Справа № 336/7810/15-а
Суддя: Щаслива О. В.
Дата ухвалення: 2019-05-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

08.05.19Справа № 336/7810/15-а
Пр. № 2-а/336/22/2019
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

8 травня 2019 року Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого – судді Щасливої О.В.,

при секретарі – Морозовій В.М.,

за участі представника позивача – адвоката Коляди А.С.,

представника Запорізької митниці Державної фіскальної служби – Гереги К.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за адміністративним позовом ОСОБА_4 до заступника начальника Запорізької митниці Державної фіскальної служби Шила Богдана Володимировича, Запорізької митниці Державної фіскальної служби про визнання незаконною та скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення,

В С Т А Н О В И В:

28 жовтня 2018 року позивач звернувся до суду із зазначеним адміністративним позовом, в якому просить суд визнати незаконною та скасувати постанову в справі про порушення митних правил № 0253/11200/15 від 29.09.2015 року, винесену заступником начальника Запорізької митниці ДФС Шилом Б.В.

В позові зазначив, що 29 вересня 2015 року заступником начальника Запорізької митниці ДФС Шилом Б.В. у відношенні нього була складена постанова в справі про порушення митних правил №0253/11200/15 за фактом вчинення правопорушення, передбаченого ст. 485 МК України, однак він не згоден з притягненням його до відповідальності за порушення митних правил, а винесену постанову вважає неправомірною.

Згідно вказаної постанови ОСОБА_4 повинен був вивезти транспортний засіб з митної території України в строк до 3 лютого 2015 року. Однак станом на 02.09.2015 року транспортний засіб за межі митної території України ОСОБА_4 не вивезено. Громадянин ОСОБА_4 порушив вимоги та обмеження, встановлені розділом V Митного кодексу України (глава 17. Транзит) за фактом використання товару (автомобіль «Mercedes-Benz», кузов НОМЕР_1, реєстраційний номер «HNS 898»), стосовно якого надано пільги щодо сплати митних платежів, в інших цілях, ніж ті, у зв’язку з якими було надано такі пільги, та цією постановою на нього накладено штраф у розмірі 484 986,78 грн.

Постанова є незаконною, оскільки фактично позивача було піддано адміністративному стягненню за порушення строків перебування транспортного засобу в Україні за наявності іншої постанови від 22.09.2015 року про накладення на нього покарання за ознаками статті 470 МК України, яка передбачає відповідальність за перевищення встановленого статтею 95 МК України строку доставки товарів, транспортних засобів комерційного призначення, митних або інших документів на ці товари більше ніж на десять діб.

Наведені обставини свідчать про подвійне притягнення особи до юридичної відповідальності одного й того самого виду, що прямо заборонено Основним законом України.

Крім того, постанова є незаконною тому, що нею до позивача застосовано санкцію, розмір якої обчислений всупереч вимог закону, з огляду на такі обставини.

Передбачене диспозицією ч. 3 ст. 485 МК України використання товарів, стосовно яких надано пільги щодо сплати митних платежів, в інших цілях, ніж ті, у зв’язку з якими було надано такі пільги, за ознаками якої винесено оскаржувану постанову, тягне за собою накладення штрафу в розмірі 300 відсотків несплаченої суми митних платежів.

Застосований до ОСОБА_4 штраф в сумі 484985 грн. 78 коп. не обгрунтований належними та допустимими фактичними даними на підтвердження саме цієї суми, а в оскаржуваній постанові є лише посилання на те, що означена сума становить 300 відсотків несплаченої суми митних платежів, а несплачені митні платежі утворює сума таких доданків, як ввізне мито в розмірі 14528 грн. 69 коп., акциз в сумі 95975 грн. 38 коп., податок на додану вартість в сумі 51158 грн. 19 коп., а загалом 161662 грн. 26 коп. Всупереч вимог ст. 294 МК України ця сума не обгрунтована наведенням порядку її обчислення, що свідчить про формальний підхід автора постанови до процедури притягнення особи до відповідальності за законодавством про адміністративні правопорушення і посягає на охоронювані права особи захищатися від пред’явленого їй обвинувачення. При цьому відповідач не надає формулу обчислення несплачених митних платежів, не вказує базу оподаткування та не посилається на норму Митного кодексу України, згідно якої було здійснено такий розрахунок.

