Справа № 160/123/19
Суддя: Тулянцева Інна Василівна
Дата ухвалення: 2019-03-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 березня 2019 року Справа № 160/123/19
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіТулянцевої І.В.
за участі секретаря судового засіданняЛитвин Ю.Ю.
представника позивача представника відповідача представника третьої особи Проскуріна Д.О. Шмельової О.В. Самсонової Н.О.
- визнати протиправними дії Головного управління ДФС у Дніпропетровській області щодо стягнення грошових коштів з рахунку із спеціальним режимом використання № НОМЕР_1 в сумі 617 209,28 грн.;
Ухвалою суду від 11.01.2019 року позовну заяву було залишено без руху з підстав невідповідності вимогам статей 160, 161 Кодексу адміністративного судочинства України.
Ухвалою суду від 04 лютого 2019 року відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено до розгляду судове засідання на 25 лютого року об 14 год. 00 хв.
Цією ж ухвалою відповідачу було надано строк для подання письмового відзиву на позовну заяву - протягом 15 днів з дня вручення ухвали.
У зв`язку з витребуванням додаткових доказів у судовому засіданні 25.02.2019 року оголошено перерву до 27.03.2019 року до 15-00 год.
27 березня 2019 року у судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити у повному обсязі із викладених у позові підстав.
Представник відповідача підтримав доводи, викладені у відзиві, та просив відмовити у задоволенні позову.
Представник третьої особи просив постановити законне рішення за наявними в справі матеріалами з урахуванням пояснень щодо позову.
Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.
Рішенням виконуючого обов`язки заступника начальника Головного управління ДФС у Дніпропетровській області Кулик О.Б. №1 від 27.10.2017 року, відповідно до пункту 95.5 статті 95 Податкового кодексу України вирішено здійснити погашення усієї суми податкового боргу шляхом стягнення безготівкових коштів з рахунків у банках, органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів та інших фінансових установах Комунального виробничого підприємства Кам`янської міської ради «Міськводоканал» ().

12 листопада 2018 року до відділення Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» від відповідача надійшло інкасове доручення (розпорядження) №562 від 22.10.2018 року з вимогою про стягнення коштів в сумі 1 243 412,95 грн. по податку на додану вартість з рахунку № НОМЕР_1 на підставі рішення заступника начальника Головного управління ДФС у Дніпропетровській області Кулик О.Б. від 27.10.2017 року №1 відповідно до вимог пункту 95.5 статті 95 Податкового кодексу України.

Того ж дня, 12.11.2018 року, банком здійснено списання в межах наявних коштів на рахунку позивача.

Згідно із відомостями інтегрованої картки платника податків - Комунального виробничого підприємства Кам`янської міської ради «Міськводоканал» (), 12.11.2018 року зараховано надходження до бюджету у рахунок погашення податкового боргу суму у розмірі 617 209,28 грн.

Позивач звернувся до податкового органу із листом від 13.11.2018 року №06-06/09-1647 про повернення списаних коштів, посилаючись на заборону накладення стягнень на рахунки зі спеціальним режимом використання.

Головне управління ДФС у Дніпропетровській області листом за вих. №77488/10/04-36-55-09-13 від 12.12.2018 року повідомила позивача про те, що стягнення з рахунків позивача за інкасовим дорученням № 562 від 22.10.2018 року здійснено відповідно до вимог пункту 95.5 статті 95 Податкового кодексу України.

Вважаючи, що контролюючим органом порушено порядок винесення рішення про стягнення коштів, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Перевіряючи юридичну та фактичну обґрунтованість вказаних дій відповідача на відповідність вимогам частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, проаналізувавши положення законодавчих актів, якими врегульовані спірні правовідносини, суд при винесенні рішення виходить з наступного.

Підпунктом 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року № 2755 - IV (далі ПК України) визначено, що платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори у строки та в розмірах, встановлених цим Кодексом.

Грошове зобов`язання платника податків відповідно до пп. 14.1.39 п. 14.1 ст. 14 України - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

Податкове зобов`язання згідно з п.п.14.1.156 п.14.1 ст.14 ПК України - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк).

Згідно з п. 14.1.175 ст. 14 ПК України податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов`язання.

Відповідно до п. 54.1 ст. 54 ПК України, крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.

