Справа № 160/8759/18
Суддя: Ясенова Т.І.
Дата ухвалення: 2019-05-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

02 травня 2019 року м. Дніпросправа № 160/8759/18

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Ясенової Т.І. (доповідач),

суддів: Суховарова А.В., Головко О.В.,

за участю секретаря судового засідання Троянова А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційними скаргами Товариства з обмеженою відповідальністю «Будсервіс-Груп» та Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04 лютого 2019 року (суддя суду 1 інстанції Рябчук О. С.) в адміністративній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Будсервіс-Груп» до Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування постанов,-

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Будсервіс-Груп» звернулось до суду з позовом до Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області, в якому просило визнати протиправними та скасувати постанови Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області про накладення штрафу на Товариство з обмеженою відповідальністю «Будсервіс-Груп»:

№ ДН1658/249/АВ/ІП-ФС/672 від 30.10.2018 року у розмірі 3723,00 грн.,

№ДН1658/249/АВ/ІП-ФС/673 від 30.10.2018 року у розмірі 111 690,00 грн.,

№ ДН1658/249/АВ/ІП-ФС/674 від 30.10.2018 року у розмірі 11 169,00 грн.,

№ ДН1658/249/АВ/ІП-ФС/675 від 30.10.2018 року у розмірі 744 600,00 грн..

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що порушення, встановлені за результатами інспекційного відвідування, насправді не мали місця. Так, колишній директор підприємства не виконував у встановлений в акті перевірки день посадових обов`язків - у акті виконаних робіт допущена помилка, яка була в подальшому виправлена. З вказаною особою було проведено повний розрахунок при звільненні та компенсовано всі дні невикористаної відпустки. Зауважень з боку працівника не надходило. На підприємстві ведеться відповідно до вимог законодавства облік виконуваної працівниками роботи та бухгалтерський облік витрат на оплату праці. Під час перевірки перевіряючим були надані всі документи на підтвердження нарахування та виплати індексації працівникам підприємства за вказаний в акті період. Оскільки жодне з порушень не було допущене позивачем, застосування штрафних санкцій та притягнення до відповідальності за таких обставин є безпідставним.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04 лютого 2019 року позов задоволено частково. Визнано протиправною та скасовано постанову Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області № ДН1658/249/АВ/ТД-ФС/673 від 30.10.2018 року про накладення на Товариства з обмеженою відповідальністю «Будсервіс-Груп» штрафу в розмірі 111 690,00 грн. В решті позовних вимог відмовлено.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідачем не доведено факт виконання ОСОБА_1 26.06.2018 року обов`язків директора ТОВ «Будсервіс-Груп» без укладення трудового договору.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції встановив відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог в цій частині.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, неповне з`ясування судом обставин справи, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати оскаржувану постанову в частині відмови в позові та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що узагальнена інформація щодо кожного працівника про нарахування та виплату індексації містилась в бухгалтерській довідці від 29.06.2018 року з додатком розрахунку індексації, що надавалась перевіряючим та додавалась до позову. Будь-яких уточнень чи роз`яснень щодо наданих документів відповідач не запитував у позивача та в межах своїх повноважень не просив надати пояснення.

До позову позивачем для деталізації вказаних в бухгалтерській довідці від 29.06.2018 року даних надано підтверджуючі бухгалтерські документи про нарахування та виплату індексації щодо кожного працівника: розрахунково-платіжні відомості № П-6, розрахункові листи та на підтвердження оплати відомості розподілу виплат на відповідну дату згідно з переліком працівників. Наведені документи свідчать про проведені нарахування індексації та її виплату щодо кожного працівника та розшифровують зміст документів, які надавались при перевірці.

В бухгалтерській довідці від 29.06.2018 року роз`яснено:

1) в зв`язку з виявленою помилкою по нарахуванню індексації працюючим робітникам нараховується індексація за 2017 рік в сумі 8224,94 грн.;

2) звільненим протягом 2017-2018 року робітникам індексація була нарахована та виплачена при звільненні, та не відображена окремо, а ввійшла в загальну суму нарахувань при звільненні.

