Справа № 640/4446/19
Суддя: Лічевецький Ігор Олександрович
Дата ухвалення: 2019-05-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/4446/19 Суддя (судді) першої інстанції: Кармазін О.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд в складі: головуючого - судді Лічевецького І.О., суддів - Ісаєнко Ю.А., Мельничука В.П., при секретарі - Рейтаровській О.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_4 на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 березня 2019 року у справі за адміністративним позовом адвоката ОСОБА_4 до судді Київського апеляційного суду Саліхова Віталія Валерійовича, судді Київського апеляційного суду Вербової Ірини Михайлівни, судді Київського апеляційного суду Шахової Олени Василівни про визнання протиправними дій, зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ

Адвокат ОСОБА_4. звернувся до суду з позовом в якому просив визнати протиправними дії суддів Київського апеляційного суду (солідарно) Саліхова В.В. , Вербової І.М. , Шахової О.В. щодо зазначення в тексті постанови Київського апеляційного суду від 11 лютого 2019 р. у цивільній справі № 756/15954/18, найменування учасника справи як « ОСОБА_4 » (в усіх відмінках). Позивач просив також зобов'язати суддів відповідачів зазначити в тексті постанови Київського апеляційного суду від 11 лютого 2019 року у цивільній справі № 756/15954/18, замість імені учасника справи « ОСОБА_4 » (в усіх відмінках) найменування учасника справи - «адвокат ОСОБА_4» (в усіх відмінках).

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 березня 2019 року відмовлено у відкритті провадження в адміністративній справі.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання, просить скасувати вказане судове рішення та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Зокрема, скаржник зазначає, що постановивши ухвалу, суд тим самим, відмовив йому у доступі до правосуддя.

Адвокат ОСОБА_4. звертає увагу на те, що в силу положень Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір і в українському законодавстві відсутні правові норми, які б забороняли професійному адвокату оскаржити дії чи бездіяльність суддів при виконанні ними функцій правосуддя.

Насамкінець, апелянт посилається на те, що відмовивши у відкритті провадження у справі, окружний адміністративний суд не роз'яснив, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд цієї справи.

Перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом попередньої інстанції норм процесуального права, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Пунктом 1 частини 1 статті 170 КАС України визначено, що суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Відповідно до статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: 1) спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження; 2) спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби; 3) спорах між суб'єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень; 4) спорах, що виникають з приводу укладання, виконання, припинення, скасування чи визнання нечинними адміністративних договорів; 5) за зверненням суб'єкта владних повноважень у випадках, коли право звернення до суду для вирішення публічно-правового спору надано такому суб'єкту законом; 6) спорах щодо правовідносин, пов'язаних з виборчим процесом чи процесом референдуму; 7) спорах фізичних чи юридичних осіб із розпорядником публічної інформації щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності у частині доступу до публічної інформації; 8) спорах щодо вилучення або примусового відчуження майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності; 9) спорах щодо оскарження рішень атестаційних, конкурсних, медико-соціальних експертних комісій та інших подібних органів, рішення яких є обов'язковими для органів державної влади, органів місцевого самоврядування, інших осіб; 10) спорах щодо формування складу державних органів, органів місцевого самоврядування, обрання, призначення, звільнення їх посадових осіб; 11) спорах фізичних чи юридичних осіб щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності замовника у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України "Про особливості здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для гарантованого забезпечення потреб оборони", за винятком спорів, пов'язаних із укладенням договору з переможцем переговорної процедури закупівлі, а також зміною, розірванням і виконанням договорів про закупівлю; 12) спорах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів охорони державного кордону у справах про правопорушення, передбачені Законом України "Про відповідальність перевізників під час здійснення міжнародних пасажирських перевезень"; 13) спорах щодо оскарження рішень Національної комісії з реабілітації у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917 - 1991 років".

Згідно з пунктами 1,2 частини 1 статті 4 КАС України адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв'язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов'язує надавати такі послуги виключно суб'єкта владних повноважень, і спір виник у зв'язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; хоча б одна сторона є суб'єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв'язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб'єкта владних повноважень або іншої особи.

Відповідно до пункту 7 частини 1 статті 4 КАС України суб'єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Згідно з пунктом 9 частини 1 статті 4 КАС України відповідач - суб'єкт владних повноважень, а у випадках, визначених законом, й інші особи, до яких звернена вимога позивача.

Відповідно до частини третьої статті 46 КАС України відповідачем в адміністративній справі є суб'єкт владних повноважень, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Згідно статті 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Делегування функцій судів, а також привласнення цих функцій іншими органами чи посадовими особами не допускаються.

Згідно частини 3 статті 6 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 2 червня 2016 р. № 1402-VIII втручання у здійснення правосуддя, вплив на суд або суддів у будь-який спосіб, неповага до суду чи суддів, збирання, зберігання, використання і поширення інформації усно, письмово або в інший спосіб з метою дискредитації суду або впливу на безсторонність суду, заклики до невиконання судових рішень забороняються і мають наслідком відповідальність, установлену законом.

Із матеріалів справи вбачається, що в січні 2019 р. адвокат ОСОБА_4. звернувся до Київського апеляційного суду із апеляційною скаргою на ухвалу суду першої інстанції.

