Справа № 522/20607/18
Суддя: Бойко А.В.
Дата ухвалення: 2019-05-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П'ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 травня 2019 р.м.ОдесаСправа № 522/20607/18

Головуючий в 1 інстанції: Корой С. М.

Дата і місце ухвалення 04.02.2019р., м. Одеса

П'ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Бойка А.В.,

суддів: Осіпова Ю.В.,

Шевчук О.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 04 лютого 2019 року за позовом Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області про визнання протиправними та скасування постанов, -

В С Т А Н О В И В:

23.11.2018 року Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області звернулось до суду першої інстанції з адміністративним позовом до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області про визнання противоправними та скасування:

- постанови старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області ВП №57561222 від 31.10.2018 року в частині стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області виконавчого збору в розмірі 14892 грн.,

- постанови старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області від 31.10.2018 року ВП № 57561222 про стягнення виконавчого збору в розмірі 14892 грн.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 04 лютого 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області подало апеляційну скаргу, в якій посилалось на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення питання, неповним з'ясуванням судом обставин справи.

Апелянт посилався на те, що на виконання рішення Приморського районного суду м. Одеси від 20.02.2018 року по справі № 522/22702/17 Головним управлінням 12.10.2018 року було проведено перерахунок пенсії ОСОБА_2, а також зроблено необхідний розрахунок доплати до пенсії за період з 01.02.2012 року. Апелянт зазначив, що доплата пенсії за період з 01.01.2012 року по 31.12.2013 року в сумі 39319,10 грн. буде виплачена згідно з Порядком погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішенням суду, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 22.08.2018 року № 649.

Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зазначає, що згідно Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов'язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за якими є, зокрема, державний орган. Порядок № 649 був прийнятий саме для реалізації вимог вищевказаного Закону.

Апелянт вказує на те, що відповідно до п. 3 ч. 5 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий збір не стягується якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень».

Враховуючи те, що виконання рішення суду по справі № 522/22702/17 здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», та, відповідно, Порядку № 649, Головне управління ПФУ в Одеській області вважає, що виконавчий збір не підлягає стягненню в даному випадку.

Крім того, позивач посилався на те, що стягнення виконавчого збору за самостійне виконання рішення суду є неправомірним. Апелянт вказує на те, що фактично державним виконавцем не вчинено будь-яких дій, які б свідчили про реалізацію заходів примусового виконання рішення, передбачених ст. 10 Закону України «Про виконавче провадження», а рішення суду виконано Головним управлінням самостійно.

На підставі викладеного в апеляційній скарзі ставиться питання про скасування рішення Одеського окружного адміністративного суду від 04 лютого 2019 року та прийняття нової постанови, якою задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

15.04.2019 року Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області подало відзив на апеляційну скаргу, в якому просило відмовити у задоволенні апеляційної скарги.

Справу розглянуто судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження на підставі п.1 ч.1 ст. 311 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи колегія суддів дійшла наступного:

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 20 лютого 2018 року по справі № 522/22702/17 було задоволено адміністративний позов ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, визнано дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеської області щодо відмови у перерахунку раніше призначеної пенсії ОСОБА_2 на підставі довідки № 1.6.27-165 від 28.08.2012р. «Про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсій», наданої Державним підприємством обслуговування повітряного руху України - протиправними та зобов'язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеської області здійснити перерахунок та виплату заборгованості пенсії за минулий час на підставі довідки № 1.6.27-165 від 28.08.2012р. «Про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсій», наданої Державним підприємством обслуговування повітряного руху України за період: з 01 січня 2012 року по 31 грудня 2012 року, враховуючи офіційний індекс інфляції, наданий Міністерством фінансів України з 2012 року по 2018 рік на користь ОСОБА_2.

На виконання вказаного рішення суду Приморським районним судом м. Одеси 05.10.2018 року видано виконавчий лист № 522/22702/17.

31.10.2018 року старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Носенком С.Б. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №57561222 на підставі виконавчого листа, виданого судом 05.10.2018 року по справі 522/22702/17.

Згідно пункту 2 цієї постанови, боржнику надано строк для виконання рішення суду протягом 10 робочих днів та пунктом 3 постанови - стягнуто з боржника виконавчий збір у розмірі 14 892 грн.

Крім того, 31.10.2018 року старшим державним виконавцем винесено постанову №57561222 про стягнення з боржника - Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області виконавчого збору у розмірі 14892 грн..

