Справа № 440/433/19
Суддя: С.С. Бойко
Дата ухвалення: 2019-05-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2019 року м. ПолтаваСправа № 440/433/19

Полтавський окружний адміністративний суд у складі судді Бойка С.С., розглянувши у порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Вельбівської сільської ради про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

04 лютого 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Вельбівської сільської ради про:

- визнання протиправним рішення тридцять другої сесії сьомого скликання Вельбівської сільської ради Гадяцького району Полтавської області від 03.12.2018;

- зобов`язання надати у власність ОСОБА_1 , як власнику житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , земельну ділянку загальною площею 0,2499 га з кадастровим номером НОМЕР_1 , що знаходиться по АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що він є власником будинку розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , який розташований на земельній ділянці з кадастровим номером НОМЕР_1 загальною площею 0.2499 га, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку господарських будівель та споруд. Не зважаючи на це, відповідач своїм рішенням відмовив йому у надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі для будівництва і обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд посилаючись на те, що вказану земельну ділянку сформовано з порушенням меж земельної ділянки, у зв`язку з включенням до її складу земель лісогосподарського призначення. Стверджував, що межі вказаної земельної ділянки встановлені попереднім власником ОСОБА_2 Акт встановлення меж земельної ділянки

підписаний сільським головою Койло А.М. та землевпорядником сільради Шульгою Н.Ф. , отже, відповідач не заперечував про реєстрацію вказаної земельної ділянки в Державному земельному кадастрі. Враховуючи відсутність зауважень з боку відповідача щодо незаконності конфігурації або меж земельної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , під час її реєстрації ОСОБА_2 в Державному земельному кадастрі позивач має право на отримання вказаної земельної ділянки у власність, у зв`язку з чим рішення тридцять другої сесії сьомого скликання Вельбівської сільської ради Гадяцького району Полтавської області від 03.12.2018 є протиправним та підлягає скасуванню.

21 березня 2019 року відповідачем до суду подано відзив на позов, у якому останній просив в задоволенні позовних вимог відмовити посилаючись на те, що попереднім власником будинку, придбаного позивачем, виготовлення технічної документації та присвоєння земельній ділянці кадастрового номеру НОМЕР_1 відбулось з порушенням визначених у кадастровому плані меж земельної ділянки, а тому спірне рішення є правомірним.

29 березня 2019 року позивачем до суду подано відповідь на відзив, у якій останній просив позовні вимоги задовольнити посилаючись на те, що станом на дату написання відповіді на відзив відповідачем не вчинилось жодних дій на усунення порушень законодавства, які на думку відповідача, допущені під час виготовлення технічної документації та присвоєння земельній ділянці кадастрового номеру НОМЕР_1 . Стверджував, що спірна земельна ділянка має цільове призначення 02.01 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Крім того, відповідачем до відзиву не надано жодного доказу віднесення вказаної земельної ділянки до земель лісогосподарського призначення.

Позивач в судове засідання не з`явився надав до суду клопотання про розгляд справи без його участі.

Представник відповідача надав до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності в порядку письмового провадження.

Частиною першою статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно з частиною дев`ятою статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Зважаючи на відсутність перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених статтею 205 Кодексу адміністративного судочинства України, а також відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, суд ухвалив розглянути справу у порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, суд дійшов наступних висновків.

13 листопада 2018 року ОСОБА_1 подав до Вельбівської сільської ради заяву про безоплатне надання земельної ділянки у приватну власність, у якій просив безоплатно надати йому у приватну власність земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 з кадастровим номером НОМЕР_1 , загальною площею 0,2499 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

Відповідач своїм рішенням від 03 грудня 2018 року відмовив гр. ОСОБА_1 в наданні дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі для будівництва і обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд площею 0,2499 га кадастровий номер НОМЕР_1 на території Вельбівської сільської ради Гадяцького району, так як вищевказаний кадастровий номер виготовлений з порушенням меж земельної ділянки у зв`язку з тим, що в дану земельну ділянку входять землі лісогосподарського призначення.

Позивач, не погоджуючись з вказаним рішенням, звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи оцінку спірним позовним вимогам, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до приписів статті 12 Земельного кодексу України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб.

Згідно із пунктом тридцять четвертим статті 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", питання регулювання земельних відносин вирішуються виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради.

