Справа № 320/1615/19
Суддя: Колеснікова І.С.
Дата ухвалення: 2019-05-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 травня 2019 року м. Київ № 320/1615/19

Київський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді - Колеснікової І.С., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Гостомельської селищної ради Київській області

про про визнання незаконним та скасування рішення, зобов'язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 із позовом до Гостомельської селищної ради Київській області, в якому просить суд:

- визнати незаконним та скасувати рішення Гостомельської селищної ради Київської області 49 сесії 7 скликання від 25.01.2019 за № 816-49-VII;

- зобов'язати Гостомельську селищну раду Київської області розглянути питання про надання ОСОБА_1 дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки орієнтовною площею 0,12 га для ведення індивідуального садівництва на території селища Гостомель (Гостомельської селищної ради) в межах АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2.

В обґрунтування позовних вимог позивачем вказано на факт його звернення до Гостомельської селищної ради Київській області з заявою (клопотанням) про надання дозволу на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення індивідуального садівництва, орієнтовною площеб 0.12 га, яка розташована на території смт. Гостомель, Київської області, втім рішенням Гостомельської селищної ради Київській області від 25.01.2019 № 816-49-VІІ було відмовлено йому у наданні дозволу на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність з не передбаченої чинним законодавством України підстави.

Так, рішенням Гостомельської селищної ради Київській області від 25.01.2019 № 816-49-VІІ було відмовлено громадянину ОСОБА_1 у наданні дозволу на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення індивідуального садівництва, з огляду на надання рішенням Гостомельської селищної ради від 16.09.2016 № 238-12-VII дозволів іншим громадянам на розроблення проектів землеустрою щодо відведення у власність земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства в межах АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2.

Позивачем зазначено, що вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення індивідуального садівництва передбачений частиною 7 статті 118 Земельного Кодексу України, однак відмова відповідача не містить підстави, передбаченої чинним законодавством України, у зв'язку з чим є протиправною та підлягає скасуванню.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 08.04.2019 відкрито провадження в адміністративній справі та призначено справу до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.

25.04.2019 до суду надійшла заява представника позивача про розгляд справи по суті без його участі.

03.05.2018 до суду надійшов відзив на позовну заяву із запереченнями відповідача проти задоволення позовних вимог з тих підстав, що Гостомельською селищною радою Київській області вже було надано іншій особі дозвіл на розроблення документації щодо відведення вказаної земельної ділянки у власність, що стало підставою виникнення конкретних прав та обов'язків у фізичної особи, якій було надано цей дозвіл. Тому, з метою не порушення прав та законних інтересів даної фізичної особи було прийнято рішення про відмову в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою гр. ОСОБА_1

Також, у відзиві відповідач просив суд розглядати справу на підставі наявних матеріалів без участі представника селищної ради.

Крім того, 03.05.2019 до суду надійшло клопотання відповідача, яким надано суду: копію рішення Гостомельської селищної ради Київській області 49 сесії 7 скликання від 25.01.2019 за № 816-49-VII; копію витягу з протоколу засідання сесії Гостомельської селищної ради Київській області з результатами поіменного голосування за заявою позивача; рішення Гостомельської селищної ради ради Київської області від 16.09.2016 № 238-12-VII щодо надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність громадянам ОСОБА_2, ОСОБА_3 з графічним зображенням.

У судове засідання, призначене на 06.05.2019, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи позивач та відповідач не з'явилися.

Відповідно до частини 9 статті 205 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з'явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

З огляду на неявку стрін у судове засідання та враховуючи заявлені представником позивача та відпоповідачем клопотання про розгляд справи без їх участі у порядку письмового провадження, суд вирішив продовжити розгляд справи в порядку письмового провадження на підставі наявних у ній доказів у передбачені Кодексом адміністративного судочинства України строки.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено таке.

ОСОБА_1 звернувся до Гостомельської селищної ради Київській області з заявою (клопотанням) від 27.09.2018 про надання дозволу на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення індивідуального садівництва, орієнтовною площею 0.12 га, яка розташована на території смт. Гостомель, Київської області (Вх.№ 514811 від 28.09.2018) (а.с. 7).

