Справа № 200/2173/19-а
Суддя: Блохін Анатолій Андрійович
Дата ухвалення: 2019-05-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2019 року справа №200/2173/19-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого Блохіна А.А., суддів Геращенка І.В., Сіваченка І.В., секретар судового засідання Верховецька Г.О., за участю ОСОБА_1 , розглянув у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 06 березня 2019 року (повний текст складено 06 березня 2019 року в м. Слов`янськ) у справі № 200/2173/19-а (суддя І інстанції - Дмитрієв В.С.) за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до Маріупольської міської ради Донецької області про визнання дій протиправними, визнання рішень протиправними та про скасування рішень, -

В С Т А Н О В И В:

08 лютого 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Маріупольської міської ради Донецької області про зупинення дії рішень Маріупольської місцевої рада №7/37-3290 від 21 листопада 2018 року та №7/38-3477 від 26 грудня 2018 року з одночасним зверненням до суду на підставі ст. 144 Конституції України, про визнання протиправним та не чинним Рішення Маріупольської місцевої рада №7/37-3290 від 21 листопада 2018 року та №7/38-3477 від 26 грудня 2018 року, про скасування Рішення Маріупольської місцевої рада №7/37-3290 від 21 листопада 2018 року та №7/38-3477 від 26 грудня 2018 року.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 13 лютого 2019 року відкрито провадження в адміністративній справі та призначено підготовче засідання на 12 березня 2019 року.

5 березня 2019 року до суду надійшла заява позивача про забезпечення позову шляхом зупинення дії оскаржуваних рішень Маріупольської міської ради про визнання її дій і рішень №7/37-3290 від 21 листопада 2018 року та №7/38-3477 від 26 грудня 2018 року та шляхом заборони відповідачу вчиняти дії щодо ліквідації комітету самоорганізації населення «Західний» до закінчення судового процесу.

В обґрунтування заяви ОСОБА_1 зазначив про наявність очевидних ознакнеправомірності оскаржуваних рішень та дій стосовно комітету самоорганізації населення «Західний», оскільки вони порушують Конституцію України, Закон України «Про органи самоорганізації населення», Регламент Маріупольської міської ради VII скликання, Закон України «Про доступ до публічної інформації».

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 06 березня 2019 року у справі № 200/2173/19-а у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про забезпечення позову - відмовлено.

Позивач не погодився з ухвалою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати оскаржену ухвалу суду та задовольнити клопотання про забезпечення позову шляхом зупинення дії оскаржуваних рішень Маріупольської міської ради про визнання її дій і рішень №7/37-3290 від 21 листопада 2018 року та №7/38-3477 від 26 грудня 2018 року та шляхом заборони відповідачу вчиняти дії щодо ліквідації комітету самоорганізації населення «Західний».

В судовому засіданні в режимі відеоконференції позивач підтримав доводи апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ч. 1,2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів заслухала доповідь судді-доповідача, пояснення позивача, перевірила матеріали справи, вивчила доводи апеляційної скарги, і дійшла наступного висновку.

Забезпечення адміністративного позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, до вирішення адміністративної справи визначених законом заходів щодо створення можливості реального виконання у майбутньому постанови суду, якщо її буде прийнято на користь позивача.

Інститут забезпечення адміністративного позову регламентовано статтями 150-158 Кодексу адміністративного судочинства України, які закріплюють підстави для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, а також способи забезпечення позову в адміністративному процесі.

Положеннями статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Згідно статті 151 Кодексу адміністративного судочинства України, позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку відповідача вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Тобто підставою для вжиття заходів забезпечення позову можуть стати такі обставини: існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі; неможливість захисту прав, свобод та інтересів позивача після набрання законної сили рішенням в адміністративній справі без вжиття таких заходів; необхідність докладання значних зусиль та витрат для відновлення прав позивача у майбутньому; очевидність ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.

При розгляді та вирішенні такого клопотання суд надає оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників процесу; наявності зв`язку між конкретним видом, що застосовується для забезпечення позову, і предметом позовних вимог, зокрема, чи спроможний такий вид забезпечення позову забезпечити фактичне виконання рішення суду у разі його задоволення; ймовірності виникнення утруднень для виконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; наявності зв`язку із вжиттям заходів запобігти порушенню прав та інтересів інших осіб в тому числі й осіб, які не приймають участь у розгляді справи.

