Справа № 813/2091/16
Суддя: Смокович М.І.
Дата ухвалення: 2019-05-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

08 травня 2019 року

Київ

справа №813/2091/16

провадження №К/9901/22992/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Смоковича М. І.,

суддів: Бевзенко В.М., Білоус О.В.

розглянув у порядку письмового провадження у касаційній інстанції справу

за позовом ОСОБА_1 до Державної фіскальної служби України, Івано - Франківської митниці Державної фіскальної служби про скасування наказів та зобов'язання вчинити певні дії,

за касаційною скаргою Державної фіскальної служби України та Івано-Франківської митниці Державної фіскальної служби на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 06 квітня 2017 року, прийняту у складі колегії суддів: Грень Н.М.(головуючий), Гулкевич І.З., Клименко О.М., та постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 27 червня 2017 року, прийняту у складі колегії суддів: Ніколіна В.В. (головуючий), Багрія В.М., Качмара В.Я.

І. Суть спору

1. У червні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державної фіскальної служби України та Івано-Франківської митниці Державної фіскальної служби (далі - ДФС України, Івано-Франківська митниця ДФС), в якому з урахуванням уточнених позовних вимог, просив:

1.1. визнати незаконним і скасувати наказ ДФС України від 08 червня 2016 року №2283-о «Про припинення державної служби»;

1.2. визнати незаконним і скасувати наказ Івано-Франківської митниці ДФС від 09 червня 2016 року №231-к «Про звільнення ОСОБА_1»;

1.3. зобов'язати Державну фіскальну службу України запропонувати та працевлаштувати ОСОБА_1на посаді рівнозначній тій, яку він займав до звільнення.

3. В обґрунтування позову зазначає, що позивачу припинено державну службу на підставі пункту першого частини першої статті 88 Закону України «Про державну службу», у зв'язку із поновленням на посаді особи, яка раніше її займала. Позивач вважає, що припинення державної служби відбулось із порушенням норм чинного законодавства, оскільки йому не було запропоновано інші посади у митних органах. ІІ. Встановлені судами фактичні обставини справи

4. З липня 2003 року ОСОБА_1 перебував на службі в митних органах.

5. Наказом ДФС України від 16 січня 2016 року №52-о ОСОБА_1 призначений на посаду заступника начальника Івано-Франківської митниці ДФС, в порядку переведення з Львівської митниці ДФС.

6. Наказом ДФС України від 08 червня 2016 року №2283-о позивачу припинено державну службу на підставі пункту першого частини першої статті 88 Закону України від 10 грудня 2015 року № 889-VIII «Про державну службу», у зв'язку із поновленням ОСОБА_8 на посаді заступника начальника Івано-Франківської митниці ДФС за постановою Львівського окружного адміністративного суду від 04 січня 2016 року у справі №813/6010/15.

7. Наказом Івано-Франківської митниці ДФС від 09 червня 2016 року №231-к «Про звільнення ОСОБА_1» заступника начальника Івано-Франківської митниці ДФС ОСОБА_1 визнано таким, що припинив державну службу з 08 червня 2016 року відповідно до пункту першого частини першої статті 88 Закону України від 10 грудня 2015 року №889-VІІІ «Про державну службу».

8. Листом Івано-Франківської митниці ДФС від 14 червня 2016 року позивача повідомлено про припинення державної служби з 08 червня 2016 року, у зв'язку із поновленням на посаді державної служби особи, яка раніше її займала, відповідно до пункту першої частини першої статті 88 Закону України «Про державну службу».

ІІІ. Рішення судів першої та апеляційної інстанцій і мотиви їх ухвалення

9. Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 06 квітня 2017 року позовні вимоги задоволено у повному обсязі, внаслідок чого:

9.1. визнано протиправним та скасовано наказ ДФС України від 08 червня 2016 року №2283-о «Про припинення державної служби»;

9.2. визнано протиправним та скасовано наказ Івано-Франківської митниці ДФС від 09 червня 2016 року №231-к «Про звільнення ОСОБА_1».

9.3. зобов'язано ДФС України запропонувати та працевлаштувати ОСОБА_1 на посаді рівнозначній тій, яку він займав до припинення державної служби 08 червня 2016 року.