При складанні бухгалтерської довідки від 29.06.2018 року така сума була виокремлена та відображена в доданій до неї Таблиці нарахування та виплати індексації за 2017 рік, у якій в графі «сума індексації» щодо кожного працівника відображена сума нарахованої та виплаченої індексації, дата виплати відображені в графі «дата оплати».

Таким чином позивачем надано відомості стосовно кожного працівника, однак відповідачем враховано такі відомості тільки щодо окремих осіб. Позивачем дотримано гарантії щодо нарахування та виплати індексації та не було допущено їх порушення.

Крім того, для застосування відповідальності відповідно до абзацу 4 частини 2 статті 265 КЗпП України для застосування штрафу необхідно врахувати кількість працівників, щодо яких скоєно порушення. Однак, постанова відповідача не містить чіткого переліку кожного прізвища вказаних 29 осіб. За двома переліками загалом міститься 20 прізвищ працівників, інші 9 з 29 прізвищ у постанові Держпрпаці відсутні.

Постанова містить перелік певних прізвищ працівників позивача, але без чіткої вказівки щодо кожного про вчинення порушення та якого саме виду.

Без такої ідентифікації застосування відповідальності до позивача є неправомірним та не відповідає вимогам діючого законодавства.

Вказівка в постанові № ДН1658/249/АВ/ІП-ФС/675 від 30.10.2018 року, що при звільненні директора позивача йому була виплачена компенсація не за всі невикористані ним дні щорічної відпустки (вказано повторно, як і в постанові № ДН1658/249/АВ/ІП-ФС/674 від 30.10.2018) також не містить відомостей з конкретизації складу правопорушення для застосування відповідальності за нього.

За приписами пункту 11 частини 7 статті 10 Закону України «Про відпустки» щорічні відпустки повної тривалості до настання шестимісячного терміну безперервної роботи у перший рік роботи на даному підприємстві за бажанням працівника надаються в інших випадках, передбачених законодавством, колективним або трудовим договором.

Підприємством з працівником був погоджений саме такий спосіб надання відпустки до закінчення шестимісячного терміну безперервної роботи, що діючим законодавством України не заборонено.

Відповідачу надавався розрахунок виплат при звільненні ОСОБА_1 , в тому числі щодо наданих відпусток за 2016 та 2017 роки й компенсацію відпустки при звільненні. Товариство у повному обсязі провело з ОСОБА_1 всі виплати, пов`язані зі звільненням, в тому числі виплатив компенсацію за невикористану основну щорічну відпустку у кількості 15 календарних днів, про яку було вказано в наказі про звільнення ОСОБА_1 До того ж, ОСОБА_1 окремо підтверджує, що за сімейними обставинами перебував у відпустці з 15.12.2015 року по 14.01.2016 року. Будь-яких заперечень відповідач стосовно вказаного розрахунку не надав ні при проведенні перевірки, ні при судовому розгляді, тобто не оспорював його.

Крім того, суд першої інстанції при посиланні на статтю 6 Закону України «Про оплату праці» не було враховано та залишено поза увагою положенні частини 3 статті 64 ГК України, відповідно до якої підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис. Позивачем при складенні штатного розпису враховано кваліфікацію та складність виконуваної роботи за відповідними посадами. Жодна норма діючого законодавства України та на неї відсутнє посилання в рішенні суду, як і в документах відповідача, що не позбавляє позивача права самостійно визначати розмір заробітної плати за умови дотримання гарантій щодо мінімальної заробітної плати (про дотримання яких сказано в акті).

Зі штатних розписів працівників підприємства за 2017 рік та за 2018 рік вбачається, що для працівників товариства встановлені різні оклади.

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, неповне з`ясування судом обставин справи, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати оскаржувану постанову в частині задоволених позовних вимог та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що на початок проведення інспекційного відвідування встановлено, що у ТОВ «Будсервіс-Груп» без оформлення трудових відносин 26 червня 2018 року працював ОСОБА_1 , який працював на підприємстві директором з 12 листопада 2015 року по 25 червня 2018 року. Звільнення ОСОБА_1 відбулося 25 червня 2018 року згідно з наказом від 25 червня 2018 року № 37-К за власним бажанням (стаття 38 КЗпП України). Згідно з табелем обліку використання робочого часу за червень 2018 року 25 червня 2018 року був останнім робочим днем ОСОБА_1

Однак, у ТОВ «Будсервіс-Груп» наявні акти прийняття виконаних робіт від 26 червня 2018 року, підписані з боку сторони - замовника директором ОСОБА_1 .