У зв’язку з викладеним просить про задоволення позову.

Представник позивача в судовому засіданні підтримала вимоги позову. Просить про ухвалення рішення на користь свого довірителя.

Відповідач – посадова особа, яка винесла оскаржувану постанову, належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, - до суду не з’явилась, клопотання про вирішення заяву про проведення судового засідання у його відсутність не надала.

Вказані обставини згідно із п. 2 ч. 3 ст. 205 КАС є підставою для проведення судового розгляду без участі відповідача.

Представник залученого за клопотанням представника позивача другого відповідача – Запорізької митниці ДФС – проти задоволення позову заперечує.

В обгрунтування заперечень зазначила, що дії, які передбачені диспозиціями частини 3 статті 470 МК України та статті 485 МК України, за ознаками яких ОСОБА_4 притягнуто до адміністративної відповідальності, не є тотожними. Вони утворюють самостійні склади порушення митних правил: у випадку притягнення за ч. 3 ст. 470 МК України – це перевищення встановленого статтею 95 МК України строку доставки товарів, транспортних засобів комерційного призначення, митних або інших документів на ці товари більше ніж на десять діб; притягнення до відповідальності за ст. 485 МК України грунтується на використанні позивачем автомобіля, стосовно якого надано пільги щодо сплати митних платежів, в інших цілях, ніж ті, у зв’язку з якими було надано такі пільги.

Що стосується визначення розміру санкції за порушення митних правил, при обчисленні якої треба використовувати відомості про оцінку транспортного засобу, визначення вартості ввезеного на митну територію України позивачем автомобіля не суперечить вимогам «Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів», відповідно до якої у разі відсутності цінових даних колісних транспортних засобів у довідковій літературі, зокрема зазначеній у додатку 8, а також у разі наявності обставин, зумовлених змінами економічного стану країни, що супроводжується різкими коливаннями цін на колісні транспортні засоби, та в інших випадках, коли застосування довідкових даних є неможливим, допускається використання даних обмеженого ринку колісних транспортних засобів. У такому випадку інформація про ціни на нові КТЗ чи КТЗ, які

були в користуванні, може бути отримана з каталогів, комп'ютерних

програм та прайс-листів дилерів виробників і торговельних фірм, а

також із спеціалізованих для продажу КТЗ періодичних видань.

Використання ресурсів мережі Інтернет допускається з дотриманням вимог

підпункту 7.53.5 пункту 7.53 цієї Методики.

Так як позивач не надав можливості провести оцінку транспортного засобу, її було проведено з використанням інформації, наявної в мережі Інтернет про вартість аналогічних за своїми характеристиками автомобілів.

Оскільки притягнення позивача до адміністративної відповідальності зумовлено фактичним вчиненням ним порушення митних правил, проведено за встановленою Митним Кодексом процедурою, просить про відмову у задоволенні позову.

Вислухавши пояснення учасників справи, з’ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд знаходить позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступних міркувань.

Судом встановлено, що постановою заступника начальника Запорізької митниці Державної фіскальної служби України Шила Б.В. від 07.07.2015 року в справі про порушення митних правил № 0253/11200/15 ОСОБА_4 визнано винним у порушенні митних правилі і піддано адміністративному стягненню у вигляді штрафу в розмірі 300 відсотків несплаченої суми митних платежів в сумі 484986 грн. 78 коп. за вчинення адміністративного правопорушення, що передбачене статтею 485 МК України (а. с. 6-7).

В силу ст. 487 МК України провадження у справах про порушення митних правил здійснюється відповідно до цього Кодексу, а в частині, що не регулюється ним, - відповідно до законодавства України про адміністративні правопорушення.

