Справа № 826/5817/18
Суддя: Кузьмишина Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2019-05-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/5817/18 Суддя (судді) першої інстанції: Каракашьян С.К.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Кузьмишиної О.М.,

суддів: Костюк Л.О., Пилипенко О.Є.,

за участю секретаря судового засідання Пушенко О.І.,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві на рішення Окружного адміністративного суду м.Києва від 28 листопада 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві про визнання протиправними дій, зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулась до Окружного адміністративного суду м. Києва із позовною заявою до Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, в якій просить суд:

- визнати дій відповідача про відмову у здійсненні позивачу перерахунку щомісячного довічного грошового утримання з 18 січня 2017року без застосування максимального розміру її виплати згідно з постановою від 08 червня 2017 року Деснянського районного суду суду та постановою Київського апеляційного суду від 11 липня 2017 року, а також утримання із пенсії 18 686 грн. 17 коп. протиправними;

- зобов'язати відповідача здійснити ОСОБА_1 перерахунок щомісячного довічного грошового утримання на підставі постанови Деснянського районного суду м. Києва від 08 червня 2017 року та постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 11 липня 2017 року, починаючи з 18 січня 2017 року без врахування обмеження розміру пенсії десятьма прожитковими мінімумами, встановленими для осіб, які втратили працездатність, виплатити різницю між нарахованою та фактично виплаченою сумою, а в подальшому виплачувати з врахуванням перерахунку, без обмеження максимального розміру грошового утримання, а також припинити незаконне утримання із пенсії 18 686 грн. 17 коп. та повернути утримані кошти починаючи з лютого 2018 року.

Позовні вимоги вмотивовані тим, що відповідач не виконав покладеного на нього законодавством обов'язку щодо перерахунку пенсії позивачу та не здійснив виплату пенсії у розмірі, визначеному чинним законодавством та встановленому в рішенні суду, незаконно утримав виплачену пенсію.

Рішенням Окружного адміністративного суду м.Києва від 28.11.2018 р. позов ОСОБА_1 задоволено частково. Суд вийшов за межі позовних вимог та визнав протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо проведення виплати пенсії ОСОБА_1 з обмеженням її максимального розміру на рівні 10 740, 00 грн. Зобов'язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві виплачувати ОСОБА_1 призначену їй пенсію без обмеження її максимальним розміром. Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо визначення переплати пенсії ОСОБА_1 в розмірі 18 686,17 грн. за період з 18.01.2017 по 31.12.2017. Зобов'язано Головне управління Пенсійного фонду України у м. Києві виплатити ОСОБА_1 різницю між нарахованою пенсією без обмеження її максимальним розміром та отриманою пенсією з лютого 2018 року. В іншій частині позову відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій він просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким в задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що здійснення перерахунку пенсії без обмеження максимальним розміром пенсії після виконання постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 11.07.2017 р. є безпідставними, оскільки при розгляді даної справи позивач не просила здійснити перерахунок пенсії без обмеження її максимальним розміром.

Апелянт вказує, що судом першої інстанції не досліджено той факт, що спірні правовідносини між сторонами перейшли до стадії виконання судового рішення. Отже, у випадку, якщо позивач вважає, що дією або бездіяльністю відповідача на виконання постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 11.07.2017 р. порушено її права, свободи та інтереси, то вона повинна звернутися до суду в порядку ст. 267 КАС України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) із заявою про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності відповідача, а не звертатися до суду з окремим позовом.

Позивач не скористалась своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу в установлений судом строк.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 21.03.2019 р. відкрито апеляційне провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку письмового провадження відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України.

У відповідності до ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції - скасуванню, з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 , на час звернення з позовом до суду, перебуває на обліку в Лівобережному об'єднаному управління Пенсійного фонду України в м. Києві та отримує пенсію по втраті годувальника відповідно до Закону України «Про прокуратуру».

Судом встановлено, що постановою Деснянського районного суду м. Києва від 08.06.2017 у справі №754/2667/17 визнано неправомірним рішення Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в місті Києві щодо відмови ОСОБА_2 в проведенні перерахунку пенсії по втраті годувальника у зв'язку з підвищенням заробітної плати працівникам прокуратури відповідно до Закону України «Про прокуратуру» на підставі довідки Генеральної прокуратури України № 18 - 1743 зп від 23.12.2016 року.

