Справа № 336/4644/18
Суддя: Дурасова Ю.В.
Дата ухвалення: 2019-04-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

11 квітня 2019 року м. Дніпро справа № 336/4644/18

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Дурасової Ю.В.,

суддів: Божко Л.А., Суховарова А.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпрі апеляційну скаргу Управління соціального захисту населення Запорізької міської ради по Шевченківському районі

на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 21.01.2019 (головуючий суддя Татаринов Д.В., повний текст складено 21.01.2019)

у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Запорізької міської ради по Шевченківському районі, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_2 про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1, звернувся до суду з позовом правління соціального захисту населення Запорізької міської ради по Шевченківському районі (далі - відповідач), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_2, просив:

- скасувати рішення від 01 серпня 2018 року Управління соціального захисту населення Запорізької міської ради по Шевченківському районі про відмову у призначенні житлову субсидію ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 який мешкає за адресою: АДРЕСА_1;

- зобов'язати Управління соціального захисту населення Запорізької міської ради по Шевченківському районі призначити житлову субсидію ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 з 01 травня 2018 року.

Позов обґрунтовано тим, що рішенням відповідача від 01 серпня 2018 року відмовлено позивачу у призначенні житлової субсидії з 01 травня 2018 року, у зв'язку з несплатою дружиною позивача ЄСВ протягом трьох місяців. Позивач з даним рішенням не згоден, оскільки є інвалідом 2 групи та на підставі Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» звільнений від сплати ЄСВ. Його дружина зареєстрована у службі зайнятості як така, що шукає роботу з 17 травня 2016 року та до сьогоднішнього часу та у відповідності до Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» звільнена від обов'язку сплати єдиного внеску. Таким чином, з урахуванням вищевикладеного позивач просить суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 21.01.2019 позов задоволено частково. Скасовано рішення відповідача від 01 серпня 2018 року про відмову у призначенні житлової субсидії ОСОБА_1 та зобов'язано відповідача повторно розглянути декларацію та заяву ОСОБА_1 з урахуванням висновків суду. В іншій частині позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції обґрунтовано тим, що під час прийняття рішення від 01 серпня 2018 про відмову ОСОБА_1 у призначенні житлової субсидії з 01 травня 2018 року відповідач діяв не обґрунтовано та всупереч вимог чинного законодавства України, що свідчить про наявність підстав для скасування такого рішення.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу, яка фактично відповідає доводам, викладеним у відзиві на позовну заяву, згідно якої просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Вважає, що оскаржуване рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права. Посилається на те, що позивач користувався програмою житлових субсидій в період з 01.02.2017 року по 30.04.2018 року. У зв'язку з змінами в законодавстві щодо призначення житлових субсидій, з 01.05.2018 року житлова субсидія призначалась виключно до вимог «Положення про порядок призначення житлової субсидії», затвердженого Постановою КМУ № 329 від 27.04.2018 (яка набула чинності з 01.05.2018). Після відповідних змін у Положенні про порядок призначення житлових субсидій позивач подав нову декларацію та заяву про оформлення житлової субсидії від 23.05.2018 року, в якій зазначив всіх членів своєї сім'ї. згідно п. 14 Положення, збір інформації про забезпеченість житлом, відомостей про нарахування плати за житлово-комунальні послуги та про доходи усіх членів домогосподарства покладається на Управління. Однак у призначенні субсидії було відмовлено на підставі п. 6 Положення, оскільки дружина позивача (ОСОБА_2) не сплатила єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в розмірі, не меншому ніж мінімальний, сумарно протягом 3-х місяців. В нормах законодавства України не містяться можливості щодо звільнення особи, яка перебуває на обліку в центрі зайнятості, від сплати ЄСВ. Відповідно до Положення, якщо особа отримує допомогу по безробіттю у розрахунковий період для призначення житлової субсидії, несплата ЄСВ не береться до уваги. Оскільки ОСОБА_2 з 01.04.2017 року по 30.09.2018 року перебувала на обліку у центрі зайнятості, але з 01.06.2017 року по 30.09.2018 року не отримувала допомоги по безробіттю, то згідно із пп. 2 п. 12 Положення, при розрахунку житлової субсидії на опалювальний період 2018-2019 років, їй в дохід буде враховуватися дохід у сумі трьох розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб станом на кінець періоду, за який враховуються доходи (в редакції Положення від 17.10.2018 року та за умови погашення заборгованості з оплати житлово-комунальних послуг). Зазначає, що позивач в своєму позові посилався на п. 6 Положення, який викладено не в повному обсязі, що в свою чергу змінило суть цієї норми.

Позивачем надано відзив на апеляційну скаргу, згідно якого останній просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги залишивши рішення суду першої інстанц3ії без змін. Посилається на те, що його сім'я одержує державну матеріальну допомогу по малозабезпеченості, однак житлову субсидію сім'ї не надають, що вважає протизаконним.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційної інстанції не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги, внаслідок наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, є пенсіонером по інвалідності 2 групи загальне захворювання (пенсійне посвідчення серія НОМЕР_1); перебуває на обліку в Управлінні соціального захисту населення Запорізької міської ради по Шевченківському районну та в період з 01 лютого 2017 року по 30 квітня 2018 року користувався програмою житлових субсидій.

