Справа № 1.380.2019.000462
Суддя: Шавель Руслан Миронович
Дата ухвалення: 2019-05-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2019 рокуЛьвів№ 857/3216/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Шавеля Р.М.,

суддів Улицького В.З. та Довгої О.І.,

з участю секретаря судового засідання - Луців І.І.,

а також сторін (їх представників):

від позивача - ОСОБА_1;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 21.02.2019р. про повернення позовної заяви ОСОБА_2 до державних виконавців Яворівського районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській обл. Гіри Оксани Василівни та Пікули Олега Богдановича про визнання протиправними і скасування постанов про відкриття виконавчого провадження, стягнення виконавчого збору та закінчення виконавчого провадження (в частині виділення в окреме провадження постанови про стягнення виконавчого збору) (суддя суду І інстанції: Лунь З.І.; час та місце ухвалення рішення суду І інстанції: 21.02.2019р. м.Львів; дата складання повного тексту рішення суду І інстанції: 21.02.2019р.),-

В С Т А Н О В И В:

Оскаржуваною ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 21.02.2019р. повернуто позивачу ОСОБА_2 в порядку п.1 ч.4 ст.169 Кодексу адміністративного судочинства /КАС/ України її позовну заяву до державних виконавців Яворівського районного відділу /РВ/ Державної виконавчої служби /ДВС/ Головного територіального управління юстиції /ГТУЮ/ у Львівській обл. Гіри О.В. та Пікули О.Б. про визнання протиправними і скасування постанов про відкриття виконавчого провадження, стягнення виконавчого збору та закінчення виконавчого провадження (в частині виділення в окреме провадження постанови про стягнення виконавчого збору) (а.с.15 і на звороті).

Не погодившись із вказаною ухвалою, її оскаржила позивач ОСОБА_2, яка в апеляційній скарзі просить судову ухвалу скасувати, адміністративну справу передати до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження у справі, покликаючись на порушення судом норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання про повернення позовної заяви (а.с.30-32).

Вимоги апеляційної скарги мотивує тим, що нею було отримано 07.02.2019р. копію ухвали від 31.01.2019р. про залишення позовної заяви без руху, на виконання якої вона скерувала поштою 14.02.2019р. до суду відповідне клопотання, у якому усунула всі недоліки позовної заяви.

Таким чином, 14.02.2019р. апелянтом були усунуті недоліки, висвітлені в ухвалі суду від 31.01.2019р. про залишення позовної заяви без руху, через що правові підстави для повернення позову ОСОБА_2 є відсутніми.

Інші учасники справи не подали до суду апеляційної інстанції відзиви на апеляційну скаргу в письмовій формі протягом строку, визначеного в ухвалі про відкриття апеляційного провадження, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача на підтримання поданої скарги, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, з наступних підстав.

Як слідує з матеріалів справи, 29.01.2019р. до суду першої інстанції надійшла позовна заява ОСОБА_2 до державних виконавців Яворівського РВ ДВС ГТУЮ у Львівській обл. Гіри О.В. та Пікули О.Б. про визнання протиправними і скасування постанов про відкриття виконавчого провадження, стягнення виконавчого збору та закінчення виконавчого провадження (в частині виділення в окреме провадження постанови про стягнення виконавчого збору) (а.с.5-8).

Ухвалою суду від 31.01.2019р. залишено позовну заяву ОСОБА_2 без руху, оскільки така не відповідає вимогам ст.ст.160, 161, 172 КАС України, при цьому позов слід оформити у вигляді позовної заяви (а не скарги); позивачу належить завірити в установленому порядку додані до позовної заяви додатки; із змісту заявленого клопотання про поновлення строку звернення до суду слідує, що позивачем не наведено причин пропуску строку звернення до суду і не надано доказів на підтвердження їх поважності; також слід представити докази сплати судового збору в розмірі 3073 грн. 60 коп. за подання до суду позовної заяви. Водночас, судом визначено десятиденний строк для усунення вказаних недоліків (а.с.2-3).

Вказану ухвалу отримано ОСОБА_2 07.02.2019р., що стверджується повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.14).

14.02.2019р. позивачем скеровано поштою до суду заяву про усунення недоліків позовної заяви (на виконання ухвали суду від 31.01.2019р. про залишення позовної заяви без руху), до якої були долучено позовну заяву, заяву про поновлення строку звернення до суду, докази сплати судового збору (а.с.17-27).

Зазначена заява з додатками надійшла до суду першої інстанції 21.02.2019р.

Згідно ухвали суду від 21.02.2019р. заявлений позов повернуто позивачу ОСОБА_2, оскільки останньою станом на 21.02.2019р. не виконані вимоги ухвали суду від 31.01.2019р. про залишення позовної заяви без руху в установлений строк (а.с.15 і на звороті).

Колегія суддів вважає наведені висновки суду першої інстанції помилковими та поспішними, виходячи з наступного.

Питання залишення позовної заяви без руху та повернення позову врегульовані діючим процесуальним законом.

