Справа № 240/1748/19
Суддя: Семенюк Микола Миколайович
Дата ухвалення: 2019-05-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2019 року м. Житомир справа № 240/1748/19

категорія 113040000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі:

судді Семенюка М.М.,

з участю секретаря судового засідання Лисайчука А.О.,

позивача ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_2 , представника відповідача Горбовського О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 до Управління Держпраці у Житомирській області про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу в сумі 125190,00 грн,

встановив:

Позивач звернувся до суду з позовом (а.с.22-26), в якому просить визнати протиправною та скасувати постанову Управління Держпраці у Житомирській області № ЖИ 28/ЖТ0094/93/АВ/П/ПТ/ТД-ФС від 29.01.2019 про накладення на фізичну особу - підприємця ОСОБА_1 штрафу в сумі 125190 грн.

В обґрунтування позову зазначає, що розгляд справи відбувся без участі позивача та за відсутності даних про належне повідомлення його про дату розгляду; позивач був відсутній під час проведення інспекційного відвідування, складання і вручення акту; за допуск фізичної особи до роботи без оформлення трудового договору позивача уже було притягнуто до адміністративної відповідальності постановою Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 07.02.2019, що набрала законної сили (застосовано штраф у розмірі 8500 грн.), а накладення на позивача штрафу за те саме правопорушення Управлінням Держпраці у Житомирській області є притягненням до того самого виду відповідальності за те саме порушення вдруге, що суперечить ст. 61 Конституції України.

Ухвалою від 11.03.2019 позов прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, яка призначена до розгляду за правилами загального позовного провадження.

Відповідач подав відзив на позовну заяву (а.с.50-52), в якому просить відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що інспекційне відвідування відбувалося в присутності представника ОСОБА_1 за довіреністю; позивач помилково ототожнює два різних види відповідальності - адміністративне стягнення та фінансову санкцію.

В судовому засіданні:

- позивач та його представник позов підтримали та просили задовольнити, при цьому не заперечували факт допуску позивачем до роботи 13 та 14 січня 2019 ОСОБА_4 без укладення трудового договору та повідомлення ДФС про прийняття її на роботу;

- представник відповідача просив відмовити в задоволенні позовних вимог.

Проаналізувавши досліджені докази у сукупності суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог з наступних підстав.

14 січня 2019 року за наслідками інспекційного відвідування ФОП ОСОБА_1 . інспектором праці Управління Держпраці у Житомирській області складено акт № ЖТ0094/93/АВ, в якому вказано, що в ході інспекційного відвідування встановлено порушення вимог законодавства про працю - допуск до роботи 13 та 14 січня 2019 ОСОБА_4 без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника, та повідомлення територіального органу ДФС про прийняття її на роботу (а.с.27-36).

14.01.2019 інспектором праці також відносно ОСОБА_1 складено протокол про адміністративне правопорушення № ЖТ0094/93/АВ/П/ПТ передбачене ч.3 ст. 41 КУпАП (а.с.35-36).

Начальник управління Держпраці у Житомирської області, розглянувши справу про накладення штрафу та на підставі акта інспекційного відвідування від 14.01.2019 № ЖТ0094/93/АВ прийняв Постанову про накладення штрафу уповноваженими особами від 29.01.2019 ЖТ0094/93/АВ/П/ПТ/ТД-ФС (а.с.13-14), якою наклав штраф на Фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 у розмірі 125190 грн. на підставі абз.2 ч.2 ст.265 КЗпП України.

Абзацом 2 частини 2 статті 265 КЗпП України встановлено, що юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі: фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту) - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.

