляційного розгляду представник позивача підтримав доводи апеляційної скарги.

Представник відповідача проти доводів апеляційної скарги заперечував.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції, заслухав доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, перевірив матеріали справи і обговорив доводи апеляційної скарги, встановив наступне.

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю «Тар Альянс» зареєстроване в Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (), в даних правовідносинах у розумінні вимог ст. 43 Кодексу адміністративного судочинства України, здатне особисто здійснювати свої права та обов`язки. Перебуває на обліку у відповідача як платник податків і зборів.

Відповідач, Головне управління ДФС у Донецькій області () є суб`єктом владних повноважень, у відповідності до вимог ст. 43 Кодексу адміністративного судочинства України, здатне особисто здійснювати свої права та обов`язки.

09 листопада 2018 року ТОВ «Тар Альянс» звернувся до керівника Бахмутського управління Головного управління ДФС у Донецькій області з заявою № 45, в якій висловив просьбу перерахувати помилково сплачені кошти у сумі 11 329 143, 21 грн., оскільки він звільнений від сплати єдиного внеску з 14 квітня 2014 року на підставі норми п. 9-4 розділу VIII Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», та немає жодного нормативно-правового акту про завершення АТО (а.с. 23).

Відповіддю на заяву № 52202/10/05-99-42-10 від 19 листопада 2018 року Головне управління ДФС у Донецькій області повідомило, що за даними в інтегральній картці платника, за підприємством станом на 06.11.2018 року рахується переплата у сумі 390 938,76 грн., тому, керуючись п. 7 Порядку зарахування у рахунок майбутніх платежів єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування або повернення надміру та/або помилково сплачених коштів, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 16 січня 2016 року № 6, вирішено залишити без задоволення заяву щодо перерахування помилково сплачених коштів.

Відповідач повідомив, що на підставі поданої щомісячної звітності з єдиного внеску за період з травня 2014 року по вересень 2018 року ТОВ «Тар Альянс» були визначені зобов`язання з єдиного внеску за Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», заявлена сума до повернення була зарахована в рахунок визначених зобов`язань з єдиного внеску, з урахуванням визначених зобов`язань та проведеної сплати, станом на 06.11.2018 розрахується сальдо розрахунків у вигляді перепрати у сумі 390 938,76 грн.

За даними інтегрованої картки платника податків, у ТОВ «Тар Альянс» станом на 31.01.2019 року наявна переплата в розмірі 390 429,27 грн. за платежем єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (а.с. 24).

Спірним питанням у справі є правомірність (протиправність) повернення відповідачем помилково сплачених коштів з єдиного соціального внеску за загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 14 квітня 2014 року по день закінчення АТО.

Колегія суддів з висновком суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позовних вимог погоджується з наступних підстав.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

За приписами статті 67 Конституції України, кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в розмірі і в порядку, встановленими законом.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, регулює Податковий кодекс України (далі - ПК України), який, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв`язку з проведенням адміністративної реформи" від 04.07.2013 року № 406-VII до Закону № 2464 та ПК України внесені зміни, відповідно до яких право адміністрування єдиного внеску, яке раніше було у органів Пенсійного фонду України, передано органам доходів і зборів.

За унормуванням п. 49.2 ст. 49 Податкового кодексу України платник податків зобов`язаний за кожний встановлений цим Кодексом звітний період подавати податкові декларації щодо кожного окремого податку, платником якого він є, відповідно до цього Кодексу незалежно від того, чи провадив такий платник податку господарську діяльність у звітному періоді. Цей абзац застосовується до всіх платників податків, в тому числі платників, які перебувають на спрощеній системі оподаткування обліку та звітності.

Така податкова декларація складається за формою, затвердженою в порядку, визначеному положеннями пункту 46.5 статті 46 цього Кодексу та чинному на час її подання, та подається за звітний період в установлені цим Кодексом строки контролюючому органу, в якому перебуває на обліку платник податків (п. 48.1 ст. 48, п. 49.1 ст. 49 Податкового кодексу України).