Не погоджуючись з постановою старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області ВП №57561222 від 31.10.2018 року про відкриття виконавчого провадження в частині стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області виконавчого збору в розмірі 14892 грн. та з постановою від 31.10.2018 року ВП № 57561222 про стягнення виконавчого збору в розмірі 14892 грн., Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області оскаржило їх до суду першої інстанції.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що державний виконавець при винесенні оскаржуваних постанов діяв відповідно вимог Закону України «Про виконавче провадження», а тому відсутні підстави для їх скасування.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне:

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 1404-VIII).

Відповідно до статті 1 Закону № 1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з частиною першою статті 18 Закону № 1404-VIII виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Частиною 1 статті 26 Закону № 1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Згідно частин п'ятої, шостої статті 26 Закону № 1404-VIII виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов'язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

За рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною).

Згідно із ч. ч. 1, 2, 3, 4 ст. 27 Закону України №1404-VIII виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

За примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.

Державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Згідно висновку, викладеному Верховним Судом у постановах від 10 квітня 2019 року у справі №750/2414/17, від 20 лютого 2019 року у справі №712/5014/17, від 21 листопада 2018 року у справі №806/2188/16, стягнення виконавчого збору (крім визначених законом випадків, коли виконавчий збір не стягується) пов'язується з початком примусового виконання. Останнє розпочинається з прийняттям постанови про відкриття виконавчого провадження, у якій, з-поміж іншого, державний виконавець зобов'язаний зазначити суму виконавчого збору, яка підлягає стягненню.

Аналіз норм Закону України «Про виконавче провадження» показав, що за примусове виконання виконавчого документа справляється відповідний збір, про що державний виконавець зобов'язаний зазначити при відкритті виконавчого провадження та прийняти окреме рішення про стягнення з боржника виконавчого збору, тобто зазначення в постанові про відкриття виконавчого провадження про стягнення з боржника виконавчого збору є обов'язком державного виконавця.

Слід зазначити, що відповідно до ч. 5 вказаної статті 27 Закону України від 02.06.2016 року №1404-VIII виконавчий збір не стягується: 1) за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів (крім виконавчих документів про стягнення аліментів, за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за дванадцять місяців), накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню; 2) у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини; 3) якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень»; 4) за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону; 5) у разі виконання рішення приватним виконавцем; 6) за виконавчими документами про стягнення заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності цим Законом.

За частиною дев'ятою статті 27 Закону № 1404-VIII виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Відповідно до пункту 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Як на підставу для задоволення позовних вимог позивач посилається на виконання ним судового рішення 12.10.2018 року, шляхом здійснення перерахунку пенсії пенсіонеру, тобто до відкриття виконавчого провадження 31.10.2018 року.

Крім того, апелянт вказував на те, що відповідно до п. 3 ч. 5 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» в даному випадку виконавчий збір не стягується, оскільки виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень».

При цьому, позивач послався на Порядок погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 22 серпня 2018 р. № 649, зазначивши, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області здійснено перерахунку пенсії ОСОБА_2, а також зроблено відповідний розрахунок доплати пенсії. Доплата за період з 01.01.2012 року по 31.12.2013 року становить 39319,10 грн.

У зв'язку із набранням 28.08.2018 року чинності постановою КМУ № 649, виплата розрахованої доплати у розмірі 36319,10 грн. буде проводитись згідно з цим Порядком.

Позивач зазначає, що відповідно до Порядку № 649 Управлінням 18.01.2019 року відправлено інформацію про судові рішення, ухвалені з 01.01.2018 по 31.01.2018, за якими наявна сума невиплачених коштів.

В той же час, матеріали справи не містять доказів того, що на час прийняття оскаржуваних постанов у виконавчому провадженні №57561222 від 31.10.2018 року рішення Приморського районного суду м. Одеси по справі №522/22702/17 в частині виплати ОСОБА_2 заборгованості було виконано у повному обсязі.

При цьому, колегія суддів зазначає, що здійснення перерахунку пенсії є лише передумовою її виплати та не свідчить про виконання рішення суду у повному обсязі. В ході судового розгляду справи позивачем не було надано ані до суду, ані до відповідача жодного доказу, який свідчив би про вчинення позивачем дій, зазначених у пункті 5 Порядку № 649, зокрема направлення до Пенсійного фонду України:

документу, що підтверджує дату надходження судового рішення до боржника;

копію судового рішення (судових рішень) або виконавчого листа;

розрахунку суми, що підлягає виплаті, засвідченого керівником боржника або уповноваженою ним особою.

