Справа № 160/8153/18
Суддя: Кадникова Ганна Володимирівна
Дата ухвалення: 2019-02-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 лютого 2019 року Справа № 160/8153/18
Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Кадникова Г.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,
ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 ., позивач) звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом про:
- визнання протиправними дій Управління Пенсійного фонду України в Кіровському районі м.Дніпропетровська, правонаступником якого є Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо припинення пенсійних виплат громадянину ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) з 01 лютого 2015 року;
- визнання протиправною бездіяльності Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (далі - ГУ ПФУ в Дніпропетровській області, відповідач), яка виразилася в не поновленні пенсійних виплат громадянину ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) після його звернення 20 жовтня 2017 року та невиплати пенсійних виплат за весь минулий час, тобто за період з 01 лютого 2015 року по теперішній час;
- зобов`язання ГУ ПФУ в Дніпропетровській області нарахувати та здійснити виплату громадянину ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) компенсацію втрати частини грошових доходів (пенсії);
- зобов`язання ГУ ПФУ в Дніпропетровській області подати у місячний строк з дня набрання судовим рішенням законної сили звіт про виконання постанови суду відповідно до ст. 382 КАС України;
- допустити негайне виконання рішення суду в частині виплати пенсії у межах суми за один місяць.
В обґрунтування вимог позивачем зазначено, що діями, що полягають у невиплаті та неперерахуванні пенсії, відповідач грубо порушив охоронювані Конституцією та Законами України права позивача, тим самим позбавивши його єдиного джерела для існування. Зазначив, що єдиним нормативним актом, що відповідно до вимог Конституції України регулює питання пенсійного забезпечення громадян України є Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Згідно ст.4 вказаного Закону виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення. Отже, ігноруючи право позивача на щомісячне отримання пенсії, не вживаючи встановлених Законом дій щодо нарахування та перерахування пенсії на належний та визначений позивачем рахунок, відповідач вчинив протиправну бездіяльність.
06.11.2018р. ухвалою суду відстрочено сплату судового збору до ухвалення судового рішення по справі.
Ухвалою суду від 06.11.2018р. позовну заяву залишено без руху на підставі ст.169 КАС України, зі встановленням строку для усунення виявлених недоліків.
Позивачем усунуті виявлені недоліки позовної заяви шляхом надання відповідних документів.
Ухвалою суду від 04.12.2018р. позовну заяву прийнято до розгляду та відповідно приписів ст.12 КАС України ухвалено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання.
26.12.2018р. відповідачем до суду подано відзив на позовну заяву з доповненнями від 04.01.2019р., за змістом якого проти задоволення позовних вимог заперечує, зазначивши, 20.10.2017р. позивач надав заяву про запит пенсійної справи з Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпрі та паспорт громадянина України з реєстрацією в Новокадацькому районі за адресою вул. Полунична, 4. Відповідно макету пенсійної справи внутрішньо переміщеної особи, пенсія ОСОБА_1 виплачена по 31.01.2015 року, оригінал пенсійної справи відсутній.
Порядок призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам затверджений Постановою № 365 (далі - Порядок) визначає механізм призначення (відновлення) внутрішньо переміщеним особам виплати пенсій. Документом, що підтверджує статус внутрішньо переміщеної особи, є довідка, видана особі відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 р. № 509 "Про облік внутрішньо переміщених осіб". До заяви про призначення (відновлення) соціальних виплат додається копія довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи та пред`являється оригінал такої довідки.
На запит №90/02 від 23.01.2018 Правобережного об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м.Дніпрі до управління соціального захисту населення Новокадацької районної у м.Дніпрі ради щодо перебування чи не перебування на обліку внутрішньо переміщеної особи ОСОБА_1 , управлінням було отримано відповідь від 24.01.2018 №388 про те, що позивач з питання отримання довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи до управління соціального захисту населення Новокадацької районної у м.Дніпрі ради не звертався.
Таким чином, на думку відповідача подальше пенсіонування позивача можливе за умови взяття на облік його як внутрішньо переміщеної особи в управлінні соціального захисту населення Новокадацької районної у м. Дніпрі ради, тобто за місцем фактичного проживання, за наявності довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи та на підставі прийнятого рішення комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам.
21.01.2019р. позивачем подано відповідь на відзив, яка за своїм змістом підтверджує обґрунтування позову.
Дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, судом встановлено, що ОСОБА_1 з 01.01.1991р. отримує пенсію за віком, що підтверджено наявними в матеріалах справи належним чином засвідченими копіями: паспорта громадянина України; довідки про присвоєння ідентифікаційного номера; пенсійного посвідчення НОМЕР_3 видане 17.02.1991 органом соціального захисту м.Краснодон Луганської області.