Згідно п. 54.1 ст. 54 Податкового кодексу України, крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.

Пунктом 50.1 статті 50 Податкового кодексу України передбачено, що у разі, якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу) платник податків самостійно виявляє помилки, що містяться у раніше поданій ним податковій декларації (крім обмежень, визначених цією статтею), він зобов`язаний надіслати уточнюючий розрахунок до такої податкової декларації за формою чинного на час подання уточнюючого розрахунку. Платник податків має право не подавати такий розрахунок, якщо відповідні уточнені показники зазначаються ним у складі податкової декларації за будь-який наступний податковий період, протягом якого такі помилки були самостійно виявлені.

Приписами статті 102 Податкового кодексу України визначено строк давності в межах 1095 календарних днів.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначає Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 8 липня 2010 року № 2464-VI (далі Закон № 2464).

Єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування (пункт 2 частини 1 статті 1 Закону № 2464).

У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону № 2464 платниками єдиного внеску є: роботодавці - підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності, зазначеним у свідоцтві про державну реєстрацію її як підприємця), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Частиною 2 статті 6 Закону № 2464 передбачено, що платник єдиного внеску зобов`язаний, зокрема, своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок; вести облік виплат (доходу) застрахованої особи та нарахування єдиного внеску за кожним календарним місяцем і календарним роком, зберігати такі відомості в порядку, передбаченому законодавством; виконувати інші вимоги, передбачені цим Законом.

За змістом частин 5 та 7 статті 9 Закону № 2464 сплата єдиного внеску здійснюється у національній валюті шляхом внесення відповідних сум єдиного внеску на рахунки органів доходів і зборів, відкриті в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, для його зарахування; єдиний внесок сплачується шляхом перерахування платником безготівкових коштів з його банківського рахунку.

Згідно ч. 8 ст. 9 Закону № 2464 платники єдиного внеску зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за відповідний базовий звітний період, не пізніше 20 числа місяця, що настає за базовим звітним періодом.

Положення цієї статті поширюються лише на тих платників, які за визначенням цього Закону зобов`язані нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Надміру сплачені грошові зобов`язання, за приписом пп. 14.1.115 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України, суми коштів, які на певну дату зараховані до відповідного бюджету понад нараховані суми грошових зобов`язань, граничний строк сплати яких настав на таку дату.

Як визначено п.п. 14.1.182 п.14.1 ст.14 Податкового Кодексу України помилково сплачені грошові зобов`язання - суми коштів, які на певну дату надійшли до відповідного бюджету від юридичних осіб (їх філій, відділень, інших відокремлених підрозділів, що не мають статусу юридичної особи) або фізичних осіб (які мають статус суб`єктів підприємницької діяльності або не мають такого статусу), що не є платниками таких грошових зобов`язань.

Пп. 17.1.10 п. 17.1 ст. 17 Податкового кодексу України окреслено, що платник податків має право на залік чи повернення надміру сплачених, а також надміру стягнутих сум податків та зборів, пені, штрафів у порядку, встановленому цим Кодексом.

Статтею 43 Податкового кодексу України передбачено, що помилково та/або надміру сплачені суми грошового зобов`язання підлягають поверненню платнику відповідно до цієї статті та статті 301 Митного кодексу України, крім випадків наявності у такого платника податкового боргу.

Обов`язковою умовою для здійснення повернення сум грошового зобов`язання є подання платником податків заяви про таке повернення (крім повернення надміру утриманих (сплачених) сум податку з доходів фізичних осіб, які розраховуються контролюючим органом на підставі поданої платником податків податкової декларації за звітний календарний рік шляхом проведення перерахунку за загальним річним оподатковуваним доходом платника податку) протягом 1095 днів від дня виникнення помилково та/або надміру сплаченої суми.