10. Постанова суду першої інстанції мотивована тим, що відповідачами не виконано вимоги законодавства в частині процедури звільнення працівника, оскільки не запропоновано позивачу рівнозначну посаду у тій же установі, що призвело до порушення прав позивача. Суд першої інстанції також, дійшов висновку, що єдиним правильним способом захисту порушеного права позивача є зобов'язання ДФС України запропонувати та працевлаштувати позивача і це зобов'язання повністю узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, який у своєму рішенні від 16 вересня 2015 у справі № 21-1465а15 вказав, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень.

11. Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 27 червня 2017 року постанова суду першої інстанції скасована в частині зобов'язання ДФС України запропонувати та працевлаштувати позивача на посаді рівнозначній тій, яку він займав до звільнення. В цій частині прийнято нову постанову, якою поновлено позивача на посаді заступника начальника Івано-Франківської митниці ДФС з 08 червня 2016 року. В іншій частині рішення суду залишено без змін.

12. Суд апеляційної інстанції погодився з правовою позицією суду першої інстанції в частині протиправності спірних наказів, проте дійшов висновку, що порушене право позивача повинно бути відновлене, але не шляхом зобов'язання ДФС України запропонувати та працевлаштувати позивача на посаді рівнозначній тій, яку він займав до припинення державної служби 08 червня 2016 року, а шляхом поновлення ОСОБА_1 на посаді заступника начальника Івано-Франківської митниці ДФС з 08 червня 2016року.

IV. Касаційне оскарження

13. ДФС України та Івано-Франківської митниця ДФС звернулись з касаційною скаргою, в якій з посиланням на норми чинного законодавства вважає, що суди першої та апеляційної інстанції не повно з'ясували обставини справи, порушили норми матеріального та процесуального права, у зв'язку з чим, просить суд касаційної інстанції скасувати рішення суду першої та апеляційної інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

14. В обґрунтування касаційної скарги відповідачами зазначено, що при прийнятті спірних наказів відповідачі діяли виключно в межах повноважень та у спосіб, що встановлений чинним законодавством. Вважають, що позивач підлягав негайному звільненню на підставі пункту першого частини першої статті 88 Закону України «Про державну службу», у зв'язку із поновленням за рішення суду працівника, який раніше обіймав цю посаду.

V. Релевантні джерела права й акти їх застосування

15. Статтею 327 Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів", що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - КАС України), обумовлено, що судом касаційної інстанції в адміністративних справах є Верховний Суд.

16. За правилами частини третьої статті 3 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

17. Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу VII "Перехідні положення" КАС України касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

18. Приписами частини першої статті 341 КАС України визначено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

19. Частиною другою статті 19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

20. Спірні правовідносини регулюються Законом України від 10 грудня 2015 року №889-VІІІ «Про державну службу» (далі - Закон №889-VІІІ).

21. Відповідно до статті 1 Закону №889-VIII державна служба - це публічна, професійна, політично неупереджена діяльність із практичного виконання завдань і функцій держави. Державний службовець - це громадянин України, який займає посаду державної служби в органі державної влади, іншому державному органі, його апараті (секретаріаті) (далі - державний орган), одержує заробітну плату за рахунок коштів державного бюджету та здійснює встановлені для цієї посади повноваження, безпосередньо пов'язані з виконанням завдань і функцій такого державного органу, а також дотримується принципів державної служби.

22. Згідно із пунктом 5 частини першої статті 83 Закону №889-VIII передбачено, що державна служба припиняється у разі настання обставин, що склалися незалежно від волі сторін (стаття 88 цього Закону).

23. Відповідно до пункту першого частини першої статті 88 Закону №889-VIII підставами для припинення державної служби у зв'язку з обставинами, що склалися незалежно від волі сторін, є поновлення на посаді державної служби особи, яка раніше її займала.

24. Відповідно до абзацу 2 пункту 13 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 06 березня 2008 року №2 Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ, при розгляді спорів з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби застосовуються положення, встановлені спеціальними законами. У разі коли ці закони зазначені питання не врегульовують, то необхідно субсидіарно застосовувати законодавство про працю, зокрема, Кодексу законів про працю України.

25. Пунктом 6 частини першої статті 40 Кодексу законів про працю України визначено, що трудовий договiр, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договiр до закiнчення строку його чинностi можуть бути розiрванi власником або уповноваженим ним органом лише у випадках: поновлення на роботi працiвника, який ранiше виконував цю роботу.

