Справа № 200/11376/18-а
Суддя: Сіваченко Ігор Вікторович
Дата ухвалення: 2019-05-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2019 року справа №200/11376/18-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Сіваченка І.В., суддів: Гаврищук Т.Г., Блохіна А.А., секретар судового засідання Верховецька Г.О., за участі представника відповідача Помалюк І.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «VIP БЕТОН» на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 25 лютого 2019 року (повне судове рішення складено 06 березня 2019 року у м. Слов’янську) у справі № 200/11376/18-а (суддя в І інстанції Зеленов А.С.) за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «VIP БЕТОН» до Головного управління ДФС у Донецькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

УСТАНОВИВ:

В жовтні 2018 року Товариство з обмеженою відповідальністю «VIP БЕТОН» (далі – ТОВ «VIP БЕТОН») звернулось до суду з позовом до Головного управління ДФС у Донецькій області (далі – ГУ ДФС Донецькій області) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 31.08.2018 № про застосування штрафу у розмірі 20 % на суму 201 784,25 грн. та податкового повідомлення-рішення від 31 серпня 2018 року № про застосування штрафу у розмірі 10% на суму 72 478,56 грн. (т.1 а.с.4-7).

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що ГУ ДФС у Донецькій області на підставі акту камеральної перевірки прийнято податкові повідомлення-рішення про застосування штрафу у розмірі 10% та 20% за затримку сплати грошових зобов’язань з податку на додану вартість, які є протиправними та такими, що підлягають скасуванню з огляду на порушення відповідачем норм податкового законодавства.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 25 лютого 2019 року позовні вимоги задоволені частково.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення ГУ ДФС у Донецькій області від 31 серпня 2018 року № форми «Ш», в частині визначення ТОВ «VIP БЕТОН» податкового зобов’язання зі сплати штрафних (фінансових) санкцій з податку на додану вартість у розмірі 34 226,60 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з таким судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив суд скасувати рішення місцевого суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог, прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Апелянт наголошує, що лише з 01 січня 2017 року податковий орган має право проводити камеральні перевірки своєчасності сплати узгодженої суми податкового (грошового) зобов’язання виключно на підставі даних, що зберігаються (опрацьовуються) у відповідних інформаційних базах з січня місяця 2017 року. Натомість, події 2014-2016 років не можливо перевіряти за допомогою норм, яких не було на момент сплати грошових зобов’язань. Предметом перевірки, за висновками якої прийняті спірні податкові повідомлення-рішення, була не податкова звітність, а саме своєчасність сплати грошового зобов’язання з грудня 2014 року по липень 2018 року, що є предметом документальної перевірки (за періоди 2014-2016 років).

Відповідач також подав апеляційну скаргу, яка ухвалою Першого апеляційного адміністративного суду від 14 травня 2019 року була повернута.

В судовому засіданні представник відповідача заперечував проти задоволення апеляційної скарги. Представник позивача до апеляційного суду не прибув.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі, залишити без задоволення, з таких підстав.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що 9 серпня 2018 року відповідачем була проведена камеральна перевірка позивача щодо питання своєчасності сплати узгоджених сум податкових зобов’язань з податку на додану вартість за період з 30.12.2014 по 23.07.2018, за результатами якої було складено акт від 09 серпня 2018 року № 1479/05-99-46-03/34798371. За висновками акту перевірки було встановлено несвоєчасність сплати самостійно визначеного грошового зобов’язання з податку на додану вартість по деклараціям за періоди: листопад 2014 року – лютий 2015 року, травень 2015 року, червень 2015 року, вересень 2015 року – лютий 2018 року, у загальній сумі 996 415,25 грн. з затримкою більше 30 календарних днів та на суму 724 785,60 грн. з затримкою до 30 календарних днів; по уточнюючим розрахункам з податку на додану вартість у зв'язку з виправленням самостійно виявлених помилок; по податковому повідомленню-рішенню у загальній сумі 2270,00 грн., із затримкою більше 30 календарних днів.

31 серпня 2018 року відповідачем відповідно до акту перевірки від 9 серпня 2018 року №1479/05-99-46-03/34798371 та на підставі статті 126 Податкового кодексу України (далі – ПК України) були прийняті податкові повідомлення-рішення:

- № форми «Ш», яким ТОВ «VIP БЕТОН» визначено податкове зобов’язання зі сплати штрафних санкцій з податку на додану вартість у розмірі 201 784,25 грн.;

- № форми «Ш», яким ТОВ «VIP БЕТОН» визначено податкове зобов’язання зі сплати штрафних санкцій з податку на додану вартість у розмірі 72 478,56 грн. (т.1 а.с.24,29).