Платник податків подає заяву на повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов`язань у довільній формі, в якій зазначає напрям перерахування коштів: на поточний рахунок платника податків в установі банку; на погашення грошового зобов`язання (податкового боргу) з інших платежів, контроль за справлянням яких покладено на контролюючі органи, незалежно від виду бюджету; повернення готівковими коштами за чеком у разі відсутності у платника податків рахунку в банку. У разі повернення надміру сплачених грошових зобов`язань з податку на додану вартість такі кошти підлягають поверненню виключно на рахунок платника в системі електронного адміністрування податку на додану вартість.

Контролюючий орган не пізніше ніж за п`ять робочих днів до закінчення двадцятиденного строку з дня подання платником податків заяви готує висновок про повернення відповідних сум коштів з відповідного бюджету та подає його для виконання відповідному органові, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів.

На підставі отриманого висновку орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, протягом п`яти робочих днів здійснює повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов`язань платникам податків у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Контролюючий орган несе відповідальність згідно із законом за несвоєчасність передачі органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, для виконання висновку про повернення відповідних сум коштів з відповідного бюджету.

Повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов`язань платникам податків здійснюється з бюджету, у який такі кошти були зараховані.

Указом Президента України від 14.04.2014 року № 405/2014 введено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13.04.2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" та розпочато проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей.

З метою забезпечення підтримки суб`єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, та осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції або переселилися з неї під час її проведення, Верховною Радою України прийнято Закон № 1669, яким, крім іншого, внесені зміни до Закону № 2464 та доповнено його розділ VIII "Прикінцеві та перехідні положення" пунктом 9-3 (з 13.03.2015 року в зв`язку з набранням чинності Законом України "Про внесення змін до розділу VIII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" щодо зменшення навантаження на фонд оплати праці" від 02.03.2015 року № 219-VIII пункт 9-3 постановлено вважати пунктом 9-4, який передбачає, що платники єдиного внеску, визначені статтею 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", які перебувають на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, визначених переліком, зазначеним у статті 2 Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції", де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13.04.2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14.04.2014 року № 405/2014, звільняються від виконання своїх обов`язків, визначених частиною 2 статті 6 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", на період з 14.04.2014 року до закінчення антитерористичної операції або військового чи надзвичайного стану.

Підставою для такого звільнення є заява платника єдиного внеску, яка подається ним до органу доходів і зборів за основним місцем обліку або за місцем його тимчасового проживання у довільній формі не пізніше тридцяти календарних днів, наступних за днем закінчення антитерористичної операції.

Недоїмка, що виникла у платників єдиного внеску, які перебувають на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, визначених переліком, зазначеним у статті 2 Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції", де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13.04.2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14.04.2014 року № 405/2014, визнається безнадійною та підлягає списанню в порядку, передбаченому Податковим кодексом України для списання безнадійного податкового боргу.

Згідно зі статтею 1 Закону № 1669 період проведення антитерористичної операції - час між датою набрання чинності Указом Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 14.04.2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14.04.2014 року № 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України.

Територія проведення антитерористичної операції - територія України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14.04.2014 року № 405/2014.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року № 1053-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція» до переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція включено м. Горлівка та м. Маріуполь.

Дію вказаного розпорядження зупинено розпорядженням Кабінету Міністрів України № 1079-р від 05.11.2014.

Вказані розпорядження втратили чинність згідно з розпорядженням Кабінету Міністрів України № 1275-р від 02 грудня 2015 року «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України».

Згідно з додатком до розпорядження Кабінету Міністрів України від 02.12.2015 № 1275-р, до зазначених населених пунктів, зокрема, належить м. Горлівка та м. Маріуполь.

Зазначена норма проіснувала в Законі № 1669 з 15 вересня 2014 року до 1 січня 2016 року внаслідок її виключення згідно із Законом України від 24 грудня 2015 року № 911-8, але в повній мірі збереглася в Законі № 2464.

Пункт 9.4 розділу VIII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України № 2464 (після внесення змін до Закону № 1669-VII Законом України від 24 грудня 2015 року № 911-8) продовжує свою дію в часі.

Таким чином, місцезнаходження позивача та контролюючого органу на обліку якого перебуває позивач, розташовані на території населених пунктів, визначені переліком, зазначеним у статті 2 Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції".

