Справа № 120/232/19-а
Суддя: Альчук Максим Петрович
Дата ухвалення: 2019-04-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

19 квітня 2019 р. Справа № 120/232/19-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Альчука М.П.,

за участю секретаря судового засідання: Краєвської І.В.

позивача та його представника: ОСОБА_5, ОСОБА_6

представника відповідача: Мавроді Р.Ф.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_2

до: Вінницької митниці ДФС

про: визнання протиправними та скасування рішень, -

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_2 до Вінницької митниці ДФС про визнання протиправними та скасування рішень про коригування митної вартості товару та картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що при винесенні оскаржуваних рішень, визначення митної вартості товару проведено відповідачем з порушеннями норм чинного законодавства України. Зауважив, що фактично, відповідачу було надано всі документи, обов`язковість яких передбачена нормами Митного кодексу України (далі - МК України), і які підтверджують заявлену митну вартість за першим методом, тобто за ціною договору, а відповідачем для визначення митної вартості товару застосовано резервний метод, тобто за ціною щодо ідентичних товарів.

Представником відповідача подано відзив на позовну заяву в якому заперечує проти позовних вимог та зазначає, що рішення прийняті відповідно до чинного законодавства, з урахування всіх обставин. Зазначив про права митного органу під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів, зокрема, здійснювати коригування заявленої митної вартості товарів у разі неможливості визначення митної вартості, заявленої декларантом або уповноваженою ним особою. Також вказав, що на законну вимогу митного органу декларантом не надано документів необхідних для підтвердження заявленої митної вартості, що є його обов`язком у розумінні ч. 3 ст. 53 Митного кодексу України.

Представником позивача подано відповідь на відзив у якому зазначено, що згідно з повідомленням уповноваженою особою декларанта подано лист про відмову у надані документів, яка грунтується на безпідставному та формальному витребувані органом митної служби у позивача додаткових документів, оскільки поданий пакет документів позивачем був достатнім для декларування товару за митною вартістю, що вказана позивачем у митній декларації. Тому позивач вважає, що відповідачем безпідставно та не обгрунтованно витребувано у нього вищевказані документи.

Представником позивача подано заперечення на відповідь на відзив, яке грунтується на тому, що відповідно до ст. 58 Митного кодексу України при визначені митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються, зокрема, витрати на транспортування та на страхування цих товарів. Тому, відповідно до довідки про транспортні витрати, яка була надана позивачем, транспортні витрати по доставці до перетину кордону України автомобіля складають 100 EUR, однак заявлена сума не підтверджена жодним документом на транспортні витрати, сума яких не включена до розміру митної вартості, яка була заявлена декларантом.

В судовому засіданні представники сторін підтримали доводи, викладені в документах по справі.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та оцінивши надані докази в їх сукупності, суд дійшов до висновку про задоволення позиву, у зв`язку з наступним.

Встановлено, що 28.12.2018 року позивачем придбано у нерезидента транспортний засіб - легковий автомобіль, вживаний, марки "PEUGEOT", модель "308 SW", тип кузова - універсал, ідентифікаційний номер кузова - НОМЕР_1 , тип двигуна - дизель, об`єм двигуна - 1560 см3 , потужність двигуна - 88 кВТ, календарний рік виготовлення - 2016, модельний рік виготовлення - 2016.

04.01.2019 року представник декларанта уповноважена особа митного брокера ТОВ "Єдине Вікно" звернувся до органу для здійснення імпортного митного оформлення вказаного транспортного засобу, відповідачу подано митну декларацію № 401010/2019/000587 від 04.01.2019 року на ввезений транспортний засіб, згідно якої заявлено його митну вартість в розмірі 20000 злотих. Митну вартість транспортного засобу визначено за основним методом - за ціною товару.

Для підтвердження заявленої митної вартості товару вказаної митної декларації декларантом долучено необхідний пакет документів, а саме: експортну декларацію № 18 PL442020E0718970 від 04.01.2019 року; документи про реєстрацію автомобіля (BREA) від 17.11.2016 року; інвойс № 27/12/2018 від 19.12.2018 року; підтвердження до фактури № 27/12/2018 року від 02.01.2019 року; установчі документи Цивільної спілки МУЛТІС, ОСОБА_3 , страховий поліс № 1320762 термін дії з 13.12.2018 року по 11.01. 2019 року; довідку про транспортні витрати № 1 від 04.01.2019 року.