Зі змісту позову встановлено, що позивач був взятий на облік Управлінням Пенсійного фонду України в Кіровському районі м.Дніпропетровська, яке відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 16.12.2015 №1055 «Деякі питання функціонування територіальних органів Пенсійного фонду України», було реорганізоване шляхом злиття з управлінням Пенсійного фонду України в Бабушкінському районі м.Дніпропетровська та управлінням Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м.Дніпропетровська, внаслідок чого утворилося Центральне об`єднане управління Пенсійного України в м.Дніпропетровську, та яке, відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України №821 від 08.11.2017 «Деякі питання функціонування органів Пенсійного фонду України», реорганізоване шляхом приєднання до Головного управленні Пенсійного фонду в Дніпропетровській області. З 01.02.2015р. Управління ПФУ в Кіровському районі м.Дніпропетровська без повідомлення причин та підстав припинив пенсійні виплати. Рішення про припинення виплати пенсії чи повідомлення про прийняття такого рішення позивачем не отримано.
20.10.2017р. позивач зареєстрував своє місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 ., що підтверджується належним чином засвідченою копією паспорту громадянина України на ім`я позивача,. Також, 20.10.2017р. позивач звернувся до Правобережного об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м.Дніпрі зі заявою про запит пенсійної справи з Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м.Дніпрі.
ГУ ПФУ в Дніпропетровській області листом від 18.09.2018р. №С45-18ос повідомило, що до управління надійшов макет пенсійної справи ОСОБА_1 , пенсіонер перебував на обліку, як внутрішньо переміщена особа, пенсія виплачена по 31.01.2015 року, оригінал пенсійної справи відсутній.
Припинення або відновлення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам проводиться згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 08 червня 2016 року №365 «Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» (далі - Постанова №365), якою затверджено Порядок призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам та Порядок здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування.
Таким чином взяття на облік і подальше пенсіонування ОСОБА_1 можливе за умови взяття на облік внутрішньо переміщеної особи в управлінні соціального захисту населення Новокодацької районної у місті Дніпрі ради, відповідно до рішення комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, або надання письмової відмови від взяття на облік внутрішньо переміщеної особи управлінням соціального захисту населення Новокодацької районної у місті Дніпрі ради.
Розмір невиплачених коштів може бути нарахований тільки після надання зазначених вище документів з урахуванням норм ч.1 ст.46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»: нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії.
Не погодившись з відмовою відповідача, позивач звернувся з позовом за захистом своїх прав та інтересів.
Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд виходить з наступного.
Статус внутрішньо переміщеної особи врегульований Законом України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20 жовтня 2014 року №1706-VII (далі - Закон №1706-VII), відповідно до ст.7 якого для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав, зокрема, на пенсійне забезпечення здійснюється відповідно до законодавства України. Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв`язання проблем, пов`язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам.
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно із частиною першою ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Європейська соціальна хартія (переглянута) від 03.05.1996р., ратифікована Законом України від 14.09.2006р. №137-V, яка набрала чинності з 01.02.2007р. (далі - Хартія), визначає, що кожна особа похилого віку має право на соціальний захист (пункт 23 частини І). Ратифікувавши Хартію, Україна взяла на себе міжнародне зобов`язання запроваджувати усіма відповідними засобами досягнення умов, за яких можуть ефективно здійснюватися права та принципи, що закріплені у частині І Хартії.
Отже, право особи на отримання пенсії як складова частина права на соціальний захист є її конституційним правом, яке гарантується міжнародними зобов`язаннями України.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг визначає Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058-IV).
Частиною третьою статті 4 Закону №1058-IV встановлено, що виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.
Статтею 5 Закону №1058-IV передбачено, що дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, визначених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються, зокрема, порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням; порядок використання коштів ПФУ та накопичувальної системи пенсійного страхування.
Отже, нормативно-правовим актом, яким визначено підстави припинення пенсійних виплат (які є складовою порядку пенсійного забезпечення), є Закон №1058-IV. Підзаконні нормативно-правові акти у сфері правовідносин, врегульованих Законом №1058-IV, можуть застосовуватися виключно за умови, якщо вони не суперечать цьому Закону.
Відповідно до ч.1 ст.47 Закону №1058-IV пенсія виплачується щомісяця, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, або через установи банків у порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України.
Згідно із ч.1 ст.49 Закону №1058-IV виплата пенсії за рішенням територіальних органів ПФУ або за рішенням суду припиняється: 1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; 2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України (положення п.2 ч.1 ст.49 втратили чинність як такі, що є неконституційними, на підставі Рішення Конституційного Суду України від 07.10.2009р. №25-рп/2009); 3) у разі смерті пенсіонера; 4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; 5) в інших випадках, передбачених законом.
Наведений перелік підстав для припинення виплати пенсії за рішенням територіальних органів ПФУ є вичерпним та передбачає можливість припинення виплати пенсії з інших підстав лише у випадках, прямо передбачених законом.
Аналогічним чином підлягає застосуванню положення ст.46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 23.09.1999р. №1105-XIV (далі - Закон №1105-XIV), яке передбачає припинення страхової виплати у інший випадках передбачених законодавством.
