Справа № 826/10303/18
Суддя: Бояринцева М.А.
Дата ухвалення: 2019-05-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

13 травня 2019 року № 826/10303/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого Бояринцевої М.А., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління державної фіскальної служби у Київській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулась ОСОБА_1 (далі - позивач та/або ОСОБА_1 ) з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області (далі - відповідач та/або ГУ ДФС у Київській області) та просить суд:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення №-1008 від 16.03.2018 року;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення №3267-17 від 03.06.2014 року;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення №46605-17 від 30.06.2015 року;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення №48856-1701 від 27.04.2016 року.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 26.07.2018 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення сторін.

Мотивуючи позовні вимоги позивач серед іншого, зазначає, що відповідачем не вірно визначено базу нарахування земельного податку, оскільки на праві приватної власності ОСОБА_1 належать земельні ділянки загальною площею 34,8271 га.

Крім того, позивач стверджує, що податкові повідомлення-рішення №3267-17 від 03.06.2014 року, №46605-17 від 30.06.2015 року, №48856-1701 від 27.04.2016 року нею не отримувалися, а відтак останні на її думку не є врученими.

Представником відповідача подано відзив на позовну заяву, у якому останній просив відмовити в задоволенні адміністративного позову.

В свою чергу, представником позивача подано відповідь на відзив до позовної заяви, у якому вказано, що доводи наведені нею в позовній заяві контролюючим органом не спростовано.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

03.06.2014 року Ірпінською ОДПІ Макарівське відділення прийнято податкове повідомлення-рішення №3267-17, яким позивачу визначено суму податкового зобов'язання за платежем: земельний податок з фізичних осіб у розмірі 38348,22 грн. (далі - оскаржуване та/або спірне рішення №1).

30.06.2015 року Ірпінською ОДПІ Макарівське відділення прийнято податкове повідомлення-рішення №46605-17, яким ОСОБА_1 визначено суму податкового зобов'язання за платежем: земельний податок з фізичних осіб у розмірі 47897,16 грн. (далі - оскаржуване та/або спірне рішення №2).

27.04.2016 року Ірпінською ОДПІ Макарівське відділення прийнято податкове повідомлення-рішення №48856-1701, яким позивачу визначено суму податкового зобов'язання за платежем: земельний податок з фізичних осіб у розмірі 58636,45 грн. (далі - оскаржуване та/або спірне рішення №3).

16.03.2018 року Головним управлінням Державної фіскальної служби у Київській області прийнято податкове повідомлення-рішення №-1008, яким ОСОБА_1 визначено суму податкового зобов'язання за платежем: земельний податок з фізичних осіб у розмірі 72754,54 грн. (далі - оскаржуване та/або спірне рішення №4).

Як стверджує позивач про наявність прийнятих податкових повідомлень-рішень №3267-17 від 03.06.2014 року, №46605-17 від 30.06.2015 року, №48856-1701 від 27.04.2016 року їй стало відомо 06.02.2018 року, за наслідком отримання інформації від Макарівського відділення Вишгородської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області. Безпосередньо податкові повідомлення-рішення №3267-17 від 03.06.2014 року, №46605-17 від 30.06.2015 року, №48856-1701 від 27.04.2016 року отримано позивачем 07.05.2018 року та 24.05.2018 року від Головного управління ДФС у Київській області.

Вирішуючи спір по суті суд звертає увагу на наступне.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України (далі - ПК України).

Згідно з підпунктом 14.1.147 пункту 14.1 статті 147 ПК України плата за землю - обов'язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

Пунктом 269.1 статті 269 ПК України визначено, що платниками податку є: власники земельних ділянок, земельних часток (паїв); землекористувачі.

В свою чергу, особливості справляння податку суб'єктами господарювання, які застосовують спрощену систему оподаткування, обліку та звітності, встановлюються главою 1 розділу XIV цього Кодексу (п. 269.2 ст. 269 ПК України).

Так, відповідно до підпункту 271.1.1 пункту 271.1 статті 271 ПК України базою оподаткування є площа земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких не проведено.