Поняття порушення митних правил внормовано статтею 458 МК України, відповідно до якої порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, яке являє собою протиправні, винні (умисні або з необережності) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений цим Кодексом та іншими актами законодавства України порядок переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, пред’явлення їх органам доходів і зборів для проведення митного контролю та митного оформлення, а також здійснення операцій з товарами, що перебувають під митним контролем або контроль за якими покладено на органи доходів і зборів цим Кодексом чи іншими законами України, і за які цим Кодексом передбачена адміністративна відповідальність. Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені Митним Кодексом, настає у разі, якщо ці правопорушення не тягнуть за собою кримінальну відповідальність.

Статтею 485 МК України, за ознаками якої позивача піддано адміністративному стягненню, передбачена відповідальність за дії, спрямовані на неправомірне звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру, а також інші протиправні дії, спрямовані на ухилення від сплати митних платежів.

Диспозицію зазначеного порушення митного законодавства утворюють кілька самостійних дій; відповідача, як випливає із змісту оскаржуваної постанови, піддано відповідальності за ознаками використання товарів, стосовно яких надано пільги щодо сплати митних платежів, в інших цілях, ніж ті, у зв’язку з якими було надано такі пільги.

Статтею ж 470 МК України, за ознаками якої відносно позивача винесено постанову 22 вересня 2015 року (а. с. 8), що набрала законної сили, встановлено відповідальність за недоставлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення та документів до органу доходів і зборів призначення, видача їх без дозволу органу доходів і зборів або втрата.

Перевищення позивачем встановленого статтею 95 Митного Кодексу строку доставки товарів більше ніж на десять діб потягло настання відповідальності згідно із вказаною постановою.

Вирішуючи доводи представника позивача про те, що її довіритель підданий подвійній юридичній відповідальності за одні й ті самі дії, суд знаходить їх неспроможними, оскільки винні дії, що передбачені статтями (частинами статей) митного законодавства, за ознаками яких відбулося переслідування позивача, не є тотожними.

Разом з тим суд не вбачає підстав для ухвалення рішення на користь доводів представника відповідача про законність та обгрунтованість оскаржуваної постанови, виходячи з такого.

Статтею 466 МК України внормовано забезпечення законності при застосуванні заходів впливу за порушення митних правил і встановлено, що адміністративні стягнення за порушення митних правил не може бути застосовано інакше, як на підставі та в порядку, що встановлені цим Кодексом та іншими законами України.

Наведені положення узгоджуються зі змістом статті 7 КУпАП, згідно з якою ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Вирішуючи вимоги позову, суд доходить висновку, що при притягненні позивача до адміністративної відповідальності за порушення митних правил не було дотримано вимоги законності, виходячи з такого.

Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод, а також практика Європейського суду з прав людини є джерелами права в Україні відповідно до положень Основного Закону України та Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини».

Стаття 6 Конвенції гарантує кожному право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який … встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. В багатьох справах Європейський суд з прав людини тлумачить поняття «кримінальний» автономно, тобто незалежно від національної термінології, включаючи сюди адміністративні, дисциплінарні, митні проступки тощо.

