Справа № 360/1402/19
Суддя: Сіваченко Ігор Вікторович
Дата ухвалення: 2019-05-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2019 року справа №360/1402/19

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Сіваченка І.В., суддів: Блохіна А.А., Арабей Т.Г., розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Луганського окружного адміністративного суду від 05 квітня 2019 року (повне судове рішення складено 05 квітня 2019 року у м. Сєвєродонецьку) у справі № 360/1402/19 (суддя в І інстанції Пляшкова К.О.) за позовом ОСОБА_1 до відділу адміністративних послуг Сєвєродонецької міської ради про визнання бездіяльності незаконною, визнання незаконними дій та відмови у наданні адміністративної послуги, зобов'язання вчинити певні дії,

У С Т А Н О В И В:

В квітні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до відділу адміністративних послуг Сєвєродонецької міської ради (далі - відділ адміністративних послуг) з такими позовними вимогами:

1) визнати незаконною бездіяльність відповідача щодо нерозміщення на офіційному веб-сайті інформаційної та технологічної картки адміністративної послуги щодо реєстрації/зняття з реєстрації фізичних осіб;

2) визнати незаконними дії відповідача стосовно невиконання рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 21.11.2018 (справа № 428/11932/18, провадження № 2/428/1907/2018) та відмову у наданні адміністративної послуги зі зняття з реєстрації місця проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у квартирі за адресою: АДРЕСА_1;

3) зобов'язати відповідача усунути зазначені порушення та виконати рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 21.11.2018 (справа № 428/11932/18, провадження № 2/428/1907/2018) надати адміністративну послугу зі зняття з реєстрації у квартирі за адресою: АДРЕСА_1, ОСОБА_2 (дата народження - ІНФОРМАЦІЯ_1), ОСОБА_3 (дата народження - ІНФОРМАЦІЯ_2).

Ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 05 квітня 2019 року адміністративний позов повернуто позивачу з підстав пункту 6 частини четвертої статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Не погодившись з таким судовим рішенням, позивач подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу місцевого суду та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, посилаючись на порушення останнім норм матеріального та процесуального права. Наголошує, що ухвалу винесено необґрунтовано, без надання оцінки предмету обґрунтування позову.

Всі особи, які беруть участь у справі, у судове засідання не прибули, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, тому відповідно до п.2 ч.1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції розглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги.

Місцевий суд, повертаючи позовну заяву, мотивував своє рішення таким.

Позовні вимоги, викладені в пунктах 2 та 3 позовної заяви не належать до юрисдикції адміністративного суду, а підлягають розгляду за правилами Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 21 КАС України позивач може заявити кілька вимог в одній позовній заяві, якщо вони пов'язані між собою. Не допускається об'єднання в одне провадження кількох вимог, які належить розглядати в порядку різного судочинства, якщо інше не встановлено законом (частина шоста статті 21 КАС України).

У відповідності до частини першої статті 172 КАС України в одній позовній заяві може бути об'єднано декілька вимог, пов'язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги.

Не допускається об'єднання в одне провадження кількох вимог, які належить розглядати в порядку різного судочинства, якщо інше не встановлено законом (частина четверта статті 172 КАС України).

Місцевий суд зазначив, що за вивченням позовної заяви встановлено, що позивачем у порушення вищевказаних положень КАС України в одній позовній заяві об'єднано декілька вимог, які належить розглядати в порядку різного судочинства, що у відповідності до пункту 6 частини четвертої статті 169 КАС України дає підстави для повернення позовної заяви ОСОБА_1

Судом першої інстанції та під час апеляційного перегляду встановлено, що позивачу на підставі договору купівлі-продажу, укладеного між ОСОБА_2, ОСОБА_4 та ОСОБА_1, на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_1. З довідки про склад сім'ї від 03.09.2018 № 32214, виданої відділом адміністративних послуг, позивач встановила, що в зазначеній квартирі зареєстровані громадяни: ОСОБА_4, ОСОБА_2 та ОСОБА_3.

Рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 21.11.2018 у справі № 428/11932/18 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, позовні вимоги задоволені, зареєстровані у квартирі особи визнані такими, що втратили право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: АДРЕСА_1.

На виконання зазначеного рішення 22 грудня 2018 року видані відповідні виконавчі листи, які подані позивачем для виконання відповідачу.

Позивач зазначила, що згідно з листом відповідача від 15.02.2019 № 196-ЦНАП їй відмовлено у наданні адміністративної послуги зі зняття з реєстрації місця проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 без зазначення жодної правової норми, на підставі якої відбулась така відмова.

Вирішуючи питання предметної юрисдикції цього спору, колегія суддів виходить з таких міркувань.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно із частиною першою статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

На підставі пункту 7 частини першої статті 4 КАС України суб'єктом владних повноважень є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Пунктом 1 частини першої статті 19 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Публічно-правовий спір має особливий суб'єктний склад. Участь суб'єкта владних повноважень є обов'язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте сама собою участь у спорі суб'єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Разом з тим приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб'єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб'єктів владних повноважень.

Як убачається з позовної заяви, ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до суб'єкта владних повноважень з зазначеними вище позовними вимогами, направленими на поновлення порушеного права користування та володіння квартирою за адресою: АДРЕСА_1, оскільки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зареєстровані за вказаною адресою й на теперішній час, незважаючи на наявність відповідного судового рішення та виконавчих листів. Ця обставина, між іншим, призводить до сплати надмірних комунальних послуг, які не надаються, але нараховуються на кількість зареєстрованих осіб.

Отже, цей позов подано на поновлення права ОСОБА_1 у сфері житлових відносин.

Вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право власності або користування такої особи житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства.

Спірні правовідносини в даному випадку стосуються права користування та розпорядження майном, а саме квартирою, якою користується позивач.

Підсумовуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що незважаючи на участь у спорі суб'єкта владних повноважень, а спірні правовідносини у цій справі можуть впливати на майнові права та інтереси третіх осіб, цей спір не є публічно-правовим та не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Аналогічна правова позиція у подібних правовідносинах викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 лютого 2019 року у справі № 826/15089/17 (реєстраційний номер рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень 80854750).

Зазначену правову позицію виклав і Верховний Суд у постанові від 26.04.2019 в справі № 818/3074/15, в якій позов про визнання протиправною відмови в проведенні реєстрації особи в житлі також визнав не справою адміністративної юрисдикції (реєстраційний номер рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень 81479044).

На підставі викладеного, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для скасування ухвали суду першої інстанції про повернення позовної заяви та задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ч.4 ст.241, ч.5 ст.250, ст.310, п.1 ч.1 ст.315, ст.316, ст. 321, ч.1 ст.325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Луганського окружного адміністративного суду від 05 квітня 2019 року у справі № 360/1402/19 - залишити без змін.

Повне судове рішення - 07 травня 2019 року.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати прийняття та відповідно до ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України може бути оскаржена до Верхового Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Колегія суддів І. В. Сіваченко

Т. Г. Арабей

А. А. Блохін