Згідно з пунктом 277.1 статті 277 ПК України ставка податку за земельні ділянки, розташовані за межами населених пунктів, встановлюється у розмірі не більше 5 відсотків від нормативної грошової оцінки одиниці площі ріллі по Автономній Республіці Крим або по області.

Відповідно до пункту 286.1 статті 286 ПК України підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру.

Центральні органи виконавчої влади, що реалізують державну політику у сфері земельних відносин та у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, у сфері будівництва, щомісяця, але не пізніше 10 числа наступного місяця, а також за запитом відповідного контролюючого органу за місцезнаходженням земельної ділянки подають інформацію, необхідну для обчислення і справляння плати за землю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 286.5 статті 286 цього Кодексу встановлено, що нарахування фізичним особам сум податку проводиться контролюючими органами, які видають платникові до 1 липня поточного року податкове повідомлення-рішення про внесення податку за формою, встановленою у порядку визначеному статтею 58 цього Кодексу.

Статтею 289 ПК України встановлено, що для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин здійснює управління у сфері оцінки земель та земельних ділянок.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин за індексом споживчих цін за попередній рік щороку розраховує величину коефіцієнта індексації нормативної грошової оцінки земель, на який індексується нормативна грошова оцінка сільськогосподарських угідь, земель населених пунктів та інших земель несільськогосподарського призначення за станом на 1 січня поточного року, що визначається за формулою:

Кi = І:100,

де І - індекс споживчих цін за попередній рік.

У разі якщо індекс споживчих цін не перевищує 100 відсотків, такий індекс застосовується із значенням 100.

Коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель застосовується кумулятивно залежно від дати проведення нормативної грошової оцінки земель.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, обласні, Київська та Севастопольська міські державні адміністрації не пізніше 15 січня поточного року забезпечують інформування центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, і власників землі та землекористувачів про щорічну індексацію нормативної грошової оцінки земель.

Виходячи з системного аналізу наведених норм Податкового кодексу України вбачається, що обов'язок по нарахуванню сум земельного податку фізичним особам покладено саме на контролюючі органи, зокрема, органи державної податкової служби, яким для визначення розміру вказаного податку необхідно встановити базу оподаткування, наявність грошової оцінки землі, інші відомості для визначення суми податкового зобов'язання.

Відповідно до листа Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру від 07.03.2018 року №29-28-0.22-2825/12-18 нормативна грошова оцінка 1 га ріллі по Київській області станом на 01.01.2014 рік складала 21 330, 50 грн., станом на 01.01.2015 рік - 26 641, 79 грн., станом на 01.01.2016 рік - 31 970, 15 грн., на 01.01.2017 рік - 31 970, 15 грн.

Згідно з повідомленням на офіційному веб-сайті Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру коефіцієнти індексації нормативної грошової оцінки земель становлять: 1996 рік - 1,703, 1997 рік - 1,059, 1998 рік - 1,006, 1999 рік - 1,127, 2000 рік - 1,182, 2001 рік - 1,02, 2005 рік - 1,035, 2007 рік - 1,028, 2008 рік - 1,152, 2009 рік - 1,059, 2010 рік - 1,0, 2011 рік - 1,0, 2012 рік - 1,0, 2013 рік - 1,0, 2014 рік - 1,249, 2015 рік - 1,433 (крім сільськогосподарських угідь) та 1,2 для сільськогосподарських угідь (рілля, перелоги, сіножаті, пасовища, багаторічні насадження), 2016 рік - для сільськогосподарських угідь (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги) - 1,0, для земель несільськогосподарського призначення - 1,06, 2017 рік - 1,0.

Як вбачається з відзиву на позовну заяву, відповідачем при здійснення розрахунку грошових зобов'язань взято базу оподаткування 35,9564 га, а нормативно-грошову оцінку, з урахуванням індексації у розмірі 21 330, 48 грн.

Таким чином, податкові зобов'язання з податку на землю за 2014 рік нараховані у сумі 38348,22 грн. (35,9564 X (21330,48х5%)).

Натоміть, як слідує з матеріалів справи, позивач не заперечує того, що грошова оцінка одиниці площі риллі по Київській області, з урахуванням індексації нормативно грошової оцінки 1 га на 2014 рік склала 21330,48 грн., як і не заперечує її розмір за 2015 рік.