Зобов'язано Лівобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України в місті Києві провести перерахунок пенсії ОСОБА_2 на підставі довідки Генеральної прокуратури України № 18 - 1743 зп від 23.12.2016 року відповідно ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру», виходячи з розрахунку 60 % від суми заробітку за відповідною посадою та виплатити заборгованість по виплаті пенсії починаючи з 27 серпня 2016 року без урахуванням обмеження розміру пенсії десятьма прожитковими мінімумами, встановленими для осіб, які втратили працездатність.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 11.07.2017 постанову Деснянського районного суду м. Києва від 08.06.2017 року скасовано в частині задоволених позовних вимог про зобов'язання Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в місті Києві провести перерахунок пенсії ОСОБА_2 на підставі довідки Генеральної прокуратури України № 18 - 1743 зп від 23.12.2016 року відповідно ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру», виходячи з розрахунку 60 % від суми заробітку за відповідною посадою за період з 27 серпня 2016 року по 17 січня 2017 року та виплатити заборгованість по виплаті пенсії починаючи з 27 серпня 2016 року без урахуванням обмеження розміру пенсії десятьма прожитковими мінімумами, встановленими для осіб, які втратили працездатність. Постанову Деснянського районного суду м. Києва від 08.06.2017 р. в частині визнання неправомірним рішення Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в місті Києві щодо відмови ОСОБА_2 в проведенні перерахунку пенсії по втраті годувальника у зв'язку з підвищенням заробітної плати працівникам прокуратури відповідно до Закону України «Про прокуратуру» на підставі довідки Генеральної прокуратури України № 18 - 1743 зп від 23.12.2016 року та зобов'язання Лівобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України в місті Києві провести перерахунок пенсії ОСОБА_2 на підставі довідки Генеральної прокуратури України № 18 - 1743 зп від 23.12.2016 року відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру», виходячи з розрахунку 60 % від суми заробітку за відповідною посадою починаючи з 18 січня 2017 року - залишено без змін.

Водночас, листом від 11.12.2017 №10513/13 Лівобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Києві повідомило ОСОБА_1 , що у останньої виникла переплата пенсії в розмірі 18 686, 17 грн. за період з 18.01.2017р. по 31.12.2017р. в зв'язку з виконанням рішенням суду та запропоновано сплатити вказану суму переплати.

ОСОБА_1 звернулась до Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві із заявою, в якій просила переглянути рішення щодо виконання постанови Деснянського районного суду м. Києва та Київського апеляційного адміністративного суду щодо застосування обмеження десятьма прожитковими мінімумами для осіб, які втратили працездатність, та виплатити різницю між отриманою пенсією та перерахованою, починаючи з 17 січня 2017 року.

На вказане звернення позивача, Лівобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Києві повідомило, що перерахунок пенсії проведено із врахуванням норм Закону України "Про прокуратуру", в якому зазначено, що максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, встановлених для осіб, які втратили працездатність. Тимчасово, по 31 грудня 2017 року, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10 740,00 гривень.

Вважаючи дії відповідача неправомірними, а свої права та охоронювані законом інтереси порушеними, позивач звернулась з позовом до суду.

Приймаючи рішення, суд першої інстанції виходив із того, що особи, яким пенсії призначені до 01.01.2016 р. на підставі Закону № 2262-ХІІ, мали право на отримання їх без обмеження граничним розміром, що прямо передбачено пунктом 2 Прикінцевих положень Закону № 911-VIII. Окрім того, суд першої інстанції зазначив, що рішенням Конституційного Суду України від 20.12.2016 р. № 7-рп/2016 положення Закону № 2262-ХІІ (у редакції за змінами, внесеними Законом № 911-VIII) щодо обмеження пенсій військовослужбовців у період з 01.01.2016 р. по 31.12.2016 р. визнано неконституційними, а тому пенсія позивача як така, що була їй призначена у 2006 році, обмеженню граничним розміром не підлягала, що обумовлює протиправність дій відповідача щодо її обмеження та наявність правових підстав для задоволення позову в цій частині вимог. Суд першої інстанції визнав, що ефективним захистом порушених прав позивача є зобов'язання суб'єкта владних повноважень виплачувати ОСОБА_1 призначену їй пенсію без обмеження її максимальним розміром. А відтак їй підлягає виплата різниця між нарахованою пенсією без обмеження її максимальним розміром та отриманою пенсією з лютого 2018 року.