Вищевказані обставини свідчать про роботу ОСОБА_1 26 червня 2018 року без оформлення трудових відносин, що порушує вимоги частини 3 статті 24 КЗпП України

У відзиві на апеляційну скаргу позивач, посилаючись на законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог та безпідставність доводів апеляційної скарги відповідача в цій частині, просить апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог залишити без змін.

Зазначає, що в самій оскаржуваній постанові перевіряючими зазначено: згідно з наказом від 26.06.2018 року № 38-К директором ТОВ з 26.06.2018 року призначено Ліпай М. С. , що підтверджується табелем обліку використання робочого часу та розрахунковою відомістю за червень 2018 року. Тобто факт того, що ОСОБА_1 з 26.06.2018 року не працює директором ТОВ «Будсервіс-Груп» відповідачем визнано.

Також відповідач не заперечує, що технічна помилка в даті складання того чи іншого акту не є свідченням наявності чи відсутності фактичних трудових відносин та стосується іншого предмету перевірки.

Тому, висновок в постанові № ДН1658/249/АВ/ІП-ФС/672 від 30.10.2018 року, що ОСОБА_1 на наступний день після звільнення був допущений до роботи без укладання трудового договору є помилковим та таким, що не відповідає дійсності. Більше того, спростовується виконанням обов`язків директора на цій посаді у вказану дату іншою особою.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач, посилаючись на законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог та безпідставність доводів апеляційної скарги позивача в цій частині, просить апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог залишити без змін.

Зазначає, що на підприємстві за наявності підстав, протягом червня-грудня 2017 року індексація грошових доходів не нараховувалась і не виплачувалась працівникам.

Посадові оклади працівникам ТОВ «Будсервіс-Груп» були встановлені в січні 2017 року та протягом 2017 року вони не змінювались, що підтверджено штатними розкладами. З наданих позивачем розрахунково-платіжних відомостей, розрахункових листів та відомостей розподілу витрат неможливо достовірно встановити ні суми нарахувань індексації заробітної плати, ні періоду, за який вони були нараховані, ні фактичного часу їх виплати працівникам підприємства. Натомість,, відповідно до розрахункових відомостей за період з червня по грудень 2017 року, які були надані інспектору праці, індексація заробітної плати працівникам у відповідні періоди не нараховувалась та не виплачувалась.

Вищевказане свідчить про те, що позивачем порушено вимоги частини 5 статті 95 КЗпП України, статті 33 Закону України «Про оплату праці», а саме: заробітна плата підлягає індексації у встановленому законодавством порядку.

Щодо не зазначення прізвищ усіх працівників, відносно яких підприємством допущено порушення, відповідач вказує, що наявність певних неточностей в оскаржуваній постанові не є достатньою підставою для її скасування, оскільки факту допущених порушень законодавства про працю позивачем не спростовано.

При звільненні директора ТОВ «Будсервіс-Груп» ОСОБА_1 в порушення вимог статті 83 КЗпП України йому виплачена грошова компенсація не за всі не використані ним дні щорічної відпустки, тому остаточний розрахунок з ОСОБА_1 станом на 08 жовтня 2018 року проведений не в повному обсязі, що не відповідає вимогам статті 116 КЗпП України.

ОСОБА_1 , працював на посаді директора ТОВ «Будсервіс-Груп» в період з 12.11.2015 по 25.06.2018.

За час роботи на підприємстві набув право на щорічну відпустку за періоди: з 12.11.2015 року по 11.11.2016 року - 24 календарні дні, з 12.11.2016 року по 11.11.2017 року - 24 календарні дні, з 12.11.2017 року по 25.06.2018 - 15 календарних днів.

Відповідно до наказу № 62-К від 14.12.2017 року ОСОБА_1 вибув у щорічну відпустку тривалістю 24 календарних дні за період роботи з 12.11.2015 року по 11.11.2016 року. За період роботи з 12.11.2017 по 25.06.2018 йому була виплачена компенсація при звільненні.