Також позивач звернувся до відповідача з заявою аналогічного змісту від 02.12.2018 (Вх.№ 616285 від 20.12.2018).

До вказаної заяви позивачем було додано копію паспорта, копію ідентифікаційного коду, копію посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, копію схеми (графічних матеріалів із зазначенням бажаного місця розташування земельної ділянки).

Рішенням Гостомельської селищної ради Київській області від 25.01.2019 № 816-49-VІІ було відмовлено громадянину ОСОБА_1 у наданні дозволу на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення індивідуального садівництва, з огляду на те, що рішенням Гостомельської селищної ради від 16.09.2016 № 238-12-VII надано дозволи іншим громадянам на розроблення проектів землеустрою щодо відведення у власність земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства в межах АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд виходить з такого.

Відповідно до частини 1 статті 3 Земельного кодексу України земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Згідно положень статті 5 Земельного кодексу України земельне законодавство базується на таких принципах: а) поєднання особливостей використання землі як територіального базису, природного ресурсу і основного засобу виробництва; б) забезпечення рівності права власності на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави; в) невтручання держави в здійснення громадянами, юридичними особами та територіальними громадами своїх прав щодо володіння, користування і розпорядження землею, крім випадків, передбачених законом; г) забезпечення раціонального використання та охорони земель; ґ) забезпечення гарантій прав на землю; д) пріоритету вимог екологічної безпеки.

Статтею 12 Земельного кодексу України встановлено, що до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить: а) розпорядження землями територіальних громад; б) передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу; в) надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; г) вилучення земельних ділянок із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; ґ) викуп земельних ділянок для суспільних потреб відповідних територіальних громад сіл, селищ, міст; д) організація землеустрою; е) координація діяльності місцевих органів земельних ресурсів; є) здійснення контролю за використанням та охороною земель комунальної власності, додержанням земельного та екологічного законодавства; ж) обмеження, тимчасова заборона (зупинення) використання земель громадянами і юридичними особами у разі порушення ними вимог земельного законодавства; з) підготовка висновків щодо вилучення (викупу) та надання земельних ділянок відповідно до цього Кодексу; и) встановлення та зміна меж районів у містах з районним поділом; і) інформування населення щодо вилучення (викупу), надання земельних ділянок; ї) внесення пропозицій до районної ради щодо встановлення і зміни меж сіл, селищ, міст; й) вирішення земельних спорів; к) вирішення інших питань у галузі земельних відносин відповідно до закону.

До повноважень виконавчих органів сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належать: 1) надання відомостей з Державного земельного кадастру відповідно до закону; 2) вирішення інших питань у галузі земельних відносин відповідно до закону.

Відповідно до стаття 116 Земельного Кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування (частина 2 вказаної статті).

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом (частина 3 вказаної статті).

Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання (частина 4 вказаної статті).

Частиною 1 статті 121 Земельного Кодексу України встановлено, що громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах: а) для ведення фермерського господарства - в розмірі земельної частки (паю), визначеної для членів сільськогосподарських підприємств, розташованих на території сільської, селищної, міської ради, де знаходиться фермерське господарство. Якщо на території сільської, селищної, міської ради розташовано декілька сільськогосподарських підприємств, розмір земельної частки (паю) визначається як середній по цих підприємствах. У разі відсутності сільськогосподарських підприємств на території відповідної ради розмір земельної частки (паю) визначається як середній по району; б) для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара; в) для ведення садівництва - не більше 0,12 гектара; г) для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у селах - не більше 0,25 гектара, в селищах - не більше 0,15 гектара, в містах - не більше 0,10 гектара; ґ) для індивідуального дачного будівництва - не більше 0,10 гектара; д) для будівництва індивідуальних гаражів - не більше 0,01 гектара.

Згідно частини 6 статті 118 Земельного Кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні (частина 7 статті 118 Земельного Кодексу України).