26. Відповідно до частини другої статті 40 Кодексу законів про працю України звiльнення з пiдстав, зазначених у пунктах 1, 2 i 6 цiєї статтi, допускається, якщо неможливо перевести працiвника, за його згодою, на iншу роботу.

VI. Позиція Верховного Суду

27. Перевірка законності судових рішень судів першої та апеляційної інстанції, згідно зі статтею 341 КАС України, здійснюється виключно у частині застосування норм матеріального та процесуального права.

28. Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом першої та апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права, Верховний Суд погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

29. З аналізу норм чинного законодавства, яке регулює особливості проходження та припинення державної служби вбачається, що підставою для припинення державної служби у зв'язку з обставинами, що склалися незалежно від волі сторін, є поновлення на посаді державної служби особи, яка раніше її займала, що передбачено пунктом першим частиною першою статті 88 Закону №889-VIII.

30. Припинення державної служби ОСОБА_1 на посаді заступника начальника Івано-Франківської митниці ДФС на підстав пункту першого частини першої статті 88 Закону №889-VIII, відбулося у зв'язку із поновленням на цій посаді за рішенням суду ОСОБА_8

31. Разом з цим, статтею 43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

32. Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 51 Кодексу законів про працю України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

33. Верховний Суд погоджується з висновком судів першої та апеляційної інстанції, що у розумінні приписів пункту першого частини першої статті 88 Закону №889-VIII та положень статті 40 Кодексу законів про працю України звільнення працівника допускається лише після надання роботодавцем пропозицій щодо всіх наявних вакансій на які може претендувати працівник та у разі відмови працівника від запропонованих посад.

34. В даному випадку відповідачами не було запропоновано позивачу всі наявні в ДФС України вакансії, що є порушення відповідачами норм діючого законодавства щодо звільнення позивача.

35. За таких обставин, Верховний вважає правильними висновки суду першої та апеляційної інстанції щодо визнання протиправними та скасування спірних наказів, якими було припинено державну службу позивачу.

36. Щодо відновлення порушеного права позивача, Верховний Суд зазначає наступне.

37. Відповідно до положень частини першої статті 235 Кодексу законів про працю України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

38. Верховний Суд зазначає, що на посаді заступника начальника Івано-Франківської митниці ДФС за рішенням суду поновлено ОСОБА_8 Тому, в даному випадку, ефективним засобом відновлення порушеного права позивача буде не поновлення позивача на цій же посаді, а надання ДФС України пропозицій позивачу щодо вакансій, на які може претендувати позивач, з урахуванням його фаху, кваліфікації, досвіду трудової діяльності. У разі погодження позивача з наданими пропозиціями - призначення його на відповідну посаду.

39. Саме у такий спосіб буде дотримано відповідачами вимоги чинного законодавства та відновить порушене право позивача, і разом з цим, не призведе до порушення прав ОСОБА_8, якого поновлено на цій посаді.

40. За таких обставин, Верховний Суд дійшов висновку, що суд першої інстанції обґрунтовано зобов'язав ДФС України запропонувати та працевлаштувати ОСОБА_1 на посаді рівнозначній тій, яку він займав до припинення державної служби 08 червня 2016 року. Висновки суду апеляційної інстанції щодо необхідності поновлення позивача на посаді заступника начальника Івано-Франківської митниці ДФС, в даному випадку, є необґрунтованими.

41. Згідно з статтею 352 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

42. Враховуючи, що судом першої інстанції ухвалене законне та обґрунтоване рішення, яке помилково скасоване в частині судом апеляційної інстанції, Верховний Суд вважає за необхідне скасувати постанову суду апеляційної інстанції та залишити в силі постанову суду першої інстанції.

43. З огляду на результат касаційного розгляду та відсутність документально підтверджених судових витрат, понесених учасниками справи у зв'язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, судові витрати розподілу не підлягають.

44. Керуючись статтями 341, 345, 349, 352, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Державної фіскальної служби України та Івано-Франківської митниці Державної фіскальної служби на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 06 квітня 2017 року та постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 27 червня 2017 року задовольнити частково.

2. Постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 27 червня 2017 року у справі № 813/2091/16 скасувати.

3. Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 06 квітня 2017 року у справі № 813/2091/16 залишити в силі.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий М. І. Смокович

Судді В.М. Бевзенко

О.В. Білоус