За результатами розгляду цієї скарги Київським апеляційним судом прийнято постанову від 11.02.2019 р. у тексті якої позивач вказаний, як « ОСОБА_4 ».

Вважаючи, що у тексті постанови допущено описку, ОСОБА_4 звернувся до Київського апеляційного суду із відповідною заявою у якій просив зазначити його як «Адвокат ОСОБА_4».

Ухвалою Київського апеляційного суду від 06.03.2019 р. у задоволенні заяви про виправлення описки відмовлено.

Таким чином, позовні вимоги про визнання протиправними дій суддів Київського апеляційного суду (солідарно) Саліхова В.В. , Вербової І.М. , Шахової О.В. та про зобов'язання відповідачів зазначити в тексті постанови від 11 лютого 2019 р. найменування учасника справи стосуються вчинення судом передбачених процесуальним законом дій.

Водночас, Закони України не передбачають можливість розгляду у суді позовних вимог про визнання незаконними дій іншого суду після отримання останнім апеляційної скарги та прийняття процесуального рішення, оскільки такі дії є пов'язаними з розглядом судової справи.

Вирішення у суді спору за такими позовними вимогами буде втручанням у здійснення правосуддя іншим судом.

Конституційний Суд України у рішенні від 23 травня 2001 р. у справі № 6-рп/2001 за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень абзаців третього, четвертого, п'ятого статті 248-3 Цивільного процесуального кодексу України та за конституційними зверненнями громадян ОСОБА_5 і ОСОБА_6 щодо офіційного тлумачення положення абзацу четвертого статті 248-3 Цивільного процесуального кодексу України (справа щодо конституційності статті 248-3 ЦПК України) зазначив, що процесуальні акти і дії суддів, які стосуються вирішення питань підвідомчості судам спорів, порушення і відкриття справ, підготовки їх до розгляду, судовий розгляд справ у першій інстанції, в касаційному і наглядовому порядку та прийняття по них судових рішень належать до сфери правосуддя і можуть бути оскаржені лише в судовому порядку відповідно до процесуального законодавства України.

А як зазначено в постанові пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникають у судовій практиці при прийнятті до провадження адміністративних судів та розгляді ними адміністративних позовів до судів і суддів» від 12 червня 2009 року №6, у розумінні положень частини першої статті 2, пунктів 1, 7 і 9 статті 3, статті 17, частини третьої статті 50 Кодексу адміністративного судочинства України (частини першої статті 2, пунктів 1, 2, 7 і 9 статті 4, статті 19, частини третьої статті 46 Кодексу адміністративного судочинства України в редакції після 15 грудня 2017 року) суди та судді при розгляді ними цивільних, господарських, кримінальних, адміністративних справ та справ про адміністративні правопорушення не є суб'єктами владних повноважень, які здійснюють владні управлінські функції, і не можуть бути відповідачами у справах про оскарження їх рішень, дій чи бездіяльності, вчинених у зв'язку з розглядом судових справ.

Таким чином, оскарження діянь суддів (судів) щодо розгляду та вирішення справ, а також оскарження судових рішень поза порядком, передбаченим процесуальним законом, не допускається. Суди та судді не можуть бути відповідачами у справах про оскарження їхніх дій чи бездіяльності під час розгляду інших судових справ, а також про оскарження їх рішень, ухвалених за наслідками розгляду цих справ.

Вчинення (невчинення) суддею (судом) процесуальних дій під час розгляду конкретної справи, а також ухвалені у ній рішення можуть бути оскаржені до суду вищої інстанції у порядку, передбаченому процесуальним законом для тієї справи, під час розгляду якої вони відповідно були вчинені (мали бути вчинені) чи ухвалені.

Отже, судді Київського апеляційного суду Саліхов В.В., Вербова І.М. , Шахова О.В. виконували повноваження, пов'язані зі здійсненням правосуддя у справі, та не здійснювали владні управлінські функції в розумінні КАС України, у зв'язку з чим суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що даний спір не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що окружним адміністративним судом при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права, а посилання скаржника на те, що йому не було роз'яснено до юрисдикції якого суду віднесено розгляд цієї справи, є помилковим.

Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою ( п. 33 рішення у справі «Перетяка та Шереметьєв проти України» від 21 грудня 2010 року ).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28.05.2018 р. у справі № 804/8840/15 та у постанові від 16.05.2018 р. у справі 826/14493/17 звернула увагу, що поняття «спір, який не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства» слід тлумачити в більш ширшому значенні, тобто як поняття, що стосується тих спорів, які не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства, і тих, які взагалі не підлягають судовому розгляду. А тому суд першої інстанцій правильно не зазначив суд, до юрисдикції якого мав би, за аргументами скаржника, належати розгляд цієї справи.

Відповідно до п. 1. ч. 1 ст. 315, ч. 1 ст. 316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 312, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_4 залишити без задоволення, а ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 березня 2019 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття.

Касаційна скарга на постанову суду може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Постанова складена в повному обсязі 13 травня 2019 р.

Головуючий суддя І.О.Лічевецький

суддя Ю.А.Ісаєнко

суддя В.П.Мельничук