Спірними залишаються 24 календарні дні відпустки, право на які були отримані ОСОБА_1 за період роботи з 12.11.2016 по 11.11.2017.

Згідно з наказом № 19-К від 15.12.2015 року ОСОБА_1 використав 24 календарні дні відпустки в період з 15.12.2015 по 14.01.2016.

Однак ОСОБА_1 перебував у відпустці з 15.12.205 по 14.01.2016, що складає 29 календарних днів.

Крім того, ОСОБА_1 почав працювати на підприємстві з 12.11.2015, тому станом на 15.12.2015 не набув права на отримання щорічної основної відпустки повної тривалості.

Також, згідно з наданими позивачем наказами 24 календарні дні відпустки за період роботи з 12.11.2015 по 11.11.2016 ОСОБА_1 використав у 2017-2018 роках відповідно до наказу № 62-К від 14.12.2017.

Вищевказані обставини доводять допущення позивачем порушення трудового законодавства, а саме: виплати грошової компенсації не за всі не використані працівником дні щорічної відпустки.

Представники позивача та відповідача у судовому засіданні підтримують доводи, викладені в своїх апеляційних скаргах, наполягають на їх задоволенні та заперечують проти задоволення апеляційних скарг іншої сторони, посилаючись на їх безпідставність.

Заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційних скарг та відзивів на них, правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що на підставі наказу Головного Управління від 05 жовтня 2018 року № 834-І та направлення від 05 жовтня 2018 року № 348 головним державним інспектором відділу з питань додержання законодавства про працю, застрахованих осіб, зайнятість, працевлаштування інвалідів та з питань дитячої праці у Дніпропетровському регіоні Уріщенко А. В. у період з 05 жовтня 2018 року по 08 жовтня 2018 року було здійснено інспекційне відвідування ТОВ «Будсервіс-Груп» з питань оформлення трудових відносин, повноти, своєчасності нарахування та виплати заробітної плати.

Підставою для проведення інспекційного відвідування стала інформація, викладена у листі Головного управління ДФС України у Дніпропетровській області № 61356/10/04- 36-13-01-12 від 01 жовтня 2018 року.

За результатами інспекційного відвідування складений Акт інспекційного відвідування юридичної особи, яка використовує найману працю, від 08 жовтня 2018 року № ДН1658/249/АВ.

Згідно з висновками, викладеними в Акті № ДН1658/249/АВ, встановлено порушення вимог чинного трудового законодавства.

На підставі акта № ДН1658/249/АВ прийнято постанови про накладення штрафу уповноваженими особами від 30 жовтня 2018 року №ДН1658/249/АВ/ІП-ФС/672, № ДНІ658/249/АВ/ІП- ФС/673, № ДН1658/249/АВ/ІП-ФС/674, №ДН1658/249/АВ/ІП-ФС/675.

Частиною 1 ст. 259 Кодексу законів про працю Українипередбачено, що державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Порядок здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затверджений постановою Кабінету Міністрів України «Деякі питання реалізації статті 259 Кодексу законів про працю України та статті 34 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 26.04.2017 року № 295 визначає Процедуру здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю юридичними особами (включаючи їх структурні та відокремлені підрозділи, які не є юридичними особами) та фізичними особами, які використовують найману працю (далі - об`єкт відвідування). (Порядок № 295)

Згідно Державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснюється у формі проведення інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань інспекторами праці, зокрема Держпраці та її територіальних органів. (пункт 2 Порядку № 295)

Постанова про накладення штрафу №ДН1658/249/АВ/ІП-ФС/673 від 30.10.2018 року.

Порушення, встановлене актом перевірки: у ТОВ «БУДСЕРВІС-ГРУП» без оформлення трудових відносин 26 червня 2018 року працював Кононенко А. Ю.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 працював директором ТОВ «Будсервіс-Груп» з 12 листопада 2015 року по 25 червня 2018 року.

Згідно з наказом від 25 червня 2018 року № 37-К ОСОБА_1 звільнено 25 червня 2018 року за власним бажанням (ст. 38 КЗпП України). Згідно з табелем обліку використання робочого часу за червень 2018 року останнім робочим днем ОСОБА_1 було 25 червня 2018 року.