Суд першої інстанції зазначив, що питання невиконання судового рішення вирішується шляхом судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах, а не поданням окремого позову. Предметом даного позову є саме обмеження розміру вже перерахованої пенсії.

Зважаючи на те, що сторонами не надано жодного розпорядчого документа про утримання грошових коштів з пенсії позивача, як і відсутнє рішення суду про проведення стягнень з пенсії позивача за зайво виплачені на думку відповідача кошти, лист Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України від 11.12.2017 №10513/13 не є рішенням суб'єкта владних повноважень в розумінні Кодексу адміністративного судочинства, а сам по собі він не створює жодних прав та обов'язків особі, якій його адресовано. Отже, стягненню з позивача відповідачем коштів пенсії в сумі 18 686,17 грн. не підлягають, а таке утримання частини пенсії позивача суперечить нормам ст. 1215 ЦК України та ст. 50 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Так, на час призначення позивачеві пенсії пенсійне забезпечення працівників прокуратури визначалося статтею 501 Закону України «Про прокуратуру» від 5 листопада 1991 року № 1789-XII (надалі - Закон № 1789-XII).

Частиною 18 статті 501 Закону № 1789-XII, у редакції на час призначення позивачу пенсії, передбачено, що призначені працівникам прокуратури пенсії перераховуються у зв'язку з підвищенням заробітної плати відповідних категорій прокурорсько-слідчих працівників. Перерахунок призначених пенсій провадиться з першого числа місяця, що йде за місяцем, в якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії. Якщо при цьому пенсіонер набув права на підвищення пенсії, різницю в пенсії за минулий час може бути виплачено йому не більш як за 12 місяців. Перерахунок пенсій провадиться з урахуванням фактично отримуваних працівником виплат і умов оплати праці, що існували на день його звільнення з роботи.

Законом України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28 грудня 2014 року № 76-VIII, який набрав чинності 1 січня 2015 року (надалі - Закон № 76-VIII), внесено зміни до статті 501 Закону України «Про прокуратуру» № 1789-ХІІ, зокрема, частину 18 викладено у такій редакції: «Умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України».

Пунктом 5 розділу III Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року № 213-VIII передбачено, що у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до перелічених законів України, зокрема, Закону України «Про прокуратуру» № 1789-ХІІ.

З 15 липня 2015 року набрав чинності Закон України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII, відповідно до підпункту 1 пункту 3 розділу ХІІ «Прикінцеві положення» якого визнано таким, що втратив чинність Закон України «Про прокуратуру» від 5 листопада 1991 року № 1789-ХІІ, крім пункту 8 частини 1 статті 15, частини 4 статті 16, абзацу першого частини 2 статті 46-2, статті 47, частини 1 статті 49, частини 5 статті 50, частин 3, 4, 6 та 11 статті 50-1, частини 3 статті 51-2, статті 53 щодо класних чинів.

Підстави та порядок перерахунку пенсії працівників прокуратури, передбачені статтею 86 Закону України «Про прокуратуру» № 1697-VII, відповідно до частини 20 якої (у редакції Закону України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" № 76-VIII) умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 9 грудня 2015 року № 1013 "Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів" підвищено розміри заробітку працюючих працівників прокуратури.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З урахуванням такого елемента принципу верховенства права, як пропорційність (розмірність) Конституційний Суд України зазначив, що передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними, а оскільки держава зобов'язана регулювати економічні процеси, встановлювати й застосовувати справедливі та ефективні форми перерозподілу суспільного доходу з метою забезпечення добробуту всіх громадян, то механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження справедливого балансу між інтересами окремих осіб і інтересами всього суспільства. При цьому зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

Принцип збалансованості інтересів людини з інтересами суспільства сформульовано й у практиці Європейського суду з прав людини. Так, у рішенні від 7 липня 1989 року у справі "Сорінг проти Сполученого Королівства" Суд зазначив, що Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) "спрямована на пошук справедливого співвідношення між потребами, пов'язаними з інтересами суспільства в цілому, і вимогами захисту основних прав людини". У рішенні від 17 жовтня 1986 року у справі "Ріс проти Сполученого Королівства" Суд зазначив, що, з'ясовуючи, чи існує позитивне зобов'язання стосовно людини, "належить врахувати справедливий баланс, який має бути встановлений між інтересами всього суспільства й інтересами окремої людини".