За змістом частин 3, 4 статті 265 КЗпП України штрафи, накладення яких передбачено частиною другою цієї статті, є фінансовими санкціями і не належать до адміністративно-господарських санкцій, визначених главою 27 Господарського кодексу України; штрафи, зазначені у частині другій цієї статті, накладаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Водночас, відповідальність за фактичний допуск працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту) передбачено також Кодексом України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до частини 3 статті 41 Кодексу України про адміністративні правопорушення фактичний допуск працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), допуск до роботи іноземця або особи без громадянства та осіб, стосовно яких прийнято рішення про оформлення документів для вирішення питання щодо надання статусу біженця, на умовах трудового договору (контракту) без дозволу на застосування праці іноземця або особи без громадянства - тягнуть за собою накладення штрафу на посадових осіб підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності, фізичних осіб - підприємців, які використовують найману працю, від п`ятисот до однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Отже, частиною 2 статті 265 Кодексу законів про працю України і частиною 3 статті 41 Кодексу про адміністративні правопорушення України передбачено відповідальність для фізичних осіб - підприємців, які використовують найману працю, у вигляді штрафу, за фактичний допуск працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту).

Штраф за частиною 2 статті 265 КЗпП України є фінансовою санкцією, яка накладається постановою уповноваженої посадової особи Держпраці, що може бути оскаржена в судовому порядку, а штраф за частиною 3 статті 41 Кодексу України про адміністративні правопорушення є адміністративною відповідальністю і накладається згідно із рішенням суду за результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Суд звертає увагу, що і стаття 265 КЗпП, і стаття 41 КУпАП були викладені в такій редакції Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо реформування загальнообов`язкового державного соціального страхування та легалізації фонду оплати праці" від 28.12.2014.

Вищезазначений закон передбачав введення статтею 265 КЗпП фінансових санкції для роботодавців - юридичних та фізичних осіб-підприємців, у вигляді штрафу у розмірі 30 мінімальних заробітних плат за допуск працівника до роботи без оформлення трудових відносин, оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, виплати заробітної плати без нарахування та сплати єдиного внеску та податків, порушення термінів виплати заробітної плати більш ніж за один місяць, виплати не в повному обсязі, недотримання мінімальних державних гарантій в оплаті праці та порушення інших вимог трудового законодавства.

Натомість стаття 41 КУпАП мала на меті запровадити штрафи для посадових осіб підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності, фізичних осіб - підприємців, які використовують найману працю за фактичний допуск працівника до роботи без оформлення трудових відносин; за незаконне звільнення працівника з роботи з особистих мотивів чи у зв`язку з повідомленням ним про порушення вимог Закону України "Про засади запобігання і протидії корупції" іншою особою, а також інше грубе порушення законодавства про працю.

Тобто ключовою відмінністю цих двох статей є суб`єктний склад правопорушення. Завдяки цьому одночасно до відповідальності може бути притягнено юридичну особу як роботодавця (за ст. 265 КЗпП України) та посадову особу цієї юридичної особи (за ст. 41 КУпАП) за фактичний допуск працівника до роботи без оформлення трудових відносин

Однак, у разі притягнення до відповідальності фізичної особи-підприємця на підставі абзацу другого ч. 2 ст. 265 КЗпП і частини 3 ст. 41 КУпАП, повністю збігаються суб`єкт відповідальності і вид порушення (допуск працівника до роботи без оформлення трудового договору).

Позивач вважає, що притягнення його до відповідальності за одне й те саме порушення двічі суперечить ст. 61 Конституції України, відповідно до якої ніхто не може двічі притягатися до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Оскільки в обох нормах йдеться про юридичну відповідальність та одне й те саме правопорушення, для застосування ст. 61 Конституції України необхідно з`ясувати чи належить відповідальність, передбачена статтею 265 КЗпП України і статтею 41 КУпАП до одного виду.

У теорії права виділяють конституційну, кримінальну, адміністративну, цивільну, дисциплінарну, матеріальну відповідальність. Водночас, дискутується питання про видову самостійність процесуальної, сімейної, екологічної та деяких інших видів відповідальності. Критерієм видової класифікації заходів відповідальності має бути юридична природа відповідного правопорушення та характер шкоди, що ним спричинена. ( ОСОБА_5 . Основи загальної теорії права та держави. Навч. посібник. Вид. 9-те, зі змінами. - Львів: Край, 2007. - 192 с. - С. 162-163).