Отже у випадку звернення сторони із вимогою про забезпечення позову, заявник повинен обґрунтувати причини звернення із такою вимогою.

Проаналізувавши зміст заявленого клопотання, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивач не надав доказів існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди його правам, свободам та інтересам до ухвалення рішення в адміністративній справі, не обґрунтував причин неможливості захисту (поновлення) прав, свобод та інтересів позивача після набрання законної сили рішенням в адміністративній справі без вжиття таких заходів, не зазначив у чому полягає необхідність докладання значних зусиль та витрат для відновлення прав позивача у майбутньому.

Стосовно очевидних, на думку позивача, ознак протиправності рішень відповідача, суд зазначає, що оцінку таким рішенням буде надано судом при вирішені справи по суті. Сам по собі факт оскарження відповідних рішень відповідача не може слугувати беззаперечним доказом того, що таке рішення є очевидно протиправним.

Крім того, встановлення ознак протиправності оскаржуваного рішення є фактично вирішенням адміністративного спору по суті, враховуючи предмет позову, що не відповідає меті та завданню інституту заходів забезпечення позову.

З зазначеним висновком суду не погоджується колегія суддів з огляду на наступне.

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про визнання протиправним та не чинним Рішення Маріупольської місцевої рада №7/37-3290 від 21 листопада 2018 року та №7/38-3477 від 26 грудня 2018 року, про скасування Рішення Маріупольської місцевої рада №7/37-3290 від 21 листопада 2018 року та №7/38-3477 від 26 грудня 2018 року.

Як вбачається з позовної заяви 21.11.2018 року Маріупольською міською радою прийнято рішення №7/37-3290 «Про внесення змін до рішення Маріупольської міської ради від 25.06.2018 року №7/32-2849 «Про діяльність комітетів самоорганізації населення у м. Маріуполь» яким вирішено достроково припинити повноваження комітету самоорганізації населення «Західний». 26.12.2018 року Маріупольською міською радою прийнято рішення №7/38-3471 «Про внесення змін до рішення Маріупольської міської ради від 21.11.2018 року №7/37-3290 яким створила ліквідаційну комісію по КСН «Західний» та доручила їй вчинення певних дій.

За таких обставин, колегія суддів вважає наявність передумов для вжиття заходів забезпечення позову, оскільки аналіз обставин справи свідчить про фактичну наявність спору між учасниками процесу та реальність загрози заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, а також те, що для можливого відновлення прав, свобод та інтересів позивача без вжиття заходів забезпечення адміністративного позову шляхом зупинення дій оскаржуваних рішень Маріупольської міської ради, останньому необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, що відповідає меті застосування правового інституту забезпечення позову.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає вимоги позивача про забезпечення позову шляхом зупинення дії рішень Маріупольської міської ради №7/37-3290 від 21.11.2018 року, та № 7/38-3477 від 26.12.2018 року до розгляду зазначеної справи по суті підлягають задоволенню.

Щодо вимог про забезпечення позову шляхом заборони відповідачу вчиняти дії щодо ліквідації комітету самоорганізації населення «Західний» до закінчення судового процесу, колегія суддів зазначає наступне.

Сам факт зупинення дії рішень Маріупольської міської ради №7/37-3290 від 21.11.2018 року, та № 7/38-3477 від 26.12.2018 року унеможливлює в подальшому вчинення будь-яких дій на виконання цих рішень, а тому у задоволенні вимог про забезпечення позову шляхом заборони відповідачу вчиняти дії щодо ліквідації комітету самоорганізації населення «Західний» слід відмовити.

Пунктом 3 частини 1 ст. 317 КАС України передбачено, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Керуючись статтями 23, 33, 139, 272, 292, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 06 березня 2019 року у справі № 200/2173/19-а - задовольнити частково.

Ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 06 березня 2019 року у справі № 200/2173/19-а - скасувати.

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі № 200/2173/19-а задовольнити частково.

Зупинити дію рішень Маріупольської міської ради №7/37-3290 від 21.11.2018 року, та № 7/38-3477 від 26.12.2018 року до розгляду зазначеної справи по суті.

В решті вимог відмовити.

Повне судове рішення складено 10 травня 2019 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя А.А. Блохін

Судді І.В. Геращенко

І.В.Сіваченко