Пунктом 57. 1 ст. 57 ПК України передбачено, що платник податків зобовязаний самостійно сплатити суму податкового зобовязання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно відомостей інтегрованої картки платника податку та Довідки про стан розрахунків з бюджетом, станом на 14.07.2017 року за позивачем рахувався борг з податку на додану вартість у розмірі 21138020,24 грн., який утворився внаслідок несплати податкових зобов`язань, визначених в уточнюючих деклараціях з ПДВ за період з березня 2016 року по травень 2017 року. Станом на 31.10.2018 року недоїмка з податку на додану вартість складала - 31876656,8 грн. В установлені податковим законодавством строки відповідачем узгоджені суми податкових зобов`язань сплачені не були.

Стаття 61 ПК України передбачає, що контроль за правильністю нарахування, повнотою і своєчасністю сплати податків і зборів покладено на органи фіскальної служби.

Підпункт 20.1.19 п.20.1 ст.20 ПК України передбачає право контролюючих органів застосовувати до платників податків передбачені законом фінансові (штрафні) санкції (штрафи) за порушення податкового чи іншого законодавства, контроль за додержанням якого покладено на контролюючі органи; стягувати до бюджетів та державних цільових фондів суми грошових зобов`язань та/або податкового боргу у випадках, порядку та розмірі, встановлених цим Кодексом та іншими законами України; стягувати суми недоїмки із сплати єдиного внеску; стягувати суми простроченої заборгованості суб`єктів господарювання перед державою (Автономною Республікою Крим чи територіальною громадою міста) за кредитами (позиками), залученими державою (Автономною Республікою Крим чи територіальною громадою міста) або під державні (місцеві) гарантії, а також за кредитами із бюджету в порядку, визначеному цим Кодексом та іншими законами України.

Згідно з пунктом 95.1 статті 95 Податкового кодексу України, контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.

Пунктом 95.5 статті 95 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин) визначено умови, за якими відбувається стягнення коштів з рахунків боржників у банках за рішенням керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу без звернення до суду.

Так, за змістом пункту 95.5 статті 95 Податкового кодексу України, у разі якщо податковий борг виник у результаті несплати грошового зобов`язання та/або пені, визначених платником податків у податковій декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу в установлені цим Кодексом строки, стягнення коштів за рахунок готівки, що належить такому платнику податків, та/або коштів з рахунків такого платника у банках здійснюється за рішенням керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу без звернення до суду, за умови якщо такий податковий борг перевищує 5 мільйонів гривень та не сплачується протягом 90 календарних днів, наступних за останнім днем граничного строку його сплати, та відсутні зобов`язання держави щодо повернення такому платнику податків помилково та/або надміру сплачених ним грошових зобов`язань.

У таких випадках: рішення про стягнення коштів з рахунків такого платника податків у банках є вимогою стягувача до боржника, що підлягає негайному та обов`язковому виконанню шляхом ініціювання переказу у платіжній системі за правилами відповідної платіжної системи; рішення про стягнення готівкових коштів вручається такому платнику податків і є підставою для стягнення.

Стягнення готівкових коштів здійснюється у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Системний аналіз наведених норм п. 95.5 ст. 95 ПК України дає підстави дійти висновку про те, що податковим законодавством чітко визначена процедура погашення податкового боргу шляхом стягнення коштів за рахунок готівки, що належить такому платнику податків, яка передбачає обов`язкову умову - вручення рішення про стягнення готівкових коштів платнику податку. Що стосується погашення податкового боргу шляхом стягнення коштів з рахунків платника у банках, то стягнення податкового боргу у таких випадках здійснюється тільки за рішенням керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу без звернення до суду, і вручення рішення про стягнення коштів платнику податків в такому випадку, законом не передбачено.

За таких обставин, суд не погоджується з твердженням позивача про те, що відповідачем було порушено порядок стягнення коштів, визначений п. 95.5 ст. 95 ПК України, оскільки йому не було вручено рішення про стягнення коштів, так як процедура обов`язкового вручення рішення про стягнення коштів стосується тільки випадку стягнення готівкових коштів.

Загальні правила, види і стандарти розрахунків клієнтів банків та банків у грошовій одиниці України на території України, що здійснюються за участю банків, встановлені Інструкцією про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженою Постановою Правління Національного банку України 21.01.2004 року № 22 та зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 29 березня 2004 року за № 377/8976 (далі- Інструкція №22).

Відповідно до пункту 11.1 глави 11 Інструкції №22, органом стягнення (стягувачем) податкового боргу, простроченої заборгованості суб`єкта господарювання перед державою (Автономною Республікою Крим чи територіальною громадою міста) за кредитом (позикою), залученим державою (Автономною Республікою Крим чи територіальною громадою міста) або під державну (місцеву) гарантію, а також за кредитом з бюджету (включаючи плату за користування такими кредитами (позиками) та пеню) відповідно до статті 41 Податкового кодексу України та статті 17 Бюджетного кодексу України є контролюючі органи.

