Справа № 2040/7556/18
Суддя: Присяжнюк О.В.
Дата ухвалення: 2019-05-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 травня 2019 р.Справа № 2040/7556/18
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Присяжнюк О.В.,

Суддів: Любчич Л.В. , Спаскіна О.А. ,

за участю секретаря судового засідання Медяник А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДФС у Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 29.11.2018 р. (ухвалене суддею Чудних С.О., повний текст якого складено 10.12.2018 р.) по справі № 2040/7556/18

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління ДФС у Харківській області

про скасування податкового повідомлення - рішення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Харківській області, в якому просив визнати протиправним та скасувати рішення відповідача № ЕВ-00016-63-05-01 від 16.05.2018 р. про застосування до нього штрафних санкцій у розмірі 1852,76 грн.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 29.11.2018 р. позов задоволено.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 29.11.2018 р. та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги, апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а саме: вимог Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", Кодексу адміністративного судочинства України та на не відповідність висновків суду обставинам справи, оскільки позивачем порушено вимоги ч. 10 та п. 2 ч. 11 ст. 25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування".

Відповідно до ч. 4 ст. 229, ч. 2 ст. 313 Кодексу адміністративного судочинства України, фіксування судового засідання за допомогою технічного запису не здійснювалося.

Суд, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, вважає, що вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_1 до жовтня 2013 року перебував на обліку у Куп'янському об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України Харківської області як платник єдиного соціального внеску, а з жовтня 2013 року - у Салтівській ОДПІ у Харківській області.

У період з 01.01.2013 р. по 31.03.2013 р. ОСОБА_2 здійснював підприємницьку діяльність на спрощеній системі оподаткування, а з 01.04.2013 р. по 31.12.2013 р. - на загальній системі оподаткування.

16.05.2018 р. Головним управлінням ДФС у Харківській області прийнято рішення № ЕВ-00016-63-05-01 про застосування до ОСОБА_1 штрафних санкцій та пені за несплату єдиного внеску в загальному розмірі 1852,76 грн. (608,13 грн - штраф, 1244,63 грн - пеня).

Позивачем подано скаргу на зазначене рішення відповідача, за результатами розгляду якої Державною фіскальною службою України прийнято рішення, яким скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Головного управління ДФС у Харківській області залишено без змін.

Не погодившись із рішенням відповідача № ЕВ-00016-63-05-01 від 16.05.2018 р., позивач звернувся до суду з цим позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржуване рішення відповідача необґрунтоване, у зв'язку з чим підлягає скасуванню.

Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із пп. 16.1.4 п. 16.1 ст. 16 Податкового кодексу України, платник податків зобовязаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим кодексом та законами з питань митної справи.

Статтею 1 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" визначено, що єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (далі єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов'язкового державного соціального страхування в обов'язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб та членів їхніх сімей на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування; страхувальники - роботодавці та інші особи, які відповідно до цього Закону зобов'язані сплачувати єдиний внесок.

Платники єдиного внеску визначені статтею 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", зокрема, до них відносяться фізичні особи - підприємці, або фізичні особи, які забезпечують себе роботою самостійно, та які в діяльності не використовують працю інших осіб (крім, осібб, які обрали спрощену систему оподаткування).

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 6 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" платник єдиного внеску зобов'язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

База для нарахування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування визначена статтею 7 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування".

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 7 та частини 11 статті 8 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" для фізичних осіб - підприємців (крім тих, які обрали спрощену систему оподаткування) (в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин) єдиний внесок установлюється у розмірі 34,7% суми доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за місяць, в якому отримано дохід (прибуток).

Відповідно ч. 1 ст. 9 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", єдиний внесок обчислюється виключно у національній валюті, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі.

Обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Підпунктом 1 пункту 4.5 розділу IV Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міндоходів України від 09.09.2013 р. № 455, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 19.09.2013 р. за №1622/24154 (далі - Інструкція) обчислення сум єдиного внеску зазначеною категорією платників здійснюється на підставі даних річних податкових декларацій та результатів перевірок діяльності таких осіб, що призвели до збільшення або зменшення розміру доходу, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб.

Згідно із ч. 11 ст. 9 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", у разі несвоєчасної або не в повному обсязі сплати єдиного внеску до платника застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом посадові особи, винні в порушенні законодавства про збір та ведення обліку єдиного внеску, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" є недоїмкою та стягується з нарахуванням пені та застосуванням штрафів.

Отже, базою нарахування єдиного соціального внеску є суми чистого річного доходу.

Як вбачається із листа Куп'янського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області від 21.11.2018 р. № 13445/42-03, за 2011 рік сума чистого доходу ОСОБА_1 становить "0,00 грн.", за 2012 рік - "0,00 грн.", за І та ІІ квартал 2013 року сума нарахованого єдиного внеску на загальнообов'язкове державне страхування становила 2388,06 грн, за період з 01.01.2013 р. по 30.09.2013 р. від позивача в рахунок сплати ЄСВ надійшло 2533,43 грн.

Суд апеляційної інстанції погоджується із висновком суду першої інстанції, що актом звірки, який надано Пенсійним фондом підтверджується, що за ІІ квартал 2013 року нараховано авансовий внесок у сумі 1194,03 грн, проте, відповідачем не надано доказів правомірності нараховання позивачу авансового внеску у ІІ кварталі 2013 року, враховуючи, що з ІІ кварталі 2013 року позивач знаходився на загальній системі оподаткування.

Одночасно суд зазначає, що ОСОБА_1 сплачувався єдиний внесок у січні 2013 року в загальному розмірі 1169,40 грн., у лютому 2013 року - 398,01 грн., березні 2013 року - 398,01 грн., квітні 2013 року - 398,01 грн., що підтверджується квитанціями та карткою особового рахунку позивача, які знаходяться в матеріалах справи.

Таким чином, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачем сплачувався єдиний внесок у розмірах, визначених діючим законодавством, а рішення Головного управління ДФС України у Харківській області № ЕВ-00016-63-05-01 від 16.05.2018 р. про застосування штрафних санкцій ОСОБА_1 у розмірі 1852,76 грн. не обґрунтованим, у зв'язку з чим підлягає скасуванню.

Згідно із ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Із врахуванням вищевикладеного, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що рішення необґрунтовані та підлягають скасуванню.

Таким чином, суд переглянувши, у межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, ретельно дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення відповідно до вимог матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 29.11.2018 р. - без змін, оскільки суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апелянта спростовані приведеними вище обставинами та нормативно-правовим обґрунтуванням.

Керуючись ст. ст. 77, 243, 308, 316, 322, 325, 326, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Харківській області залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 29.11.2018 року по справі № 2040/7556/18 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя О.В. Присяжнюк
Судді Л.В. Любчич О.А. Спаскін
Повний текст постанови складено 13.05.2019 року