Закон не визначає, до якого саме виду юридичної відповідальності належать заходи впливу за правопорушення, передбачені у ч. 2 ст. 265 КЗпП України.

Кваліфікуючи вид цієї відповідальності, суд бере до уваги:

(а) мету відповідальності - покарання роботодавців за порушення законодавства про працю та легалізація фонду оплати праці;

(б) характер шкоди - шкоду заподіяно суспільству, а не працівнику;

(в) вид стягнення - фінансова санкція у виді штрафу;

(г) суб`єкт, який притягує до відповідальності - державний орган;

(д) джерело сплати - штраф зараховується до державного бюджету.

Водночас диспозиції абз.2 ч.2 ст.265 КЗпП України та ч.3 ст.41 КУпАП в частині визначення правопорушення абсолютно тотожні: "фактичний допуск працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту)", а обставини, що послугували підставою їх встановлення для позивача - ідентичні.

Враховуючи вищенаведені ознаки, а також пріоритетність тлумачення, яке у найбільшій мірі відповідає інтересам людини, суд дійшов висновку, що правопорушення, передбачені у частині 2 статті 265 КЗпП України так само, як і правопорушення, передбачене у частині 3 статті 41 КУпАП, належить до адміністративної відповідальності.

Аналогічна правова позиція висловлена в постановах Верховного Суду від 21.12.2018 по справі № 814/2156/16 та від 22.04.2019 по справі № 806/2143/18.

Суд зауважує, що за допуск фізичних осіб ОСОБА_4 до роботи без оформлення трудового договору підприємця ОСОБА_1 двічі притягнуто до адміністративної відповідальності - спірною постановою та постановою Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області по справі № 274/139/19 (а.с.15), що набрала законної сили, що є порушенням ст.61 Конституції України.

При цьому суд звертає увагу, що притягнення позивача до одного і того виду відповідальності як за абз. 2 ч. 2 статті 265 КЗпП України, так і за ч. 3 статті 41 КУпАП відбулося за ініціативи відповідача.

Враховуючи наведене, суд вважає, що спірна постанова є протиправною та підлягає скасуванню.

Щодо посилань позивача, як на протиправність спірної постанов, що розгляд справи відбувся без участі позивача та за відсутності даних про належне повідомлення його про дату розгляду; позивач був відсутній під час проведення інспекційного відвідування, складання і вручення акту, то вони до уваги не приймаються, оскільки про час та місце розгляду справи відповідач повідомив позивача рекомендованим листом (а.с.11-12,18), відповідно до п.6 Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого Постановою КМ України від 17.07.2013 № 509; при інспекційному відвідуванні була присутня представник позивача за довіреністю (а.с.60) ОСОБА_6 , якій під розпис і був вручений акт від 14.01.2019 № ЖТ0094/93/АВ (а.с.33), а тому суд не вважає, що зазначені посилання свідчать про протиправність спірної постанови.

Відповідно до приписів ст. 139 КАС України, у зв`язку із задоволенням позову, на користь позивача належить стягнути сплачений ним судовий збір в сумі 1921,00 грн. (а.с.4) за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

На підставі викладеного, керуючись статтями 242-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , номер НОМЕР_1 ) до Управління Держпраці у Житомирській області (вул. Шевченка, 18а, м. Житомир, 10008, код 39790560) задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати постанову Управління Держпраці у Житомирській області про накладення штрафу № ЖИ28/ЖТ0094/93/АВ/П/ПТ/ТД-ФС від 29.01.2019.

Стягнути на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 1921,00 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Управління Держпраці у Житомирській області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Житомирський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя М.М. Семенюк

Повне судове рішення складене 13 травня 2019 року