Стягувач ініціює стягнення коштів у випадках, визначених пунктом 11.1 глави 11 цієї Інструкції: з рахунків платників податків - на підставі рішення суду або рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу (за умов, визначених пунктом 95.5 статті 95 Податкового кодексу України); з рахунків суб`єктів господарювання - на підставі рішення суду (пункт 11.2 глави 11 Інструкції №22).

Згідно з пунктом 11.4 глави 11 Інструкції №22, стягувач для стягнення коштів оформляє не менше ніж у трьох примірниках інкасове доручення (розпорядження) за формою, наведеною в додатку 22 до цієї Інструкції, згідно з вимогами щодо заповнення розрахункових документів, що викладені в додатку 7 до цієї Інструкції.

У реквізиті "Призначення платежу" інкасового доручення (розпорядження) стягувач зазначає назву, дату видачі та номер (якщо він присвоєний) судового рішення/рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу. Судове рішення/рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, на підставі якого оформлено інкасове доручення (розпорядження), банку не подається.

Банк, що обслуговує стягувача, приймає інкасові доручення (розпорядження) протягом 10 календарних днів з дати їх складання, а банк платника - протягом 30 календарних днів з дати їх складання.

Стягувач доставляє інкасове доручення (розпорядження) в банк платника самостійно (через працівника стягувача, рекомендованим або цінним листом тощо).

Відповідно до пункту 11.6 глави 11 Інструкції №22, банк платника приймає до виконання інкасове доручення (розпорядження) стягувача незалежно від наявності достатнього залишку коштів на рахунку платника.

Таким чином, вказаним підзаконним нормативним актом регламентовані правила списання коштів з рахунків боржників у банках за рішенням керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу без звернення до суду.

Суд зазначає, що позивачем в ході розгляду справи не спростовано факт наявності станом на момент прийняття Рішення № 1 від 27.10.2017 року та складання інкасового доручення №562 від 22.10.2018 року, податкового боргу з податку на додану вартість у розмірі, що перевищує 5000000,00 грн.

В ході розгляду справи також було встановлено, що позивачем грошові зобов`язання з ПДВ протягом 90 календарних днів, наступних за останнім днем граничного строку його сплати (що є умовою застосування п. 95.5 ст. 95 ПК України) не сплачені, що підтверджується наявною в матеріалах справи інтегрованою карткою платника податків станом на 27.10.2017 року (на момент прийняття Рішення № 1 від 27.10.2017 року) та відсутні зобов`язання держави щодо повернення такому платнику податків помилково та/або надміру сплачених ним грошових зобов`язань станом на 27.10.2017 року.

За таких обставин, суд зазначає, що відповідачем були дотримані правила, встановлені п. 95.5 ст. 95 ПК України щодо прийняття виконуючим обов`язки начальника ГУ ДФС у Дніпропетровській області Кулик О.Б. Рішення про стягнення коштів платника податків з рахунків у банках у погашення податкового боргу від 27.10.2017 року № 1.

При цьому, суд зазначає, що вказане рішення від 27.10.2017 року №1 на момент розгляду справи є чинним, доказів оскарження ані в адміністративному, ані в судовому порядку або про втрату ним юридичної сили, позивачем до суду не надано.

Також суд вважає, що оскільки вказане рішення не є предметом розгляду у даній справі, то воно не підлягає оцінці судом у межах цієї адміністративної справи.

Щодо посилання позивача на те, що в силу приписів статті 45 Закону України «Про виконавче провадження» заборонено звернення стягнення сум, що перебувають на рахунках зі спеціальним режимом використання, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Постановою Кабінету Міністрів України від 9 жовтня 2013 року № 750 затверджено:

- Порядок зарахування коштів на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків за інвестиційними програмами, використання зазначених коштів і здійснення контролю за їх витрачанням у сфері теплопостачання, який поширюється на суб`єктів господарювання, які в установленому законодавством порядку отримали відповідну ліцензію на право провадження господарської діяльності з виробництва теплової енергії (крім діяльності з виробництва теплової енергії на теплоелектроцентралях, теплоелектростанціях, атомних електростанціях і когенераційних установках та установках з використанням нетрадиційних або поновлюваних джерел енергії), її транспортування магістральними і місцевими (розподільними) тепловими мережами та постачання (далі - ліцензіати);

- Порядок зарахування коштів на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків за інвестиційними програмами, використання зазначених коштів і здійснення контролю за їх витрачанням у сфері теплопостачання (далі Порядок № 750).