Зокрема, відповідно до ст.169 КАС України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п'яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху (ч.1).

В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити) (ч.2).

Якщо позивач усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, вона вважається поданою у день первинного її подання до адміністративного суду та приймається до розгляду, про що суд постановляє ухвалу в порядку, встановленому статтею 171 цього Кодексу.

Аналіз матеріалів справи свідчить про те, що судом першої інстанції передчасно та поспішно прийнято ухвалу про повернення позовної заяви, оскільки у встановлений строк позивачем усунуті недоліки позовної заяви.

Зокрема, після отримання 07.02.2019р. копії ухвали суду від 31.01.2019р. про залишення позовної заяви без руху позивач ОСОБА_2 скерувала до суду заяву про усунення недоліків позовної заяви (з додатками). Остання була скерована через органи поштового зв'язку 14.02.2019р. і поступила до суду першої інстанції 21.02.2019р.

Відповідно до ч.9 ст.120 КАС України строк не вважається пропущеним, якщо до його закінчення позовна заява, скарга, інші документи чи матеріали або грошові кошти здано на пошту чи передані іншими відповідними засобами зв'язку.

Таким чином, позивачем в установлені судом строки та у визначений процесуальним законом спосіб були усунуті недоліки позовної заяви.

Незважаючи на викладене, виносячи оскаржувану ухвалу від 21.02.2019р., суд першої інстанції не врахував наявність заяви позивача від 14.02.2019р. про усунення недоліків позовної заяви, не надав їй жодної правової оцінки, обмежившись лише констатацією неперевіреного факту невиконання позивачем вимог суду в установлений строк.

Оцінюючи в сукупності вищевикладене, колегія суддів приходить до переконливого висновку про те, що за таких умов в суду першої інстанції не було достатніх і належних підстав для повернення позовної заяви ОСОБА_2 на підставі п.1 ч.4 ст.169 КАС України, а тому оскаржувана ухвала суду є необґрунтованою, а відтак не відповідає вимогам закону.

Додатково колегія суддів звертає увагу на те, що повернення позовної заяви в даному випадку суперечить завданню адміністративного судочинства та не відповідає конституційним принципам щодо гарантованого судового захисту прав, а також доступу до правосуддя, закладеного Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод.

Статтею 55 Конституції України кожному гарантовано право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Конституція України, як Закон прямої дії, має найвищу юридичну силу, а офіційне тлумачення конституційних положень здійснюється Конституційним Судом України, який у цілій низці своїх рішень висловив правову позицію щодо права на оскарження судових рішень та доступу до правосуддя, згідно з якою кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку; суд не може відмовити у правосудді, якщо особа вважає, що її права і свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод; відмова суду у прийнятті позовних та інших заяв, скарг, оформлених відповідно до чинного законодавства, є порушенням права на судовий захист, яке, згідно зі ст.64 Конституції України, не може бути обмежене (п.п.1, 2 резолютивної частини Рішення № 9-зп від 25.12.1997р., абз.7 п.3 мотивувальної частини Рішення № 11-рп/2012 від 25.04.2012р.).

Крім цього, у низці рішень Європейського суду з прав людини, юрисдикцію якого в усіх питаннях, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено, що право на справедливий судовий розгляд може бути обмежено державою, лише якщо це обмеження не завдає шкоди самій суті права.

У справі «Bellet v. France», Європейський Суд з прав людини зазначив, що стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданих національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

У рішенні по справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» від 13.01.2000р. та в рішенні по справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» від 28.10.1998р. Європейський Суд з прав людини вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнане порушенням п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Таким чином, вказані обставини справи свідчать про необхідність надати позивачу можливість захистити своє право в суді. Інакший підхід був би виявом надмірного формалізму та міг би розцінюватись як обмеження особи в доступі до суду, яке захищається ст.6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Пунктом 8 ч.2 ст.2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

Враховуючи зазначені положення законодавства апеляційний суд вважає, що повернення позовної заяви позивачу в даному випадку призведе до порушення права, визначеного Конституцією України, на доступ до правосуддя.

Згідно ч.3 ст.312 КАС України у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі, про повернення позовної заяви, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.

З огляду на викладене, враховуючи приписи п.4 ч.1 ст.320 КАС України, колегія суддів приходить до переконливого висновку про те, що оскаржувана ухвала суду підлягає скасуванню, як винесена із порушенням норм процесуального права, що призвело до неправильного повернення позовної заяви, із направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду справи.

Керуючись ст.139, ч.3 ст.243, ст.ст.310, 312, п.4 ч.1 ст.320, ч.1 ст.321, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 21.02.2019р. про повернення позовної заяви в адміністративній справі № 1.380.2019.000462 - скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення; у випадку оголошення судом апеляційної інстанції лише вступної та резолютивної частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Р. М. Шавель
судді В. З. Улицький
О. І. Довга
Дата складення повного судового рішення: 08.05.2019р.