Відповідач дійшов висновку що 26.06.2018 ОСОБА_1 працював без оформлення трудових відносин з огляду на наявність Актів прийняття виконаних робіт від 26 червня 2018, підписаних з боку сторони замовника директором Кононенко А. Ю.

При цьому, колегія суддів зазначає, що на підставі протоколу позачергових загальних зборів учасників ТОВ «БУДСЕРВІС-ГРУП» № 2506/18-1 від 25.06.2018 року ОСОБА_1 було видано наказ № 37-К від 25.06.2018 року про зняття з себе обов`язків директора ТОВ «Будсервіс-Груп» з 25.06.2018 року.

Наказом № 38-К від 26.06.2018 року на підставі рішення установчих зборів засновників ТОВ «БУДСЕРВІС-ГРУП» від 25.06.2018 року обов`язки директора ТОВ «Будсервіс-Груп» з 26.06.2018 р. було покладено на

Факт виконання обов`язків директора ТОВ «Будсервіс-Груп» з 26.06.2018 року Ліпай М. С. зафіксовано й у акті перевірки інспектором праці.

Акти виконаних робіт містять виправлення дати їх складання (з 26.06.2018 на 25.06.2018 року), тому наявність підпису ОСОБА_1 на актах виконаних робіт первісно датованих 26.06.2018 року, з огляду на наявність вище перелічених фактів звільнення ОСОБА_1 , колегія суддів оцінює критично, та вважає вірним висновок суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог в частині визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу №ДН1658/249/АВ/ІП-ФС/673 від 30.10.2018 року.

Постанова про накладення штрафу №ДН1658/249/АВ/ІП-ФС/672 від 30.10.2018 року.

Порушення, яке зафіксоване у акті перевірки: посадові, оклади інженеру, менеджеру з персоналу, бетоняру, маляру встановлені без врахування кваліфікації та складності виконуваної роботи, тарифна сітка не розроблена, що не відповідає вимогам ст.96 КЗпП України, відповідно до якої системами оплати праці є тарифна та інші системи, що формуються на оцінках складності виконуваних робіт і кваліфікації працівників.

За приписами статті 94 Кодексу законів про працю України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується.

Розмір мінімальної заробітної плати встановлюється і переглядається відповідно до статей 9 і 10 Закону України «Про оплату праці» та не може бути нижчим від розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Тобто, законодавством встановлено обмеження щодо розміру мінімальної заробітної плати, яка не може бути нижчим від розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Разом з тим, частиною 3 статті 64 Господарського кодексу України встановлено, що підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис.

Розмір мінімальної заробітної плати встановлюється і переглядається відповідно до статей 9 і 10 Закону України «Про оплату праці» та не може бути нижчим від розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Зі штатних розписів працівників підприємства за 2017 рік та за 2018 рік, наявних у матеріалах справи, вбачається, що для працівників товариства встановлені різні оклади, при складенні штатного розпису враховано кваліфікацію та складність виконуваної роботи за відповідними посадами. (том 1 а. с. 48, 50)

Тобто, матеріалами справи спростовано, що позивачем допущено наступні порушення: не врахування міжкваліфікаційних (міжпосадових) співвідношень, недотримання мінімальних державних гарантій в оплаті праці, тобто, не забезпечення керівництвом достовірного обліку виконуваної працівником роботи та бухгалтерського обліку витрат на оплату праці у встановленому порядку.

За викладених обставин, з огляду на дотримання підприємством гарантій щодо мінімальної заробітної плати, колегія суддів дійшла висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог в частині визнання протиправною та скасування Постанови ГУ Держпраці у Дніпропетровській області про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами №ДН1658/249/АВ/ІП-ФС/672 від 30.10.2018 року.

Постанова про накладення штрафу №ДН1658/249/АВ/ІП-ФС/674 від 30.10.2018 року.

Порушення, яке зафіксоване у акті перевірки: при звільненні директора ТОВ «Будсервіс-Груп» ОСОБА_1 йому була виплачена грошова компенсація не за всі невикористані ним дні щорічної відпустки.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 працював на посаді директора ТОВ «Будсервіс-Груп» в період з 12.11.2015 року по 25.06.2018 року.