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, колегія суддів зазначає таке.

Рішення місцевого суду оскаржено лише позивачем. Відповідно до частини першої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Таким чином, оскільки судове рішення відповідачем не оскаржене, апеляційному перегляду підлягає рішення місцевого суду лише в частині незадоволених позовних вимог. В іншій частині судове рішення апеляційному перегляду не підлягає і має бути залишено без змін.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади зобов’язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.

Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб’єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб’єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб’єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Частиною 1 ст. 6 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (ст.71 КАС України).

Згідно ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначення переліку податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, права та обов’язки платників податків, компетенція контролюючих органів, повноваження і обов’язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, визначаються положеннями ПК України.

Відповідно до статті 67 Конституції України кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Згідно з пунктом 54.1 статті 54 ПК України, крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов'язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов'язання та/або пені вважається узгодженою.

Відповідно до пункту 57.1 статті 57 ПК України, платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Податкове повідомлення-рішення є способом реалізації податковим органом владних управлінських функцій.

За змістом статей 54, 58 ПК України підставою для винесення податкового повідомлення-рішення є акти перевірок контролюючого органу, у яких зафіксовані порушення податкового законодавства.

Відповідно до п. 126.1 ст. 126 ПК України, у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов'язання (крім випадків, передбачених пунктом 126.2 цієї статті) протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах: при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу; при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.

Відповідно до пункту 76.1 статті 76 ПК України камеральна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу без будь-якого спеціального рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) такого органу або направлення на її проведення.

Камеральній перевірці підлягає вся податкова звітність суцільним порядком.

Згода платника податків на перевірку та його присутність під час проведення камеральної перевірки не обов'язкова.

Пункт 76.2 цієї статті визначає, що порядок оформлення результатів камеральної перевірки здійснюється відповідно до вимог статті 86 цього Кодексу.

Пунктом 76.3 статті 76 цього Кодексу зазначено, що камеральна перевірка податкової декларації або уточнюючого розрахунку може бути проведена лише протягом 30 календарних днів, що настають за останнім днем граничного строку їх подання, а якщо такі документи були надані пізніше, - за днем їх фактичного подання.

Камеральна перевірка з інших питань проводиться з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу.

За положеннями пункту 102.1 статті 102 ПК України, яка регулює строки давності та їх застосування, контролюючий орган має право самостійно визначити суму грошових зобов'язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня, що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації та/або граничного строку сплати грошових зобов'язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов'язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов'язання, а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.

Підпункт 75.1.1 пункту 75.1 статті 75 ПК України (в редакції, чинній на момент проведення камеральної перевірки) визначає, що камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні контролюючого органу виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків та даних системи електронного адміністрування податку на додану вартість (даних центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, даних Єдиного реєстру податкових накладних та даних митних декларацій), а також даних Єдиного реєстру акцизних накладних та даних системи електронного адміністрування реалізації пального.

Предметом камеральної перевірки також може бути своєчасність подання податкових декларацій (розрахунків) та/або своєчасність реєстрації податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних, акцизних накладних та/або розрахунків коригування до акцизних накладних у Єдиному реєстрі акцизних накладних, виправлення помилок у податкових накладних та/або своєчасність сплати узгодженої суми податкового (грошового) зобов'язання виключно на підставі даних, що зберігаються (опрацьовуються) у відповідних інформаційних базах.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що предметом камеральної перевірки, окрім питань правильності оформлення податкових декларацій, можуть бути й інші питання, зокрема, своєчасність сплати грошових зобов'язань.

Камеральну перевірку, яка стала підставою для прийняття спірних податкових повідомлень-рішень від 31 серпня 2018 року відповідачем проведено 09 серпня 2018 року.

Колегія суддів зазначає, що саме з 01 січня 2017 року - з моменту набрання чинності Законом України від 21 грудня 2016 року № 1797-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо покращення інвестиційного клімату в Україні» у податкового органу з'явились підстави для проведення камеральних перевірок платників податків щодо своєчасності сплати узгодженої суми податкового (грошового) зобов'язання виключно на підставі даних, що зберігаються (опрацьовуються) у відповідних інформаційних базах, та з урахуванням положень статті 102 ПК України, такою перевіркою може бути охоплено період в 1095 днів, що настали за останнім днем граничного строку сплати узгодженого податкового зобов'язання.