Отже, виходячи зі змісту наведених положень законодавства, платникам єдиного внеску, які перебувають на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, де проводилася АТО, надана можливість у період з 14.04.2014 року до закінчення АТО або військового чи надзвичайного стану не виконувати свої встановлені частиною 2 статті 6 Закону № 2464 обов`язки, зокрема, щодо своєчасного та в повному обсязі нарахування, обчислення і сплати єдиного внеску й, при цьому, в цей же період за таку його несвоєчасну сплату відповідальність, штрафні та фінансові санкції до них не застосовуються.

Водночас суд зазначає, що Закон № 2464 не скасовує обов`язків платника єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а надає можливість на період антитерористичної операції не виконувати їх у встановлені строки (своєчасно) та в повному обсязі.

Платник податків повинен розрізняти правову сутність змісту між «можливістю невиконання з порушенням строків і не в повному обсязі» та «звільненням від виконання обов`язків».

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного суду від 01.08.2018 року у справі № 805/1430/17-а, адміністративне провадження № К/9901/29811/18 та у зразковій справі № 812/292/18 (Пз/9901/22/18) постанова Верховного Суду 30.03.2018 року.

На час виникнення спірних правовідносин Президентом України Указ про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України не приймався, Указ Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13.04.2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14.04.2014 року № 405/2014 чинний, тобто період проведення АТО триває. Крім того, суд звертає увагу на той факт, що Указом Президента від 30.04.2018 року № 116/2018 затверджено рішення РНБО «Про широкомасштабну антитерористичну операцію на території Донецької та Луганської областей». Органи судової влади не отримували копії частини Указу з позначкою «для службового користування», а тому даний Указ не може вважатися оприлюдненим з огляду на вимоги п. 7 Указу Президента України «Про порядок офіційного оприлюднення нормативно-правових актів та набрання ними чинності» від 10 червня 1997 року за № 503/97 (із змінами та доповненнями).

Тобто, виходячи з назви самого рішення РНБО слідує, що антитерористична операція на території Донецької та Луганської областей триває, що спростовує доводи відповідача щодо завершення АТО.

Наявними у справі доказами підтверджено, що позивачем самостійно нараховано, обчислено та подано звітність у 2014-2018 роках та сплачено грошове зобов`язання з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Нормами Закону України № 1669, на положеннями якого посилався позивач в обґрунтування свої позовних вимог, не передбачено визнання самостійно задекларованих та сплачених платником податків сум єдиного внеску під час проведення антитерористичної операції, як надміру або помилково сплаченими грошовими зобов`язаннями або такими, що підлягають поверненню.

Позивач правовою підставою для повернення коштів вказав п. 9-4 розділу VIII Закону № 2464, який в своїй правовій конструкції не містить обов`язку контролюючого органу щодо визнання самостійно задекларованих та сплачених платником податків сум єдиного внеску під час проведення антитерористичної операції, як надміру або помилково сплаченими грошовими зобов`язаннями та такими, що підлягають поверненню.

Відповідно до заяви ТОВ «Тар Альянс» від 09 листопада 2018 року № 45 позивач зазначає, що просить «перерахувати помилково сплачені кошти», тому суд враховує наступне.

Порядок зарахування у рахунок майбутніх платежів єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування або повернення надміру та/або помилково сплачених коштів затверджений Наказом Міністерства фінансів України 16.01.2016 № 6 та зареєстрований в Міністерстві юстиції України 05 лютого 2016 р. за № 193/28323, розроблено відповідно до статей 9 та 11 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон).

Цей Порядок визначає процедуру зарахування у рахунок майбутніх платежів єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) або повернення платникам, на яких згідно із Законом покладено обов`язок нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок (далі - Платник), надміру та/або помилково сплачених коштів єдиного внеску (далі - Кошти).