У низці рішень ЄСПЛ, постановлених проти України, вирішено питання про застосовність ст. 6 Конвенції у провадженні в справах про адміністративні правопорушення. Так, 15 травня 2008 р. ЄСПЛ постановив рішення по справі «Надточій проти України». У цій справі йдеться про притягнення особи до адміністративної відповідальності за порушення митних правил. Суд зазначив, що митні правопорушення, які розглядаються, мають ознаки, притаманні «кримінальному обвинуваченню» у значенні ст. 6 Конвенції. Щодо застосованого до пана Надточія покарання – конфіскації, Суд констатував, що заявник зазнав у зв’язку з цим значної шкоди. І тому Суд постановив, що ця справа за своєю суттю є кримінальною, а також, що зазначені митні адміністративні правопорушення фактично мали кримінальний характер та повністю підпадають під гарантії ст. 6 Конвенції. Розглядаючи справу «Гурепка проти України» Суд не мав сумніву, що в силу суворості санкції дана справа за суттю є кримінальною, а адміністративне покарання фактично мало кримінальним характер, а тому на провадження у справі по цьому адміністративному правопорушенню слід розповсюджувати гарантії права на справедливий суд. Ще в одній справі – «Корнєв і Карпенко проти України» – ЄСПЛ визнав, що з огляду на суворість, покарання, передбаченого у ст. 1853 Кодексу України про адміністративні правопорушення, дане діяння не є незначним й провадження у відповідній справі слід вважати по суті кримінальним і таким, що вимагає застосування всіх гарантій ст. 6 Конвенції. Крім того, в рішенні по справі «Шмушкович проти України» Суд наголосив, що згідно з його практикою провадження щодо незначних правопорушень, що призводять до покарання у вигляді позбавлення волі, підпадають під кримінальний аспект ст. 6 Конвенції незалежно від того, чи причетній особі дійсно було призначено покарання у вигляді позбавлення волі, чи ні. В наведених та інших справах Європейський суд розширює поняття «кримінальне обвинувачення», зараховуючи до кримінальних й певні справи про адміністративні правопорушення. Такий підхід обумовлює необхідність розповсюдження гарантій, передбачених ст. 6 Конвенції, на провадження у справах про адміністративні правопорушення. Оскільки, як вже зазначено судом, у відповідності до Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права, позиції ЄСПЛ щодо розуміння права на справедливий суд мають бути враховані судами при притягненні особи до адміністративної відповідальності. Право на справедливий суд забезпечується гарантіями, що вміщені у ст. 6 Конвенції, і які можна згрупувати наступним чином: 1) ті, що сприяють можливості судового розгляду справи, зокрема, утворення суду на підставі закону, незалежність і безсторонність суду; 2) ті, що сприяють ефективному судовому захисту особи – справедливість судового розгляду; публічність розгляду справ; розумний строк розгляду справ; презумпція невинуватості особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; право на захист; можливість оскарження судових рішень. Наведені гарантії права на справедливий суд мають бути дотримані при розгляді певних категорій справ про адміністративні правопорушення, що забезпечить ефективний захист прав людини при притягненні до відповідальності.

Таким чином, відповідно до усталеної практики ЄСПЛ при розгляді справ про адміністративні правопорушення національні органи влади мають дотримуватися гарантій прав особи, що передбачені законодавством.

Суд вважає, що процедура притягнення особи до відповідальності за адміністративні правопорушення в сфері митного законодавства, склад яких характеризуються надзвичайно суворими санкціями (прикладом є покладення на позивача у вересні 2015 року відповідальності у вигляді штрафу, розмір якого обчислюється сумою в 484 986 грн. 78 коп.), тоді як найменший розмір штрафу за законом України про кримінальну відповідальність становить 510 грн., має відбуватися за процедурою переслідування за вчинення кримінального правопорушення з дотриманням гарантій, притаманних кримінальному провадженню.

Таким чином, серйозність покарання за статтею 485 Митного Кодексу України підкреслює її «кримінально-правовий» характер в розумінні положень Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а тому особам, стосовно яких складено протокол про адміністративне правопорушення за цією статтею, мають бути забезпечені всі гарантії, які передбачені в ст.6 Конвенції.

Завданням адміністративного судочинства, за змістом статті 2 КАС України, є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб’єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб’єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Вирішуючи позов, суд знаходить за можливе вийти за межі позовних вимог, оскільки це є необхідним для отримання ефективного судового захисту особи.

Встановлені судом фактичні обставини справи свідчать про те, що процедура притягнення позивача до відповідальності за посягання проти митних правил відбулася лише з формальним дотриманням права особи, що піддана переслідуванню.

В основі зазначеного умовиводу суду перш за все перебуває та обставина, що розгляд справи відбувся у відсутність особи, відносно якої винесено оскаржувану постанову.