У рішенні від 9 жовтня 1979 року у справі "Ейрі проти Ірландії" Суд констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового.

Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат (рішення Суду від 12 жовтня 2004 року у справі "Кйартан Асмудсон проти Ісландії").

Європейський суд з прав людини у рішенні "Великода проти України" від 3 червня 2014 року зазначив, що законодавчі норми можуть змінюватися й передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

У Рішенні Конституційного Суду України від 9 лютого 1999 року № 1-рп/99 цей суд зазначив, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині 1 статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Верховний Суд у постанові від 20 лютого 2018 року (справа К/9901/5338/18) висловив свою позицію стосовно перерахунку пенсії у зв'язку із прийняттям постанови Кабінету Міністрів України від 9 грудня 2015 року № 1013 "Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів" та Закону України "Про прокуратуру" № 1697-VII. Суд вказав на відсутність правових підстав перерахунку пенсії працівникам прокуратури відповідно до статті 501 Закону України "Про прокуратуру" № 1789-XII.

На час прийняття постанови Кабінетом міністрів України від 9 грудня 2015 року № 1013, з прийняттям якої позивач пов'язує виникнення у нього права на перерахунок пенсії, а також на час звернення позивача до пенсійного органу із заявою про перерахунок пенсії (22.12.2016 р.) положення статті 501 Закону України "Про прокуратуру" від 5 листопада 1991 року № 1789-ХІІ, які регулювали порядок перерахунку пенсій, втратили чинність.

Положень, які б закріплювали можливість перерахунку пенсії у зв'язку з підвищенням розміру заробітку працюючих працівників прокуратури, постанова Кабінету Міністрів України від 9 грудня 2015 року № 1013 не містить.

Оскільки відповідач є територіальним органом виконавчої влади, який в своїй діяльності керується Конституцією України, законами України, указами Президента, постановами Верховної Ради України, актами Кабінету Міністрів України, які прийняті відповідно до Конституції та законів України, іншими нормативно-правовими актами, він не мав підстав здійснювати позивачу перерахунок пенсії на умовах та в порядку, закріплених нормою, що втратила чинність.

Положення Закону України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" № 76-VIII, якими частину 18 статті 501 Закону України "Про прокуратуру" № 1789-XII та частину 20 статті 86 Закону України "Про прокуратуру" № 1697-VII викладено у новій редакції, не були визнані неконституційними Конституційним Судом України, який до того ж у рішенні від 26 грудня 2011 року № 20-рп/2011 вказав, що одним із визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень, а тому посилання позивачки на порушення статті 22 Конституції України у зв'язку зі зміною правого регулювання спірних правовідносин є помилковим.

Норма Закону України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28 грудня 2014 року № 76-VIII, якою внесено зміни до статті 501 Закону України «Про прокуратуру» № 1789-ХІІ, зокрема, частину 18 викладено у такій редакції: «Умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України» не підлягає застосуванню у зв'язку із тим, що пунктом 5 розділу III Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року № 213-VIII передбачено, що у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до перелічених законів України, зокрема, Закону України «Про прокуратуру» № 1789-ХІІ.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що з 1 грудня 2015 року - дати набрання чинності постановою Кабінету Міністрів України від 9 грудня 2015 року № 1013 "Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів" та у зв'язку з набранням у подальшому чинності Законом України "Про прокуратуру" № 1697-VII, яким по-іншому врегульовані правовідносини, пов'язані із пенсійним забезпеченням працівників прокуратури, пенсії, призначені за статтею 501 Закону України "Про прокуратуру" № 1789-ХІІ, не підлягають перерахунку у зв'язку з підвищенням розміру заробітку працюючих працівників прокуратури.

Проаналізувавши наведені норми законодавства в сукупності з обставинами даної справи й наявними у ній доказами, колегія суддів дійшла висновку про те, що право на перерахунок пенсії може бути реалізовано позивачем на підставі тих норм, які діють на час виникнення обставин для такого перерахунку, в даному випадку це є судові рішення, які набрали законної сили та підлягають виконанню. Разом з тим, з урахуванням часу звернення до відповідного органу, та, зважаючи, що на час звернення позивача за перерахунком розміру пенсії такої підстави для перерахунку призначених працівникам прокуратури пенсій як збільшення розміру заробітної плати на законодавчому рівні не встановлено, а Урядом будь-яких умов для перерахунку не визначено, у відповідача не було правових підстав для здійснення такого перерахунку, тим більше без обмеження її максимальним розміром, а тому Лівобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Києві, приймаючи рішення про відмову в перерахунку пенсії позивача без обмеження її максимальним розміром, діяло на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Виходячи із наведеного вище, колегія суддів приходить до висновку про помилковість висновків суду першої інстанції стосовно зобов'язання відповідача виплачувати пенсію позивачу без обмеження її максимальним розміром.