За приписами пунктів 7-9 Порядку № 750, власниками коштів на спеціальному рахунку є ліцензіати.

Ліцензіати зобов`язані використовувати кошти із спеціального рахунка виключно для виконання інвестиційних програм згідно з графіком на планований та прогнозний періоди.

Використання зазначених коштів у будь-яких інших цілях забороняється.

Орган ліцензування здійснює контроль за цільовим використанням ліцензіатами коштів із спеціальних рахунків.

Для здійснення контролю ліцензіати подають органу ліцензування разом із звітами про виконання інвестиційних програм звіт про цільове використання коштів із спеціального рахунка.

Ліцензіат відповідає за цільове використання коштів із спеціального рахунка, а також за своєчасне відкриття такого рахунка.

Судом встановлено, що між Публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» (Банк) та Комунальним виробничим підприємством Кам`янської міської ради «Міськводоканал» (Клієнт) укладено договір банківського рахунку №128-134437 від 04.11.2016 року, за умовами якого відповідно до законодавства України, в т.ч. Постанови Кабінету Міністрів України від 09.10.2013 року №750 «Про затвердження порядків зарахування коштів на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків за інвестиційними програмами, використання зазначених коштів і здійснення контролю за їх витрачанням у сферах теплопостачання, централізованого водопостачання та водовідведення», нормативно-правових актів Національного банку України Банк відкриває Клієнту поточний рахунок із спеціальним режимом використання № НОМЕР_1 та надає послуги з розрахункового обслуговування за цим Рахунком з урахуванням особливостей його функціонування, встановлених Постановою та цим Договором, а Клієнт зобов`язується сплачувати вартість наданих Послуг. Рахунок використовується для проведення розрахунків за інвестиційними програмами відповідно до Постанови. Використання коштів з Рахунку у будь-яких інших цілях забороняється.

Відповідно до абзацу другого частини другої статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року № 1404-VIII, забороняється звернення стягнення та накладення арешту на кошти на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, на кошти, що перебувають на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 15-1 Закону України «Про електроенергетику», на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 19-1 Закону України «Про теплопостачання», на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків за інвестиційними програмами, на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для кредитних коштів, відкритих відповідно до статті 26-1 Закону України «Про теплопостачання», статті 18-1 Закону України «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення», на спеціальному рахунку експлуатуючої організації (оператора) відповідно до Закону України «Про впорядкування питань, пов`язаних із забезпеченням ядерної безпеки», на кошти на інших рахунках боржника, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.

Разом з тим, відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України.

Отже, стягнення коштів платника податків з банківських рахунків із спеціальним режимом використання у рахунок погашення податкового боргу не суперечить вимогам Податкового кодексу України.

Суд також критично ставиться до тверджень позивача з приводу протиправності складання відповідачем інкасового доручення № 562 від 22.1.2018 року про стягнення коштів практично через рік після прийняття Рішення про стягнення коштів платника податків з рахунків у банках у погашення податкового боргу від 27.10.2017 року № 1, оскільки податковим законодавством будь - яких обмежень щодо складання таких документів при наявності податкового боргу, не обмежено.

Відтак, враховуючи вищенаведені норми законодавства та встановлені обставини справи, а також беручи до уваги, що відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення даного позову у спосіб, обраний позивачем.

Відповідно до частини першої та другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Згідно з частинами першої та третьої статі 90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність вказаних вище доказів окремо, а також достатність і взаємний зв`язок цих доказів у їх сукупності, суд вважає, що відповідач як суб`єкт владних повноважень довів правомірність оскаржуваних дій. Натомість доводи позивача є безпідставними та не свідчать про обґрунтованість позову.

Керуючись статтями 9, 73-78, 90, 139, 243, 246 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову Комунального виробничого підприємства Кам`янської міської ради «Міськводоканал» (51931, Дніпропетровська обл., м. Кам`янське, вул. Широка, буд. 16, ) до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області (49005, м. Дніпро, вул. Сімферопольська, 17-А, ), Третя особа: Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі територіально відокремленого безбалансового відділення 1-А типу №10003/0564 філії - Дніпропетровське обласне управління АТ «Ощадбанк» (01001, м. Київ, вул. Госпітальна, 12Г, ) про визнання дій протиправними та стягнення коштів - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та у строки, встановлені статтями 295 та 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складено 01 квітня 2019 року.

Суддя І.В. Тулянцева