За поданою до митного оформлення декларацією спрацювала автоматизована система аналізу та управління ризиками (АСАУР), якою сформовано форми контролю за кодами 103-2, 105-2, 106-2, 210-1, 911-1, із вказівкою в коментарях "Митна вартість товару нижча митної вартості ідентичних товарів. Обов`язкове направлення запиту до спеціалізованого підрозділу, а також звернення до підрозділу ДФС для визначення МВ за VIN-кодами: НОМЕР_3 , валюта - EUR, вартість - 13550,00 ", з витребуванням документів, які підтверджують митну вартість товару, а також встановлено, що в ході здійснення митного контролю визначено, що надані документи не містять всіх відомостей.

04.01.2019 року інспектором митного посту позивачеві були сформовані та направлені повідомлення, що у зв`язку із спрацюванням ризику АСАУР необхідно надати документи для підтвердження митної вартості товару; вказівка про необхідність пред`явлення транспортного засобу 04.01.2019 року за адресою зазначеною в листі, та із зазначенням, що подані документи не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за вказаний товар, тобто декларований автомобіль, а саме, в наданій позивачем довідці про вартість перевезення вантажу відсутні відомості про транспортну накладну, інші товаросупровідні документи. У зв`язку із зазначеним не можливо однозначно встановити належність поданої представником декларанта довідки до заявленої зовнішньоекономічної операції.

09.01.2019 року декларант надіслав відмову у наданні додаткових документів, та зазначив, що представником декларанта до митного органу було надано усі наявні та необхідні згідно до положень чинного законодавчтва документи, а саме: митну декларацію № 401010/2019/000587 від 04.01.2019 року із зазначенням ціни товару 20000 PLN, що на той момент складало 145294,00 грн. та на підтвердження ціни також було надано рахунок-фактура (інвойс) № 27/12/2018 від 27.12.2018 року, підтвердження до фактури № 27/12/2018 року від 02.01.2019 року, експортну декларацію № 18PL442020E0718970 від 20.12.2018 року, документ про реєстрацію автомобіля (BREA) від 17.11.2016 року, установчі документи Цивільної спілки МУЛТІС, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , страховий поліс № 1320762 термін дії з 13.12.2018 року по 11.01.2019 року довідку про транспортні витрати № 1 від 04.01.2019 року.

Після наданої відмови, у відповідності до ст. 337 МК України, інспектором в результаті аналізу документів, встановлено, що відповідно до гр. С1, свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу від 17.11.2016 року № НОМЕР_4 , власником є компанія SEGAUTO, окрім того країною реєстрації ТЗ є Французька Республіка, відповідно до рахунку фактури № 27/12/2018 від 19.12.2018 року виписано особою, яка не є власником транспортного засобу. Відомості про продаж компанією SEGAUTO автомобіля цивільній спілці МУЛТІС, співвласницею якої є ОСОБА_4 , яка зазначена в рахунку-фактурі, також відсутні. Таким чином продаж транспортного засобу здійснюється особою, права власності якої не підтверджено.

09.01.2019 року відповідачем за результатами розгляду поданої декларантом митної декларації та доданих до неї документів, було прийняте рішення про коригування митної вартості товару № UA401000/2019/000002/1.

Даним рішенням відповідачем було скориговано митну вартість транспортного засобу з 20000 злотих на 13500 євро, яким визначив митну вартість імпортованого автомобіля за резервним методом - графа 31 за кодом 6 рішення про коригування митної вартості.

Цього ж дня, на підставі рішення про корегування митної вартості товару, відповідачем прийнято Картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення, № UA401010/2019/00003.

Не погоджуючись із вказаними рішеннями, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Відповідно до ст. 49 Митного кодексу України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Статтею 51 Митного кодексу України визначено, що митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу

Статтею 53 Митного кодексу України встановлено, що у випадках, передбачених цим кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у ч. ч. 5, 6 ст. 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості, зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності, рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу), якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару, за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару, транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів, копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню, якщо здійснювалося страхування, страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Перелік документів, які підтверджують митну вартість товарів, визначається ч.2 ст. 53 Митного Кодексу України .

Відповідно до ч. 3 ст. 53 Митного кодексу у разі якщо документи, зазначені у ч. 2 цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи, перелік яких визначено положеннями даної статті.

Відповідно до ч. 1.ст 54 вказаного кодексу контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Згідно з ч.ч. 2, 3 ст.54 Митного кодексу України контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у ч. 1 ст. 58 цього Кодексу. За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень ст. 55 цього Кодексу.