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб'єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

За змістом преамбули Закону України «Про землеустрій» цей Закон визначає правові та організаційні основи діяльності у сфері землеустрою і спрямований на регулювання відносин, які виникають між органами державної влади, органами місцевого самоврядування, юридичними та фізичними особами із забезпечення сталого розвитку землекористування.

Статтею 1 Закону України «Про землеустрій визначено поняття проекту землеустрою, відповідно до якого це - сукупність економічних, проектних і технічних документів щодо обґрунтування заходів з використання та охорони земель, які передбачається здійснити за таким проектом.

Відповідно до статті 50 Закону України «Про землеустрій» проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок складаються у разі зміни цільового призначення земельних ділянок або формування нових земельних ділянок.

Проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок погоджуються та затверджуються в порядку, встановленому Земельним кодексом України.

Проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок включають: завдання на розроблення проекту землеустрою; пояснювальну записку; копію клопотання (заяви) про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (у разі формування та/або зміни цільового призначення земельної ділянки за рахунок земель державної чи комунальної власності); рішення Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (у випадках, передбачених законом); письмову згоду землевласника (землекористувача), засвідчену нотаріально (у разі викупу (вилучення) земельної ділянки в порядку, встановленому законодавством), або рішення суду; довідку з державної статистичної звітності про наявність земель та розподіл їх за власниками земель, землекористувачами, угіддями; матеріали геодезичних вишукувань та землевпорядного проектування (у разі формування земельної ділянки); відомості про обчислення площі земельної ділянки (у разі формування земельної ділянки); копії правовстановлюючих документів на об'єкти нерухомого майна для об'єктів будівництва, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об'єктів з середніми та значними наслідками, які розташовані на земельній ділянці; розрахунок розміру втрат сільськогосподарського та лісогосподарського виробництва (у випадках, передбачених законом); розрахунок розміру збитків власників землі та землекористувачів (у випадках, передбачених законом); акт приймання-передачі межових знаків на зберігання (у разі формування земельної ділянки); акт перенесення в натуру (на місцевість) меж охоронних зон, зон санітарної охорони, санітарно-захисних зон і зон особливого режиму використання земель за їх наявності (у разі формування земельної ділянки); перелік обмежень у використанні земельних ділянок; викопіювання з кадастрової карти (плану) або інші графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки (у разі формування земельної ділянки); кадастровий план земельної ділянки; матеріали перенесення меж земельної ділянки в натуру (на місцевість) (у разі формування земельної ділянки); матеріали погодження проекту землеустрою.

Згідно частини 8 статті 118 Земельного Кодексу України проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу.

Відповідно до положень статті 186-1 Земельного Кодексу України проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок усіх категорій та форм власності (крім земельних ділянок зони відчуження та зони безумовного (обов'язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи) підлягає обов'язковому погодженню з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин (частина 1 вказаної статті).

Розробник подає на погодження до органу, визначеного в частині першій цієї статті, за місцем розташування земельної ділянки оригінал проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а до органів, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, - завірені ним копії проекту, а щодо земельної ділянки зони відчуження або зони безумовного (обов'язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, розробник подає оригінал проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на погодження до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, а до органів, зазначених у частині третій цієї статті, - завірені ним копії проекту (частина 4 статті 186-1 Земельного Кодексу України).

Органи, зазначені в частинах першій - третій цієї статті, зобов'язані протягом десяти робочих днів з дня одержання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або копії такого проекту безоплатно надати або надіслати рекомендованим листом з повідомленням розробнику свої висновки про його погодження або про відмову в такому погодженні з обов'язковим посиланням на закони та прийняті відповідно до них нормативно-правові акти, що регулюють відносини у відповідній сфері (частина 5 відповідної статті).

Згідно частини 9 статті 118 Земельного Кодексу України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов'язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

З аналізу наведених норм діючого законодавста вбачається, що надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок не означає, що земельна ділянка виділяється конкретній особі, та не є тотожним поняттю передачі земельної ділянки у власність, а є лише початковою стадією процедури безоплатного одержання у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності.