23 травня 2018 року позивач подав декларацію та заяву на оформлення житлової субсидії, в якій зазначив дані всіх членів своєї сім'ї.

01 серпня 2018 рішенням про призначення субсидії уповноваженому власнику/наймачеві ОСОБА_1 не призначено житлову субсидію з 01 травня 2018 року з таких підстав: несплата ЄСВ протягом трьох місяців.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що суд першої інстанції до даних правовідносин правильно застосував норми Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», Положення про порядок призначення житлових субсидій, затверджене постановою Кабінету Міністрів України «Про спрощення порядку надання населенню субсидій для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг, придбання скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива» від 21 жовтня 1995 року №848, зміни до «Положення про порядок призначення житлової субсидії», затвердженого Постановою КМУ № 329 від 27.04.2018. Досліджуючи правильність прийняття судом першої інстанції рішення, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне дослідити ряд норм законодавства, що регулюють дані правовідносини обставини справи.

Так, позивач користувався програмою житлових субсидій в період з 01.02.2017 року по 30.04.2018 року. При цьому, з 01.05.2018 року відбулися зміни в «Положенні про порядок призначення житлової субсидії», які затверджені Постановою КМУ № 329 від 27.04.2018 (набула чинності з 01.05.2018).

Після відповідних змін у Положенні про порядок призначення житлових субсидій позивач подав нову декларацію та заяву про оформлення житлової субсидії від 23.05.2018 року, в якій зазначив всіх членів своєї сім'ї. Однак у призначенні субсидії відмовлено на підставі п. 6 Положення, оскільки дружина позивача (ОСОБА_2) не сплатила єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в розмірі, не меншому ніж мінімальний, сумарно протягом 3-х місяців.

16 жовтня 2018 року позивач подав заяву та декларацію на оформлення житлової субсидії. Однак відповідач своїм листом від 04 грудня 2018 року №02-14/7107 повідомив про те що управління отримало інформацію про наявність простроченої понад два місяці заборгованості зі сплати житлово комунальних послуг на загальну суму 2581,91 грн. Зазначив, що для отримання житлової субсидії на опалювальний період з його початку необхідно в термін до 03 січня 2019 року подати документи, які підтверджують сплату заборгованості, в разі ненадання вказаних документів в призначенні субсидії буде відмовлено.

Відповідно до ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. При цьому, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ч. 2 ст. 19).

Слід зазначити, що відповідно до абзацу 1 пункту 2 Положення №848 (тут і далі за текстом в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 2018 № 329) право на отримання житлової субсидії мають громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які на законних підставах перебувають на території України (далі - громадяни), що проживають у житлових приміщеннях (будинках).

Згідно з абзацом 1 пункту 3 Положення №848 призначення житлових субсидій та контроль за їх цільовим використанням здійснюється структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних, районних у мм. Києві і Севастополі держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі їх створення) рад (далі - структурні підрозділи з питань соціального захисту населення).

Пунктом 4 Положення №848 визначено, що житлові субсидії призначаються за наявності різниці між розміром плати за житлово-комунальні послуги та/або скраплений газ, тверде та рідке пічне побутове паливо, внеску/платежу об'єднанню на оплату витрат на управління багатоквартирним будинком у межах соціальної норми житла, соціальних нормативів житлово-комунальних послуг, скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива, витрат на управління багатоквартирним будинком (далі - соціальні норми житла та соціальні нормативи житлово-комунального обслуговування) і розміром обов'язкового відсотка платежу, визначеного в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно з абзацу 1 пункту 8 Положення №848 житлова субсидія призначається одному із членів домогосподарства, які зареєстровані і фактично проживають в житловому приміщенні (будинку).

Підпунктом 3 пункту 6 Положення №848 встановлено, що житлова субсидія не призначається (у тому числі на наступний період), якщо:

- за інформацією ДФС, Пенсійного фонду України, у них взагалі відсутні доходи, які враховуються під час призначення житлової субсидії; або

- нарахований середньомісячний сукупний дохід менший, ніж розмір мінімальної заробітної плати, встановленої на початок періоду, за який враховуються доходи для призначення житлової субсидії; та/або

- ними або за них не сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у розмірі, не меншому від мінімального, сумарно протягом трьох місяців у періоді, за який враховуються доходи для призначення житлової субсидії (крім випадків, коли наявна заборгованість роботодавця із виплати заробітної плати та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за цих осіб).

Однак, абзацом 7 підпункту 3 пункту 6 Положення №848 встановлено, що житлові субсидії у випадках, передбачених абзацами 2 - 4 цього підпункту, призначаються, якщо особи, доходи яких враховуються під час призначення житлової субсидії, протягом такого періоду отримували хоча б один із таких видів доходу, як

- пенсію,

- стипендію,

- допомогу при народженні (усиновленні) дитини,

- допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю,

- допомогу по догляду за особами з інвалідністю I і II групи внаслідок психічного розладу,

- допомогу особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю,

- тимчасову державну соціальну допомогу непрацюючій особі, яка досягла загального пенсійного віку, але не набула права на пенсійну виплату,

- допомогу по безробіттю.