В той же час, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції стосовно того, що утримання та стягнення з позивача відповідачем коштів пенсії в сумі 18 686,17 є протиправним, оскільки такі дії суперечать нормам ст.1215 ЦК України та ст. 50 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Так, відповідно до ст. 50 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку.

Відрахування з пенсії провадяться в установленому законом порядку на підставі судових рішень, ухвал, постанов і вироків (щодо майнових стягнень), виконавчих написів нотаріусів та інших рішень і постанов, виконання яких відповідно до закону провадиться в порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Відповідно до ст. 103 Закону України «Про пенсійне забезпечення» суми пенсії, над міру виплачені пенсіонерові внаслідок зловживань з його боку (в результаті подання документів з явно неправильними відомостями, неподання відомостей про зміни у складі членів сім'ї тощо), стягуються на підставі рішень органу, що призначає пенсії.

Механізм повернення коштів, надміру виплачених за призначеними пенсіями, та списання територіальними органами Пенсійного фонду України сум переплат пенсій, що є безнадійними до стягнення, визначено Порядком повернення сум пенсій, виплачених надміру, та списання сум переплат пенсій, що є безнадійними до стягнення, затвердженим Постановою правління Пенсійного фонду України 21.03.2003 №6-4 (надалі - Порядок №6-4).

Пунктами 3 та 4 Порядку № 6-4 встановлено, що суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду України чи в судовому порядку відповідно до статті 50 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Рішення про стягнення приймає територіальний орган Пенсійного фонду України, в якому пенсіонер перебуває на обліку як одержувач пенсії (додаток 1).

У разі припинення виплати пенсії відповідно до частини першої статті 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» решта переплати пенсії, що стягувалася за рішенням територіального органу Пенсійного фонду України, або суми пенсії, виплачені надміру внаслідок рахункової помилки, у випадку відмови пенсіонера від добровільного повернення виплачених сум стягуються в судовому порядку.

Відповідно до ст.1215 ЦК України не підлягають поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що відповідальність пенсіонера наступає виключно у випадках свідомого надання особисто пенсіонером особистої недостовірної інформації або неповідомлення органу, який призначає пенсію, відомих йому обставин, що зумовлюють зменшення призначеної пенсії.

Таким чином, на пенсіонера може бути покладений обов'язок про повернення надміру виплаченої пенсії лише у випадку встановлення і доведення об'єктивними даними зловживань з його боку, тобто наявність об'єктивно встановленої вини в наданні недостовірних даних. При цьому, в разі, якщо порушення пенсійного законодавства допустила установа (підприємство, організація), то позивач в свою чергу не повинен нести відповідальність за надання до Управління Пенсійного фонду відомостей за достовірність яких відповідає саме ця установа.

Поряд з цим, судом першої інстанції вірно зазначено, що сторонами не надано жодного документа про утримання грошових коштів з пенсії позивача, або рішення суду про проведення стягнень з пенсії позивача за зайво виплачені, на думку відповідача, кошти.

Натомість лист Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України від 11.12.2017 №10513/13 не є рішенням суб'єкта владних повноважень в розумінні Кодексу адміністративного судочинства, а сам по собі він не створює жодних прав та обов'язків особі, якій його адресовано.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи вищенаведене, доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції.

Таким чином, колегія суддів вирішила згідно ст. 317 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким в задоволенні позову відмовити з огляду на допущення судом першої інстанції порушення норм матеріального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 257 КАС України за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.

Так, згідно ч. 1 ст. 260 КАС України питання про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі.

Згідно з п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності.

Керуючись ст.ст. 229, 243, 244, 250, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду в м.Києві задовольнити.

Рішення Окружного адміністративного суду м.Києва від 28 листопада 2018 скасувати та прийняти нове, яким в задоволенні позову відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя: О.М. Кузьмишина

Судді: Л.О.Костюк

О.Є.Пилипенко