Відповідно до статті 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Згідно із статтею 121 Земельного кодексу України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах: для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у селах - не більше 0,25 гектара, в селищах - не більше 0,15 гектара, в містах - не більше 0,10 гектара.

Особливості безоплатної передачі земельних ділянок із земель державної або комунальної власності у власність врегульовані статтею 118 Земельного кодексу України.

Так, частиною шостої статті 118 Земельного кодексу України передбачено, що громадяни, які зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства).

Згідно з частиною сьомою статті 118 Земельного кодексу України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Таким чином, Земельний кодекс України визначає вичерпний перелік підстав для відмови особі в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, при цьому зобов`язує орган державної влади або орган місцевого самоврядування у випадках ухвалення рішення про відмову в надані такого дозволу належним чином мотивувати причини цієї відмови.

Зі змісту спірного рішення, витягу з протоколу тридцять другої сесії сьомого скликання Вельбівської сільської ради гадяцького району від 03 грудня 2018 року та відзиву відповідача, судом встановлено, що підставою для відмову у надані позивачу дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки слугувало виготовлення, попереднім власником, кадастрового номеру з порушенням меж земельної ділянки, а саме на земельній ділянці перебуває лісовий масив.

Надаючи оцінку вказаним твердженням, суд виходить з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 згідно договору купівлі-продажу будинку від 01 квітня 2015 року придбав у ОСОБА_2 житловий будинок під номером АДРЕСА_1 . Відповідно до п. 5 вказаного договору за даними технічної документації житловий будинок розташований на земельній ділянці розміром 0,2499 га, яка перебуває в комунальній власності Вельбівської сільської ради Гадяцького району Полтавської області, кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_1 .

Згідно інформації наявної в державному земельному кадастрі земельній ділянці площею 0,2499 га розташованій по АДРЕСА_1 присвоєно кадастровий номер НОМЕР_1 , форма власності комунальна, цільове призначення 02.01 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).

Отже, земельну ділянку, на якій розташований придбаний позивачем будинок сформовано як об`єкти цивільних прав та присвоєно їй кадастровий номер.

Зі змісту витягу з протоколу тридцять другої сесії сьомого скликання Вельбівської сільської ради, судом встановлено, що сільський голова Койло А.М. , виступаючи на сесії, повідомив, що ОСОБА_1 купив земельну ділянку з кадастровим номером, виготовленим з порушенням меж земельної ділянки (згідно кадастрового плану сільської ради на цій земельній ділянці знаходиться лісовий масив). Землевпорядник сільської ради Шульга Н.Ф. , виступаючи на сесії, повідомила, що попереднім власником земельної ділянки, під час продажу будинку, виготовлено кадастровий номер земельної ділянки з порушенням меж без відому посадових осіб сільської ради.

Суд не погоджується з вказаними твердженням, оскільки зі змісту акту встановлення (відновлення) меж земельної ділянки встановлено, що власник земельної ділянки (Вельбівська сільська рада) претензій щодо меж та конфігурації земельної ділянки, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 не має /п. 2 акту/. Вказаний акт підписаний сільським головою А.М. Койло та землевпорядником сільської ради Шульгою Н.Ф., а тому, якщо під час виготовлення ОСОБА_2 технічної документації й було допущено порушення, то вони допущені за погодженням із сільським головою та землевпорядником Вельбівкої сільської ради, а отже з їх вини.

Крім того, з Публічної кадастрової карти України, судом встановлено, що праворуч від земельної ділянки, на яку претендує позивач, розміщена земельна ділянка з кадастровим номером НОМЕР_2 , межі якої в довжину візуально більше ніж межі спірної земельної ділянки. Отже, до земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_2 також мають входити землі лісогосподарського призначення, однак тип власності цієї ділянки: приватна власність, що в свою чергу свідчить про неоднакове ставлення суб`єктом владних повноважень до мешканців с. Вельбівка під час вирішення питання про передачу земельної ділянки у власність.

Лист відділу у Гадяцькому районі головного управління Держгеокадастру у Полтавській області у від 25 березня 2019 року №144/103-19, яким адвокату Семенку Б.М. повідомлено, що земельна ділянка з кадастровим номером НОМЕР_1 накладається на контур НОМЕР_4 (ліс), судом до уваги не приймається, оскільки згідно листа Полтавського обласного управління лісового та мисливського господарства від 28 серпня 2018 року №04-32/1108, адресованого адвокату Литовченку Р.В., вказана земельна ділянка не відноситься до земель ДП "ПДЛП" "Полтаваоблагроліс" Гадяцьке агролісництво.