За час роботи ОСОБА_1 набув право на щорічну відпустку за такі періоди роботи: з 12.11.2015 року по 11.11.2016 року - 24 календарних дні,

з 12.11.2016 року по 11.11.2017 року - 24 календарних дні,

з 12.11.2017 року по 25.06.2018 року - 15 календарних днів.

Згідно з наказом № 62-К від 14.12.2017 року ОСОБА_1 вибув у щорічну відпуску тривалістю 24 календарних дні за період роботи з 12.11.2015 року по 11.11.2016 року.

За період роботи з 12.11.2017 року по 25.06.2018 року йому була виплачена компенсація при звільненні.

Відповідач зазначає, що спірними залишаються 24 календарних дні відпустки, право на які були отримані ОСОБА_1 за період роботи з 12.11.2016 року по 11.11.2017 року.

Згідно з наказом № 19-К від 15.12.2015 року ОСОБА_1 було використано (згідно частини 7 статті 10 Закону України «Про відпустки») 24 календарних дні відпустки в період 15.12.2015 року по 14.01.2016 року.

Суд першої інстанції не взяв до уваги вказаний наказ, оскільки ОСОБА_1 станом на 15.12.2015 року (дата вибуття у відпустку згідно наказу № 19-К від 15.12.2015 р.) не набув право на отримання щорічної основної відпустки повної тривалості та 24 календарні дні відпустки за період роботи з 12.11.2015 року по 11.11.2016 р. ОСОБА_1 використав у 2017-2018 роках відповідно до наказу № 62-К від 14.12.2017 року.

Колегія суддів такі висновки оцінює критично з огляду на наступне.

Приписами частини 7 статті 10 Закону України «Про відпустки» встановлено, що щорічні відпустки повної тривалості до настання шестимісячного терміну безперервної роботи у перший рік роботи на даному підприємстві за бажанням працівника надаються:

1) жінкам - перед відпусткою у зв`язку з вагітністю та пологами або після неї, а також жінкам, які мають двох і більше дітей віком до 15 років або дитину-інваліда;

2) інвалідам;

3) особам віком до вісімнадцяти років;

4) чоловікам, дружини яких перебувають у відпустці у зв`язку з вагітністю та пологами;

5) особам, звільненим після проходження строкової військової служби, військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, військової служби за призовом осіб офіцерського складу або альтернативної (невійськової) служби, якщо після звільнення із служби вони були прийняті на роботу протягом трьох місяців, не враховуючи часу переїзду до місця проживання;

6) сумісникам - одночасно з відпусткою за основним місцем роботи;

7) працівникам, які успішно навчаються в навчальних закладах та бажають приєднати відпустку до часу складання іспитів, заліків, написання дипломних, курсових, лабораторних та інших робіт, передбачених навчальною програмою;

8) працівникам, які не використали за попереднім місцем роботи повністю або частково щорічну основну відпустку і не одержали за неї грошової компенсації;

9) працівникам, які мають путівку (курсівку) для санаторно-курортного (амбулаторно-курортного) лікування;

10) батькам-вихователям дитячих будинків сімейного типу;

11) в інших випадках, передбачених законодавством, колективним або трудовим договором.

Як вбачається з тексту наказу № 19-К від 15.12.2015 року, ОСОБА_1 відбув у щорічну основну відпустку тривалістю 24 календарних дні, із посиланням на норму частини 7 статті 10 Закону України «Про відпустки», однак під час проведення перевірки, інспектором праці та судом першої інстнції не враховано норму, якою передбачено можливість отримання щорічної відпустки повної тривалості до настання шестимісячного терміну безперервної роботи у перший рік роботи на даному підприємстві за бажанням працівника.

Зазначення у наказі № 62-К від 14.12.2017 року періоду роботи за який використано відпустку: з 12.11.2015 року по 11.11.2016 року також не спростовує факту використання ОСОБА_1 . 24 календаних днів відпустки.

Отже, суд першої інстанції безпідставно не врахував вказаний наказ про відпустку ОСОБА_1 , яким підтверджено використання працівником 24 календарних днів відпустки, за які відповідачем встановлено виплату грошової компенсації підприємством при звільненні ОСОБА_1 не за всі невикористані ним дні щорічної відпустки.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вбачає наявність правових підстав для задоволення позовних вимог в частині визнання протиправною та скасування Постанови ГУ Держпраці у Дніпропетровській області про накладення штрафу №ДН1658/249/АВ/ІП-ФС/674 від 30.10.2018 року.