Матеріалами адміністративної справи підтверджується, що станом на час виникнення спірних правовідносин позивач є особою з інвалідністю 2 групи загальне захворювання та отримає пенсію по інвалідності, що підтверджує пенсійне посвідчення НОМЕР_2 від 08 жовтня 2014 року Серія НОМЕР_1.

Крім того, дружина позивача - ОСОБА_4 перебуває на обліку, як безробітна в Шевченківському РЦЗ (м. Запоріжжя) з 17 травня 2016 року, про що в матеріалах справи наявна довідка від 07 серпня 2018 року.

Вищезазначене підтверджує право позивача на отримання субсидії.

Відповідно до абзацу 7 підпункту 3 пункту 6 Положення №848 вказаною нормою не передбачена залежність призначення субсидії від сплати єдиного соціального внеску з доходів, оскільки чітко визначено, що призначення субсидії в силу передбачених абзацами 2 - 4 підпункту 3 пункту 6 Положення №848 залежить від хоча б один із таких видів доходу, як

- пенсія,

- стипендія,

- допомога при народженні (усиновленні) дитини,

- допомога особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю,

- допомога по догляду за особами з інвалідністю I і II групи внаслідок психічного розладу,

- допомога особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю,

- тимчасова державна соціальна допомога непрацюючій особі, яка досягла загального пенсійного віку, але не набула права на пенсійну виплату,

- допомога по безробіттю.

Оскільки відповідач не врахував зазначеної норми, то висновок відповідача у рішенні, що оскаржується позивачем, є помилковим та таким, що порушує конституційне право позивача на соціальний захист.

Житлова субсидія передбачена для захисту та підтримки найбільш незахищених верств населення. Сім'я позивача, згідно матеріалів справи, відноситься саме до таких сімей та потребує допомоги та, зокрема житлової субсидії. При цьому, порушення права позивача на одержання житлової субсидії підриває демократичні устої нашої держави та є недопустимим.

Положенням пункту 1 частини 1 статті 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» платниками єдиного внеску є роботодавці: підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, військові частини та органи, які виплачують грошове забезпечення, допомогу по тимчасовій непрацездатності, допомогу у зв'язку з вагітністю та пологами, допомогу, надбавку або компенсацію відповідно до законодавства для осіб, які доглядають за дитиною до досягнення нею трирічного віку та відповідно до закону отримують допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та/або при народженні дитини, усиновленні дитини.

Аналогічний припис міститься в підпункті 2 пункті 2 Інструкції «Про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» затвердженої Наказом Міністерства фінансів України від 20 квітня 2015 року № 449 (у редакції наказу Міністерства фінансів України від 04 травня 2018 року № 469) зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 07 травня 2015 року за № 508/26953.

Отже за таких обставин вбачається, що платником єдиного внеску є орган, який нараховує та виплачує допомогу по безробіттю.

Представник відповідача посилається на отримання відомостей стосовно збору інформації про забезпеченість житлом, відомостей про нарахування плати за житлово - комунальні послуги та про доходи усіх членів домогосподарства. На підставі отриманих відомостей прийнято спірне рішення. Водночас, докази, які підтверджують саме несплату дружиною позивача єдиного внеску за період з 01 липня 2017 року по 31 грудня 2017 року, до суду першої інстанції надані не були.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що під час прийняття рішення від 01 серпня 2018 про відмову ОСОБА_1 у призначенні житлової субсидії з 01 травня 2018 року відповідач діяв не обґрунтовано та всупереч вимог чинного законодавства України, що свідчить про наявність підстав для скасування такого рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції що належним способом захисту порушених прав та законних інтересів ОСОБА_1 є зобов'язання Управління повторно розглянути декларацію та заяву позивача про призначення житлової субсидії за адресою: АДРЕСА_1, з 01 травня 2018 року, з урахуванням висновків суду.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правового обґрунтування, покладеного в основу рішення суду першої інстанції, тому не можуть бути підставою для його скасування.

На думку колегії суддів апеляційної інстанції рішенням суду першої інстанції права, свободи та інтереси позивача захищені, а права та інтереси відповідача не порушені.

З огляду на результати розгляду справи, судові витрати розподілу не підлягають.

Дана справа є справою незначної складності, тому рішення суду апеляційної інстанції не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, зазначених в підпунктах: «а», «б», «в», «г» пункту 2 ч. 5 статті 328 КАС України.

Керуючись ст. 241-245, 250, 315, 316, 321, 322 КАС України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління соціального захисту населення Запорізької міської ради по Шевченківському районі на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 21.01.2019 - залишити без задоволення.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 21.01.2019 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, зазначених в підпунктах: «а», «б», «в», «г» пункту 2 ч. 5 статті 328 КАС України, протягом 30 днів згідно ст. 329 КАС України шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Ю.В. Дурасова

суддя Л.А. Божко

суддя А.В. Суховаров