Таким чином, матеріали справи свідчать на користь того, що рішення Приморського районного суду м. Одеси по справі № 522/22702/17, яке набрало законної сили, в частині виплати ОСОБА_2 заборгованості по пенсії за період 01.01.2012 року по 31.12.2012 року залишається невиконаним, зокрема, і на момент розгляду даної справи, отже виконано не в повному обсязі.

З огляду на зазначене безпідставними є доводи апелянта про те, що ним виконано рішення суду до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Також колегія суддів вважає необґрунтованими посилання ГУ ПФУ в Одеській області на те, що в даному випадку судовий збір не стягується у відповідності до п. 3 ч. 5 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ч.ч.1-2 ст. 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Стягувач за рішенням суду про стягнення коштів з державного органу звертається до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у строки, встановлені Законом України "Про виконавче провадження", із заявою про виконання рішення суду.

Разом із заявою стягувач подає до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, документи та відомості, необхідні для перерахування коштів, згідно з переліком, затвердженим Кабінетом Міністрів України.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, Стягувач - ОСОБА_2 звернувся до Начальника Відділу Примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ в Одеській області із заявою про примусове виконання рішення, в якій просив відкрити виконавче провадження.

Таким чином, суд вважає, що виконання рішень суду про стягнення коштів відповідно до Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» здійснюється на підставі звернення стягувача за рішенням суду про стягнення коштів з державного органу до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у строки, встановлені Законом України "Про виконавче провадження", із заявою про виконання рішення суду.

Враховуючи те, що Стягувач звернувся до Відділу Примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ в Одеській області із заявою про примусове виконання рішення, посилання позивача на Закон України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» є безпідставним.

Крім того, дійсно в даному випадку боржником є Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області, тобто державний орган, однак вказаний виконавчий лист по справі № 522/22702/17 містить вимогу щодо зобов'язання вчинити певні дії, а не стягнення. Тому виконання вказаного виконавчого листа здійснюється у відповідності до норм Закону України «Про виконавче провадження», а не Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень».

Також слід зазначити, що вказаний виконавчий лист передбачає одноразовий характер виконання шляхом прийняття, реєстрації, розрахункового листа та подачі органам Державного казначейства відповідних платіжних документів, а не стягнення періодичних платежів.

Отже, в даному випадку, виконання виконавчого листа не відбувається у порядку, встановленому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», а тому п. 3 частини п'ятої статті 27 Закону № 1404-VIII не може бути застосований.

Таким чином, враховуючи те, що у встановлений законом строк для добровільного виконання рішення, підтвердження повного виконання позивачем до відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ в Одеській області не надано, державним виконавцем правомірно розпочато примусове виконання виконавчого документа та стягнуто виконавчий збір.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі №703/1115/17.

У свою чергу, колегія суддів зазначає, що рішення суду по справі № 522/22702/17 від 20 лютого 2018 року набрало законної сили, а отже, відповідно до ч. 2 ст. 14 КАС України, є обов'язковим до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України, а тому має бути виконано відповідачем у спосіб, встановлений рішенням суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 КАС України, судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання.

Частинами 1,3 статті 373 КАС України встановлено, що виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Виконавчий лист, а у випадках, встановлених цим Кодексом, - ухвала суду є виконавчими документами. Виконавчий лист, ухвала мають відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом.

На дату відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 522/22702/17, виданого Приморським районним судом міста Одеси 05 жовтня 2018 року, у державного виконавця не було законних підстав для того, щоб не вирішувати/не зазначати у постанові про відкриття виконавчого провадження питання про стягнення виконавчого збору за вказаним виконавчим документом.

Таким чином, визначаючи у постанові ВП №57561222 від 31.10.2018 року про відкриття провадження про стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області виконавчого збору в розмірі 14892 грн., та приймаючи постанову від 31.10.2018 року ВП № 57561222 про стягнення з ГУ ПФУ в Одеській області виконавчого збору в розмірі 14892 грн., державний виконавець відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області діяв на підставі та в межах своїх повноважень, та у відповідності до приписів Закону України «Про виконавче провадження», а тому вимога позивача про скасування вказаних постанов є безпідставною, та задоволенню не підлягає.

Оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та постановлено судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому, відповідно до ст. 316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.

Розподіл судових витрат відповідно до ст. 139 КАС України не здійснюється.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 312, 316, 321, 325, 327, 329 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 04 лютого 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення апеляційного суду, або з дня вручення учаснику справи повного судового рішення.

Суддя-доповідач: А.В. Бойко

Суддя: Ю.В. Осіпов

Суддя: О.А. Шевчук