Закріплене у Конституції України поняття «закон України» не підлягає розширеному тлумаченню, це - нормативно-правовий акт, прийнятий Верховною Радою України в межах її повноважень. Зміни до закону вносяться за відповідно встановленою процедурою Верховною Радою України шляхом прийняття закону про внесення змін. Нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України є підзаконними, а тому не можуть обмежувати права громадян, які встановлено законами.
Підставою припинення виплати пенсії стало не перебування позивача на обліку як внутрішньо переміщеної особи в Управлінні соціального захисту населення Новокодацької районної у місті Дніпрі ради.
Відповідно до ст.5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи засвідчує місце проживання внутрішньо переміщеної особи на період наявності підстав, зазначених у статті 1 цього Закону.
Належним чином засвідченої копією паспорту позивача серії НОМЕР_4 підтверджено, що місце його проживання з 20.10.2017р. зареєстровано за адресою: АДРЕСА_2 .
Таким чином, суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 не потребує взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, оскільки м.Дніпро є місцем його проживання, а не перебування.
Стосовно вимоги позивача про зобов`язання відповідача нарахувати та здійснити виплату компенсації втрат частини грошових доходів (пенсії), суд приходить до наступного висновку.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку із порушенням строків їх виплати», підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).
Стаття 2 цього ж Закону встановлює, що компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.
Згідно з ч.2 ст.46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів. Компенсація втрати частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно із законом.
Отже, підставою для здійснення компенсації громадянам втрати частини доходів є дотримання таких умов: 1) нарахування громадянину належних йому доходів (заробітної плати, пенсії, соціальних виплат, стипендії); 2) порушення встановлених строків їх виплати (як з вини так і без вини підприємств всіх форм власності і господарювання); 3) затримка виплати доходів один і більше календарних місяців; 4) зростання цін на споживчі товари і тарифи на послуги і 5) доходи не повинні носити разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата).
З метою реалізації Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку із порушенням строків їх виплати», Кабінетом Міністрів України 21.02.2001р. було прийнято постанову №159, якою затверджено Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати.
Відповідно до п.1 вказаного Порядку, його дія поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).
Пунктом 2 Порядку передбачено, що компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 01 січня 2001 року.
Згідно абз.1 п.4 Порядку, сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.
Таким чином, вимога позивача з цього приводу є обґрунтованою та підлягає задоволенню.
Щодо вимоги позивача допустити негайне виконання рішення суду в частині виплати пенсії в межах суми стягнення за один місяць, суд зазначає наступне.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.371 Кодексу адміністративного судочинства України негайно виконуються рішення суду про присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів - у межах суми стягнення за один місяць.
Оскільки вимоги позивача стосуються присудженню виплати пенсії та вони є такими, що підлягають задоволенню, суд прийшов до висновку про наявність підстав допустити негайне виконання рішення суду в частині виплати пенсії в межах суми стягнення за один місяць.
Щодо вимоги про зобов`язання відповідача подати звіт про виконання судового рішення суд зазначає, що в силу положень ч.1 ст.382 КАС України, суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення. Зазначене є правом суду, а не обов`язком.
Наведені процесуальні приписи не є імперативними, передбачають диспозитивну поведінку суду щодо зобов`язання суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.
Водночас, позивачем не наведено обставин, які б викликали у суду сумнів у тому, що відповідач може ухилятись від виконання судового рішення, у зв`язку з чим у суду відсутні підстави для застосування приписів ст.382 КАС України щодо встановлення судового контролю шляхом зобов`язання відповідача подати звіт про виконання рішення суду.
Отже, суд вважає, що зобов`язати надати такий звіт, це право суду, а не обов`язок, а тому, в задоволенні даної вимоги необхідно відмовити.
Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.
Ухвалою суду від 03.12.2018р. позивачу відстрочено сплату судового збору до ухвалення судового рішення по справі.
Згідно ч.2 ст.133 КАС України, якщо у строк, встановлений судом, судові витрати не будуть оплачені, позовна заява залишається без розгляду або витрати розподіляються між сторонами відповідно до судового рішення у справі, якщо сплату судових витрат розстрочено або відстрочено до ухвалення судового рішення у справі.
Враховуючи, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, судові витрати підлягають стягненню з відповідача в дохід бюджету.
Керуючись ст.ст.133, 241-246, 250, 255, 371, 382 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.
Визнати протиправними дії Управління Пенсійного фонду України в Кіровському районі м.Дніпропетровська, правонаступником якого є Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо припинення пенсійних виплат громадянину ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) з 01 лютого 2015 року.
Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, яка виразилася в непоновленні пенсійних виплат громадянину ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) після його звернення 20 жовтня 2017 року та невиплати пенсійних виплат за весь минулий час, тобто за період з 01 лютого 2015 року по теперішній час.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області нарахувати та здійснити виплату громадянину ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) компенсацію втрати частини грошових доходів (пенсії).
Допустити негайне виконання рішення суду в частині виплати пенсії у межах стягнення за один місяць, відповідно до п.1 ч.1 ст.371 КАС України.
В іншій частині вимог - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Г. В.Кадникова