Відповідно до положень частини 7 статті 118 Земельного Кодексу України підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку

Відтак частиною 6 статті 118 Земельного кодексу Укпаїни передбачений вичерпний перелік матеріалів та документів, які додаються особою, зацікавленою в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки для ведення садівництва із земель державної або комунальної власності, до клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою такої ділянки, а саме: графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування та розмір земельної ділянки, письмова згода землекористувача, засвідчена нотаріально (у разі вилучення земельної ділянки). Даною нормаю також зазначено, що забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Як вбачається з оскаржуваного рішення, відповідачем жодних зауважень щодо доданих позивачем до заяви документів не наведено, натомість підставою для відмови є надання рішенням Гостомельської селищної ради від 16.09.2016 № 238-12-VII дозволів іншим громадянам на розроблення проектів землеустрою щодо відведення у власність земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства в межах АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2.

Так, відповідачем на підтвердження обґрунтованості відмови позивачеві у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність надано рішення Гостомельської селищної ради ради Київської області від 16.09.2016 № 238-12-VII щодо надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність громадянам ОСОБА_2 (орієнтовною площею 0,0493 га для ведення особистого селянського господарства по АДРЕСА_1) та ОСОБА_3 (орієнтовною площею 0,0493 га для ведення особистого селянського господарства по АДРЕСА_2).

З даного приводу суд зазначає, що чинним законодавством не передбачено право, зокрема, селищної ради відступати від положень статті 118 Земельного Кодексу України, в тому числі відмовляти у задоволенні клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою, у зв'язку з наданням дозволу на розробку проекту землеустрою іншій особі.

В даному випадку, як позивач, так і інші особи мають рівне право розробляти проекти землеустрою, подальше затвердження яких відбувається із кінцевим визначенням особи, що отримає право власності на земельну ділянку.

Аналогічна правова позиція міститься в постановах Верховного Суду України від 10.12.2013 № 21-358а13, від 07.06.2016 № 21-1391а16 та постановах Верховного Суду від 27.03.2018 № 463/3375/15-а та від 05.03.2019 у справі № 806/602/18.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно частини 1 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до статті 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 2 статті 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Статтею 90 КАС України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на наведені обставини та норми діючого законодавства, суд дійшов висновку, що відповідач, відмовляючи позивачеві у задоволенні клопотання про надання дозволу на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, не дотримався вимог Земельного Кодексу України у зв'язку з чим спірне рішення не відповідає вимогам частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства.

За таких обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог і визнання незаконним та скасування рішення Гостомельської селищної ради Київській області 49 сесії 7 скликання від 25.01.2019 за № 816-49-VII.

Також, враховуючи незаконність рішення відповідача від 25.01.2019 за № 816-49-VII, суд погоджується із обраним позивачем способом захисту свого права та вважає за необхідне зобов'язати відповідача повторно розглянути питання про надання ОСОБА_1 дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки орієнтовною площею 0,12 га для ведення індивідуального садівництва на території селища Гостомель (Гостомельської селищної ради) в межах АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно положень статті 5 Закону України від 08.07.2011 № 3674-VI "Про судовий збір" позивач звільнений від сплати судового збору. Таким чином, судовий збір відшкодуванню не підлягає.

Суд зазначає, що прохальна частина позову містить клопотання про покладення на Гостомельську селищну раду Київської області понесених позивачем витрат на правничу допомогу в розмірі 1 500 грн.

Розглянувши вказане клопотання, суд зазначає таке.

При задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа (частина 1 статті 139 КАС України).

Згідно частини 1 статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Частиною 3 статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що до витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (пункт 1).

При цьому, стаття 134 Кодексу адміністративного судочинства України передбачає, що витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб'єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Разом з тим, частиною 3 статті 143 Кодексу адміністративного судочинства України регламентовано, що для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 4 статті 143 Кодексу адміністративного судочинства України).