Відповідно до п. 5 Порядку повернення Коштів здійснюється у випадках: 1) надмірної або помилкової сплати сум єдиного внеску та/або застосованих фінансових санкцій на відповідний рахунок 3719; 2) помилкової сплати сум єдиного внеску та/або застосованих фінансових санкцій на невідповідний рахунок 3719; 3) помилкової сплати сум єдиного внеску та/або застосованих фінансових санкцій на рахунок з обліку доходів бюджету; 4) помилкової сплати податкових зобов`язань з податків, зборів, штрафних (фінансових) санкцій та пені, передбачених Податковим кодексом України, на рахунок 3719.

Повернення коштів здійснюється на підставі заяви Платника про таке повернення (далі - Заява).

За визначенням п. 3 Порядку надміру сплачені суми єдиного внеску - суми Коштів, які на певну дату зараховані на відповідний рахунок 3719 понад нараховані суми єдиного внеску на таку дату (крім сум авансових платежів, граничний строк сплати яких не настав, сплачених відповідно до абзацу другого частини восьмої статті 9 Закону); помилково сплачені суми єдиного внеску - суми Коштів, які на певну дату зараховані на невідповідний рахунок 3719 та/або сплачені з рахунку неналежного Платника.

Таким чином, з аналізу зазначених норм, вбачається, що поверненню підлягають саме надміру та/або помилково сплачені кошти єдиного внеску, а не самостійно сплачені відповідно до поданої звітності.

З урахуванням зазначених норм, доводи апелянта стосовно того, що він є неналежним платником, а сплачені суми ЄСВ є помилково сплаченими є безпідставними.

Якщо сплачена сума визначена як сума єдиного внеску, нарахованого у відповідності до приписів ст.ст. 4, 6 Закону № 2464, то вказаний закон не містить норми про повернення вже сплаченої суми єдиного внеску.

Таким чином, позивачем на виконання умов Порядку не доведено, що сплачені суми єдиного внеску є надмірно або помилково сплаченими.

Застосування пп. 4.1.4 Податкового кодексу України у спірних правовідносинах та посилання на практику ЄСПЛ у справі «Щокін проти України» також є безпідставним, оскільки у даному випадку відсутнє неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків платника податків, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу.

Матеріалами справи підтверджено, що за підприємством не обліковується ані надміру, ані помилково сплачених коштів з єдиного внеску у розмірі 11 329 143,21 грн., що свідчить про безпідставність та необґрунтованість позовних вимог платника податків про перерахунок помилково сплачених коштів.

Статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» № 1788 передбачено, що стаж роботи - трудовий стаж, який підтверджується трудовою книжкою.

За унормуванням Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058) зарахування стажу відбувається при виконанні певних умов - зарахування відпрацьованого місяця - за умови сплати до Пенсійного фонду страхових внесків у повному обсязі із заробітної плати не менше мінімального розміру, встановленого законодавчо і подання персоніфікованої звітності.

Тобто, від повноти сплати внесків залежить величина страхового стажу, оскільки до стажу враховуються тільки період роботи, за які щомісяця сплачували страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Від страхового стажу та заробітку (доходу) кожної особи, з яких сплачено єдиний внесок, залежить розмір пенсії, обчислений відповідно до законодавства.

Таким чином, повернення позивачу коштів зі сплати єдиного внеску є великим ризиком для найманих працівників позивача, які у майбутньому недоотримають зароблений розмір пенсії та недорахуються страхового стажу.

Підсумовуючи викладене, з огляду на системний аналіз нормативно-правових актів, зазначених як підстава для вирішення даного спору, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про відсутність правових підстав для стягнення на користь позивача сплаченого єдиного соціального внеску в розмірі 11329143, 21 грн.

Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. І відповідачем доведено, що, відмовляючи у задоволенні заяви від 09.11.2018 року № 45, він діяв правомірно.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.

Відповідно п. 1 ч. 1 ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що рішення суду першої інстанції прийнято з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому підстави для його скасування відсутні.

Керуючись статтями 195, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Тар Альянс" залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 04 березня 2019 р. у справі № 200/14533/18-а залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому статтею 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст складений 10 травня 2019 року.

Головуючий суддя Г.М. Міронова

Судді Т.Г. Арабей

І.В. Геращенко