Тобто, з урахуванням норм ПК України, що діяли на момент виникнення спірних правовідносин, контролюючим органом було правомірно проведено камеральну перевірку, за наслідками якої складено відповідний акт та прийняті спірні податкові повідомлення-рішення.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що відповідач не перевірив податкові декларації за березень, квітень, липень, серпень 2015 року не впливають на висновки місцевого суду та не можуть бути підставою для скасування податкових повідомлень-рішень, якими встановлено факти вчинених позивачем порушень податкового законодавства.

Також суд не враховує посилання позивача на правову позицію Верховного Суду у справах № 804/5957/16 та 826/778/17, оскільки за обставинами в наведених справах, камеральні перевірки та акти за результатами таких, що слугували для прийняття контролюючими органами податкових повідомлень-рішень про застосування штрафних санкцій за несвоєчасну сплату грошових зобов’язань, проведені до 01 січня 2017 року.

Таким чином, фактичні обставини в справах, на які посилається апелянт, відрізняються від обставин, наявних в цій справі.

Стосовно доводів апелянта, що судом першої інстанції взагалі не враховано рішення Донецького окружного адміністративного суду по справі № 805/578/17-а, як таке що не заслуговує уваги, колегія суддів зазначає таке.

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 01 серпня 2017 року, залишеною без змін ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 10 жовтня 2017 року та постановою Верховного Суду від 14 березня 2018 року, визнано протиправною бездіяльність Маріупольської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області щодо неподання до органу УДКС висновку щодо суми надмірно сплачених платежів, яка підлягає поверненню на погашення грошового зобов'язання (податкового боргу) з інших платежів. Зобов'язано Маріупольську об'єднану державну податкову інспекцію Головного управління ДФС у Донецькій області надати органу казначейства висновок щодо суми надміру сплачених грошових зобов'язань з податку на прибуток у розмірі 169 441,65 грн. на підставі заяв позивача від 28 жовтня 2015 року № 122, від 16 листопада 2015 року № 128, від 15 січня 2016 року № 4, від 21 квітня 2016 року № 26, від 22 червня 2016 року № 33-1.

У цій справи суди дійшли висновку, що відповідач всупереч вимог статті 43 ПК України та Порядку взаємодії територіальних органів Державної фіскальної служби України, місцевих фінансових органів та територіальних органів Державної казначейської служби України у процесі повернення платникам податків помилково та/або надміру сплачених сум грошових зобов'язань, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 15 грудня 2015 року № 1146, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 31 грудня 2015 року за № 1679/28124, не склав і, відповідно, не направив до органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів висновок про відшкодування надміру сплачених грошових зобов'язань з податку на прибуток у розмірі 169 441,65 грн. з метою на погашення податкового боргу з ПДВ.

Відтак, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду, що зазначений спір, вже вирішений в судовому порядку не впливає на доведеність чи спростування податкового правопорушення щодо несвоєчасної сплати узгодженого податкового зобов'язання з податку на додану вартість (визначеного самостійно платником в податкових деклараціях) у справі, яка переглядається апеляційним судом.

Не виконання суб’єктом владних повноважень рішення суду, яке набрало законної сили, може бути вирішено в іншому існуючому законодавчо визначеному порядку.

Підсумовуючи наведене, суд першої інстанції дійшов правильних висновків та задовольнив частково позовні вимоги, а саме: визнав протиправним та скасував податкове повідомлення-рішення ГУ ДФС у Донецькій області від 31 серпня 2018 № форми «Ш», в частині визначення податкового зобов’язання зі сплати штрафних (фінансових) санкцій з податку на додану вартість у розмірі 34 226,60 грн., тобто, за межами 1095 днів після настання граничного строку сплати узгодженого податкового зобов’язання.

Відповідно до приписів частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Інших доводів, які б спростували висновки місцевого суду, позивачем не наведено, отже, підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Відповідно до положень ч.1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду – без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на наведене, судова колегія дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. У зв'язку з викладеним доводи апеляційної скарги не приймаються до уваги, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись статтями 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «VIP БЕТОН» – залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 25 лютого 2019 року у справі № 200/11376/18-а – залишити без змін.

Повне судове рішення – 14 травня 2019 року.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому статтею 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І. В. Сіваченко

Судді А. А. Блохін

Т. Г. Гаврищук