Відповідно до частини 5 статті 143 Кодексу адміністративного судочинства України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно із частиною 9 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов'язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов'язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

На підтвердження витрат на правничу допомогу до позову додано копію договору про надання правничої допомоги від 10.02.2019, укладеного між Адвокатським об'єднанням «Агенція правового захисту» (виконавець) та позивачем (замовник); ордер серії КС № 373443 від 26.03.2019; копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю Ковальовим Віктором Михайловичем № 3420/10 від 20.07.2007.

Так, відповідно до пункту 1.2 договору від 10.02.2019 метою укладання договору є надання правової допомоги (адвокатських послуг) щодо оскарження в суді рішення 49 сесії 7 скликання Гостомельської селищної ради Київській області від 25.01.2019 за № 816-49-VII, яким відмовлено гр. ОСОБА_1 в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки площею 0,12 га у власність для ведення індивідуального садівництва в селищі Гостомель.

Згідно пункту 4.1 договору за надання правової допомоги замовник сплачує виконавцю грошові кошти у наступному розмірі: складання проекту позовної заяви - 1500 грн.; здійснення представництва інтересів замовника у суді першої інстанції 1000 грн. за кожне судове засідання; складання проекту відзиву, заперечень у суді апеляційної та касаційної інстанції, апеляційної скарги, касаційної скарги, заяви про перегляд рішення за ново виявленими обставинами, заяви про перегляд заочного рішення - 1500 грн. за кожен процесуальний документ; здійснення представництва інтересів замовника у суді апеляційної або касаційної інстанцій 1000 грн. за кожне судове засідання.

Оплата здійснюється шляхом видачі виконавцю готівкових грошових коштів або шляхом перерахування коштів на поточний рахунок виконавця (пункт 4.2 договору).

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем на підтвердження надання правової допопомоги Адвокатським об'єднанням «Агенція правового захисту» додано до позову квитанцію (дублікат чека) від 26.02.2019 № 0.0..1 на суму 1400 грн. (а.с.12).

Так, при вирішенні питання про розподіл витрат на правничу допомогу, судом встановлено, що клопотання позивача підлягає частковому задоволенню, оскільки матеріалами справи підтверджуються витрати позивача на правничу допомогу, пов'язану з розглядом даної справи, у розмірі 1 400 грн.

Відповідно до частини 7 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України, обов'язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідачем не заявлено клопотання про зменшення витрат позивача на оплату правничої допомоги адвоката, жодним чином не спростовано заяву представника позивача про розподіл судових витрат, а тому заявлені вимоги слід задовольнити повністю.

З огляду на зазначене та враховуючи задоволення судом позовних вимог позивача, суд вважає за необхідне стягнути на користь позивача з рахунків бюджетних асигнувань Гостомельської селищної ради Київській області судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 1 400 грн.

Керуючись статтями 9, 14, 69, 73 - 77, 90, 139, 143, 242 - 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов задовольнити повністю.

2. Визнати незаконним та скасувати рішення Гостомельської селищної ради Київській області (; місце знаходження: 08290, Київська область, селище Гостомель, Київська область, вул. Свято-Покровська, 125) 49 сесії 7 скликання від 25.01.2019 за № 816-49-VII.

3. Зобов'язати Гостомельську селищну раду Київської області (; місце знаходження: 08290, Київська область, селище Гостомель, Київська область, вул. Свято-Покровська, 125) повторно розглянути питання про надання ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1; місце знаходження: АДРЕСА_3) дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки орієнтовною площею 0,12 га для ведення індивідуального садівництва на території селища Гостомель (Гостомельської селищної ради) в межах АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2.

4. Стягнути з рахунків бюджетних асигнувань Гостомельської селищної ради Київській області (; місце знаходження: 08290, Київська область, селище Гостомель, Київська область, вул. Свято-Покровська, 125) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1; місце знаходження: АДРЕСА_3) судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 1 400 грн. (одна тисяча чотириста) грн. 00 коп.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Суддя Колеснікова І.С.

Дата виготовлення і підписання повного тексту постанови - 08 травня 2019 р.