Частиною ч. 4 ст. 54 Митного кодексу України визначено, що орган доходів і зборів під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов`язаний здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Частиною 6 ст. 54 даного кодексу вказано, що орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі:

- невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості;

- неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у ч.ч. 2, 4 ст. 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари;

- невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу;

- надходження до органу доходів і зборів документально підтвердженої офіційної інформації органів доходів і зборів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених ч.6 ст.54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Саттею 57 Митного кодексу України встановлено, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції), 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів, б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів, в) на основі віднімання вартості, г) на основі додавання вартості (обчислена вартість), ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу. Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями ст. 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності. У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями ст. 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до ст. 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до ст. 63 цього Кодексу.

Відповідно до п.п. 2, 3, 4, 5 ст. 58 Митного кодексу України методом визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (є вартість операції) метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.

-у разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у п. 2 ч. 1 ст. 57 цього Кодексу.

- митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті.

- ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.

У відповідності до ст. 59 Митного кодексу України у разі якщо митна вартість оцінюваних товарів не може бути визначена згідно з положеннями ст. 58 цього Кодексу, за основу для її визначення береться вартість операції з ідентичними товарами, що продаються на експорт в Україну з тієї ж країни і час експорту яких збігається з часом експорту оцінюваних товарів або є максимально наближеним до нього. При застосуванні цього методу визначення митної вартості за основу береться прийнята органом доходів і зборів вартість операції з ідентичними товарами з дотриманням умов, зазначених у цій статті. При цьому під ідентичними розуміються товари, однакові за всіма ознаками з оцінюваними товарами, у тому числі за такими, як: фізичні характеристики; якість та репутація на ринку; країна виробництва; виробник.

Аналізуючи зазначені норми закону, суд зазначає, що при визначені митної вартості товару за основу береться вартість операції з ідентичними товарами ключовими яких є ідентичність та фізичні характеристики товару. В даному випадку органом доходів й зборів для прикладу взятий автомобіль з вказаною ціною не відповідає реальним показникам задекларованого товару позивачем, оскільки відповідачем не були враховані фізичні характеристики задекларованого автомобіля. Тому митна служба не вірно застосувала норми ст. 57 Митного кодексу України, а саме визначила задекларований товар за резервним методом визначення митної вартості товару, тобто таким, яким не можливо визначення митної вартості товару у даному випадку.

Також в порушення даної статті відповідач не вказав, чому митна вартість задекларованого автомобіля, який переміщувався позивачем через митний кордон України не може бути визнаний саме за основним методом, а визначений за другорядним, а саме, за ціною договору щодо ідентичних товарів.

Тому, з урахуванням наведеного, твердження митного органу, яким обгрунтовано рішення про коригування митної вартості товару є безпідставним, так, як контролюючим органом не було доведено існування розбіжностей між заявленою ціною митної вартості відповідача та встановленою в результаті митного контролю митною вартістю відповідача, що слугувало підставою для коригування митної вартості автомобіля.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 ст. 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд, відповідно до ст. 90 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Виходячи з заявлених позовних вимог, аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не надав суду доказів, які спростовували б доводи позивача, а відтак, не довів правомірності прийнятих рішень, а тому заявлені позивачем вимоги є такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Згідно з ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

У звя`зку із понесенням позивачем судових витрат пов`язаних із сплатою судового збору у розмірі 4995,98 грн., дана сума підлягає відшкодуванню позивачу за рахунок відповідача.

Щодо заявленої вимоги позивача про стягнення витрат за надання професійної правничої допомоги в розмірі 10000 грн., суд зазначає про те, що розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Позивачем та його представником не надано жодних доказів понесених витрат на надання правової допомоги, у зв`язку з чим судові витрати відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , ідент. номер НОМЕР_5 ) до Вінницької митниці ДФС (21034, м. Вінниця, вул. Лебединського, 7, ) про визнання протиправними та скасування рішень задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товару № UA401000/2019/000002/1 від 09.01.2019 року.

Визнати протиправною та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA401010/2019/00003 від 09.01.2019 року.

Стягнути на користь ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , ідент. номер НОМЕР_5 ) сплачений при зверненні до суду судовий збір у розмірі 4995,98 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Вінницької митниці ДФС (21034, м. Вінниця, вул. Лебединського, 7, ).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Альчук Максим Петрович