І хоча автор постанови і посилається на здійснення заходів щодо інформування позивача про складання відносно нього протоколу про порушення митних правил, а також про інформування про дату, час та місце розгляду справи про адміністративне правопорушення, проте одночасно зазначає, що фактичних даних про отримання ОСОБА_4 означеної кореспонденції немає.

Наведені обставини потягли за собою порушення права особи на надання особистих пояснень щодо правопорушення, які відповідно до вимог до протоколу про адміністративне правопорушення (ст. 256 КУпАП), що в силу ст. 487 МК України застосовуються і при притягненні особи до відповідальності за порушення митних правил, є обов’язковим.

Складання протоколу а також розгляд справи у відсутність особи, що притягується до відповідальності, кореспондується і з тим, що особі не було роз’яснено її прав при розгляді справи, що є безумовним порушенням права на захист і, на думку суду, є неприпустимим, тим більш, з огляду на суворість покарання, що передбачено відповідною санкцією статті законодавства про митні правила, і застосування якого припускалося.

Порушенням права на справедливий розгляд справи є і неконкретність обвинувачення, яке містить лише посилання на застосування автомобіля в інших цілях і не зазначає, в яких саме цілях використовувався автомобіль, а також відсутність можливості захищатися від пред’явленого обвинувачення, в тому числі з отриманням професійної правничої допомоги.

За змістом ст. 283 КУпАП постанова в справі про адміністративне правопорушення має містити, зокрема: прийняте у справі рішення.

Рішення, наведене в оскаржуваній постанові, як вже зазначено, зводиться до застосування до ОСОБА_4 покарання у вигляді штрафу в сумі 484 986 грн. 78 коп., тобто призначення досить суворого покарання.

Між тим постанова не містить жодного посилання на використані при обчисленні цієї суми розрахунки.

Посилання ж в судовому засіданні 7 травня 2019 року на використання інформації з ресурсів мережі Інтернет щодо вартості аналогічних за характеристиками транспортних засобів станом на вересень 2015 року не є обгрунтуванням використаних на розсуд відповідача першого при винесенні оскаржуваної постанови відомостей.

З огляду на викладене суд доходить висновку, що застосування до особи передбачених законодавством про митні правила суворих санкцій не повинно мати ознаки свавільності.

Оскільки наведені судом порушення потягли низку порушень права особи на справедливий розгляд справи щодо неї суд вважає за необхідне оскаржувану постанову скасувати.

За змістом ст. 8 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов’язковість яких надана Верховною Радою України, а в силу ст. 77 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб’єктів владних повноважень тягар доведення правомірності рішень, дій чи бездіяльності покладений на відповідача.

Будучі належним чином повідомленим про час та місце судового розгляду, відповідач, який є автором оскаржуваної постанови, до суду не з’явився, заперечень проти позову та доказів в обґрунтування заперечень, а також на спростування тверджень позивача не надав, правомірність свого рішення не довів, розпорядившись своїм правом на власний розсуд.

Що стосується доводів представника другого відповідача, суд з описаних мотивів відкидає наведені нею доводи щодо законності та правомірності дій першого відповідача.

Відповідно до ст. 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання протиправним та скасування індивідуального акту чи окремих його положень (п. 2 ч. 1 ст. 245 КАС України).

За вказаних обставин, керуючись гарантованим статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод правом кожного на розгляд його справи незалежним і безстороннім судом, суд вбачає всі підстави для захисту права позивача в обраний ним спосіб шляхом скасування оскаржуваної постанови.

Керуючись ст. ст. 1, 2, 194, 242-246, 293, 295 КАС України, ст. 152, 288, 289 КУпАП, суд

П О С Т А Н О В И В:

Позов ОСОБА_4 до заступника начальника Запорізької митниці Державної фіскальної служби Шила Богдана Володимировича, Запорізької митниці Державної фіскальної служби задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову від 29.09.2015 року заступника начальника Запорізької митниці Державної фіскальної служби Шила Богдана Володимировича про накладення адміністративного стягнення на за ознаками ст. 485 Митного Кодексу України на ОСОБА_4.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя О.В. Щаслива