При визначені грошового зобов'язання за оскаржуваними рішеннями №1 та №2 є спір щодо площі земельної ділянки.

Відповідач зазначає, що відповідно до інформації наявної в базі АІС «Податковий блок» підсистема «плата за землю» за громадянкою ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) обліковуються земельні ділянки загальною площею - 35,9564 га цільове призначення - будівництво та обслуговування житлового будинку та господарських споруд.

Натомість, згідно з витягами з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, що містяться в матеріалах справи судом вбачається, що загальна площа земельних ділянок становить 34,8271 га.

Суд звертає увагу, що відповідачем не надано жодних належних та допустимих доказів, які б спростовували зазначене вище.

При цьому, суд вважає, що інформація в базі АІС «Податковий блок» підсистема «плата за землю» не є належним та достатнім доказом, яка підтверджує площу земельної ділянки, що обліковується за позивачем.

Таким чином, враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що контролюючим органом не вірно визначено грошове зобов'язання за платежем податок на землю фізичних осіб, оскільки база оподаткування за наявною інформацією у останнього, не відповідає відомостям Державного земельного кадастру.

Враховуючи наведене в сукупності суд приходить до висновку, що здійснений контролюючим органом розрахунок грошових зобов'язань у спірних рішеннях не відповідає вимогам пункту 286.1 статті 286 ПК України.

Аналогічна база оподаткування застосовано відповідачем і при визначені грошових зобов'язань за спірними рішеннями №3, №4.

Також, обґрунтовуючи протиправність рішень контролюючого органу ОСОБА_1 зазначає, що останнім застосовано кофіцієнт індексації без урахування того, що індексації підлягає нормативно грошова оцінка 1 га риллі, а не нормативно грошова оцінка земельної ділянки.

Так, судом встановлено, що при розрахунку податкових зобов'язань за 2016 рік, 2018 рік відповідачем використано коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки 1, 43 та 1,00, що відповідає відомостям Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру, з огляду на що доводи позивача в цій частині є хибними.

Однак, зважаючи на те, що в ході розгляду справи встановлено обставини обчислення контролюючим грошових зобов'язань в оскаржуваних рішеннях з невірним застосуванням бази оподаткування, яка не відповідає відомостям Державного земельного кадастру, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог в цілому та скасування спірних рішень.

Разом з цим, суд не оцінює доводи позивача в частині обставин належного/неналежного вручення відповідних податкових повідомлень-рішень, оскільки вказане не стосується предмету розгляду даної справи.

Обставини вручення податкових повідомлень-рішень мають значення при визначенні дати узгодження податкового зобов'язання, що, в свою чергу, в ході розгляду даної адміністративної справи встановленню не підлягає та суть спірних вимог не впливає.

Суд наголошує, що в ході розгляду справи позивачем не заперечувався обов'язок сплачувати земельний податок, однак заперечується здійснений відповідачем розрахунок грошових зобов'язань, який, в свою чергу, оцінений судом вище.

Відповідно до частини 2 статті 73 КАС України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно із частиною 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 1 ст. 77 КАС України)

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи та надані докази, суд дійшов до висновку, що в ході розгляду справи відповідачем не наведено обставин, які б свідчили про необґрунтованість позовних вимог.

За таких обставин суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення адміністративного позову.

Частиною 1 статті 143 КАС України встановлено, що суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Приймаючи до уваги те, що адміністративний позов підлягає задоволенню, то судові витрати слід присудити на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 72, 77, 139, 143, 243-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , податковий номер НОМЕР_1 ) до Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області (03151, м. Київ, вул. Народного ополчення, б. 5-А, ) задовольнити.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення №-1008 від 16.03.2018 року.

3. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення №3267-17 від 03.06.2014 року.

4. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення №46605-17 від 30.06.2015 року.

5. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення №48856-1701 від 27.04.2016 року.

6. Судові витрати в розмірі 2 819 (дві тисяч вісімсот дев'ятнадцять) грн. 20 коп. присудити на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , податковий номер НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області (03151, м. Київ, вул. Народного ополчення, б. 5-А, ).

Рішення набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства та може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295-297 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя М.А. Бояринцева