Враховуючи викладене та положення статі 245 Кодексу адміністративного судочинства України, керуючись статтею 9 вказаного Кодекасу суд до висновку, що для ефективного захисту прав позивача потрібно вийти за межі позовних вимог та визнати протиправним та скасувати рішення тридцять другої сесії сьомого скликання Вельбівської сільської ради Гадяцького району Полтавської області від 03 грудня 2018 року.

Надаючи оцінку позовним вимогам про зобов`язання надати у власність ОСОБА_1 як власнику житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , земельну ділянку загальною площею 0,2499 га з кадастровим номером НОМЕР_1 , що знаходиться по АДРЕСА_1 , суд виходить з наступного.

За своєю правовою природою, повноваження відповідача щодо прийняття рішень про надання дозволів на виготовлення технічної документації із землеустрою та передачу земельних ділянок у власність є дискреційним повноваженням та виключною компетенцією уповноваженого органу.

Дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених проектом нормативно-правового акта.

Отже, дискреційне право органу виконавчої влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування обумовлене певною свободою (тобто вільним, або адміністративним, розсудом) в оцінюванні та діях, у виборі одного з варіантів рішень та правових наслідків.

Наділивши державні органи та осіб, уповноважених на виконання функцій держави дискреційними повноваженнями, законодавець надав відповідному органу держави та особам уповноважених на виконання функцій держави певну свободу розсуду при прийнятті управлінського рішення.

Згідно Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Адміністративний суд не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Аналіз норм Кодексу адміністративного судочинства України свідчить про те, що завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень, оскільки ключовим його завданням є здійснення правосуддя.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, позовні вимоги про зобов`язання Вельбівської сільської ради надати у власність ОСОБА_1 , як власнику житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , земельну ділянку загальною площею 0,2499 га з кадастровим номером НОМЕР_1 , що знаходиться по АДРЕСА_1 , з огляду на втручання в дискреційні повноваження відповідача, є такими, що виходять за межі завдань адміністративного судочинства, а тому задоволенню не підлягають.

Однак, з метою повного та належного захисту прав позивача, відповідно до частини другої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та зобов`язати Вельбівську сільську раду на черговій сесії повторно розглянути заяву ОСОБА_1 щодо безоплатного надання йому у власність земельної ділянки загальною площею 0,2499 га з кадастровим номером НОМЕР_1 , що знаходиться по АДРЕСА_1 з урахуванням висновків суду.

Таким чином, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Щодо клопотання позивача про встановлення судового контролю, суд зауважує, що відповідно до частини першою статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

У суду відсутні підстави вважати, що відповідач буде ухилятись від виконання судового рішення після набрання ним законної сили, а тому вжиття заходів судового контролю не є необхідним.

Згідно з частиною третьою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи положення вказаної статті, суд приходить до висновку про стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Вельбівської сільської ради на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору в розмірі 768,40 грн.

Керуючись статтями 241-245 Кодексу адміністративного судочинства України,

У Х В А Л И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) до Вельбівської сільської ради (вул. Жовтнева, 13, с. Вельбівка, Гадяцький район, Полтавська область, 37300, ) задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення тридцять другої сесії сьомого скликання Вельбівської сільської ради Гадяцького району Полтавської області від 03 грудня 2018 року "Про відмову в наданні дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки гр. ОСОБА_1 ".

Зобов`язати Вельбівську сільську раду на черговій сесії повторно розглянути заяву ОСОБА_1 щодо безоплатного надання йому у власність земельної ділянки загальною площею 0,2499 га з кадастровим номером НОМЕР_1 , що знаходиться по АДРЕСА_1 з урахуванням висновків суду.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Вельбівської сільської ради на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору в розмірі 768,40 грн (сімсот шістдесят вісім гривень сорок копійок).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду з урахуванням особливостей подання апеляційних скарг, встановлених пунктом 15.5 частини 1 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України в редакції від 03.10.2017 року.

Апеляційна скарга на дане рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя С.С. Бойко