Постанова про накладення штрафу №ДН1658/249/АВ/ІП-ФС/675 від 30.10.2018 року.

Порушення, яке зафіксоване у акті перевірки: працівникам підприємства, при наявності підстав, протягом червня - грудня 2017 року індексація грошових доходів не нараховувалась та не виплачувалась.

Заробітна плата підлягає індексації у встановленому законодавством порядку.(стаття 95 КЗпП)

Індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг. (стаття 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення»)

Як вбачається з матеріалів справи, посадові оклади працівникам ТОВ «БУДСЕРВІС-ГРУП» було встановлено в січні 2017 року та протягом 2017 року вони не змінювались, що підтверджується штатним розкладом, затвердженим наказом директора № 7-Ш від 31.12.2016 року, штатним розкладом, затвердженим наказом директора № 14-Ш від 26.07.2017 року, штатним розкладом, затвердженим наказом директора № 23-Ш від 11.12.2017 року.

Відповідно до даних Держстатуприріст індексу споживчих цін перевищив поріг 103 відсотки у травні 2017 року, отже, індексацію працівникам належало виплачувати з 01.06.2017 року.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивачем проводилась індексація заробітної плати за вказаний період та суми нарахованої індексації були виплачені всім працівникам ТОВ «Будсервіс-Груп», що підтверджено бухгалтерськими документами про нарахування та виплату індексації щодо кожного працівника: розрахунково-платіжними відомостями № П-6, розрахунковими листами та на підтвердження оплати відомості розподілу виплат на відповідну дату згідно з переліком працівників.

Висновки суду першої інстанції, що з наданих позивачем документів не можливо достовірно встановити ані сум нарахувань індексації заробітної плати, ані періоду, за який вони були нараховані, ані фактичного часу їх виплати працівникам підприємства, колегія суддів оцінює критично, оскільки у випадку неможливості виділити із загального нарахування заробітної плати суми нарахованої та виплаченої індексації, інспектор праці повинен був запитати під час перевірки відповідну довідку щодо нарахування та виплати індексації по кожному працівнику.

За викладених обставин, колегія суддів вважає, що інспектор праці, з огляду на неможливість встановлення сум нарахувань індексації заробітної плати, періоду та фактичного часу їх виплати працівникам підприємства, передчасно, без повного дослідження первинної документації, дійшов висновку про порушення позивачем норм чинного трудового законодавства.

Крім того, колегія суддів враховує, що постанова містить перелік певних прізвищ працівників позивача, але без чіткої вказівки щодо кожного про вчинення порушення та якого саме виду.

За викладених обставин, колегія суддів дійшла висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог в частині визнання протиправною та скасування Постанови ГУ Держпраці у Дніпропетровській області про накладення штрафу №ДН1658/249/АВ/ІП-ФС/675 від 30.10.2018 року.

За приписами частини 1 статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Керуючись статтями 241-245, 250, 315, 317, 321,322, 327, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Будсервіс-Груп» - задовольнити.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04 лютого 2019 року - скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог.

Позов у цій частині задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати постанови Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області про накладення штрафу на Товариство з обмеженою відповідальністю «Будсервіс-Груп»:

№ ДН1658/249/АВ/ІП-ФС/672 від 30.10.2018 року у розмірі 3723,00 грн.;

№ ДН1658/249/АВ/ІП-ФС/674 від 30.10.2018 року у розмірі 11 169,00 грн.;

№ ДН1658/249/АВ/ІП-ФС/675 від 30.10.2018 року у розмірі 744 600,00 грн.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Будсервіс-Груп» витрати на оплату судового збору в сумі 28394 грн. (двадцять вісім тисяч триста дев`яносто чотири гривні) 30 коп.

Скасувати заходи забезпечення позову вжиті ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від 02 квітня 2019 року.

Постанова набирає законної сили з 02.05.2019 року та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий - суддя Т.І. Ясенова

суддя А.В. Суховаров

суддя О.В. Головко