Справа № 400/431/19
Суддя: Фульга А. П.
Дата ухвалення: 2019-04-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 квітня 2019 р. № 400/431/19
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд у складі судді Фульги А.П., розглянув в спрощеному позовному провадженні адміністративну справу

за позовом:ОСОБА_1, АДРЕСА_1
до відповідача:Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області, пр. Миру, 34, м. Миколаїв, 54034
третя особа:ОСОБА_2, АДРЕСА_1
про:визнання протиправною відмову та зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі-позивач) звернулась до адміністративного суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області (далі-відповідач) про:

- визнання протиправною відмову у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 8,02 ум. кад. га за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності, розташовану в межах території Новошмідтівської сільської ради Новоодеського району Миколаївської області, що перебуває у постійному користуванні ФГ «Праця, врожай, добробут»;

- зобов'язання повторно розглянути заяву про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 8,02 ум. кад. га за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності, розташовану в межах території Новошмідтівської сільської ради Новоодеського району Миколаївської області, що перебуває у постійному користуванні ФГ «Праця, врожай, добробут».

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відмова відповідача є протиправною, незаконною та такою, що порушує законодавство, оскільки порушено вимоги ст. 118 Земельного кодексу України.

Відповідач надав відзив на позовну заяву, просив відмовити у задоволенні позову, оскільки надана позивачем до заяви копія Державного акту на право постійного користування землею не містить інформації про дату його реєстрації в Книзі записів державних актів на право постійного користування, тому не відповідає вимогам постанови ВРУ «Про форми державних актів на право власності на землю і право постійного користування землею» від 13.03.1992 № 2201-ХІІ. Таким чином, відмова викладена у листі відповідача повністю відповідає вимогам чинного законодавства.

Суд розглянув справу в порядку спрощеного провадження.

З'ясував фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідив матеріали, що містяться у справі, діюче законодавство, суд дійшов висновку, що позов належить задоволенню, виходячи з наступного.

ОСОБА_1 є членом фермерського господарства "Праця, врожай, добробут", засновником якого є ОСОБА_2, отримавши право постійного користування землею для ведення селянського (фермерського) господарства в межах Новошмідтівської сільської ради Новоодеського району Миколаївської області, згідно державного акта на право постійного користування землею, виданого виконкомом Новошмідтівської сільської ради Миколаївської області на підставі рішення цього ж органу від 14.03.1993 року № 34.

23.03.2017 голова ФГ "Праця, врожай, добробут", членом якого є позивач, надав нотаріально посвідчену згоду на вилучення земельної ділянки, що надана йому у постійне користування для подальшої передачі у власність членам фермерського господарства " Праця, врожай, добробут " (заява зареєстрована в реєстрі за № 368).

07.01.2019 позивач звернулася до відповідача із клопотанням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 8,02 ум. кад. га за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності, розташовану в межах території Новошмідтівської сільської ради Новоодеського району Миколаївської області, що перебуває у постійному користуванні ФГ «Праця, врожай, добробут».

Головне управління Держгеокадастру України у Миколаївській області 07.02.2019 надіслав позивачу відмову № Н-175/0-566/0/20-19-СГ, в якій зазначив, що копія Державного акту на право постійного користування землею не містить інформації про дату реєстрації відповідного Державного акту в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею, а також виписка з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань не містить інформацію про членів фермерського господарства «Праця, врожай, добробут».

Вирішуючи спір по суті, суд зазначає, що земельні відносини регулюються Конституцією України, Земельним кодексом України, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Статтею 14 Конституції України закріплено, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Частиною 1 ст. 116 ЗК України, зокрема, передбачено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону, а згідно ч. 2 вказаної статті набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

У відповідності до ч. 6-7 ст. 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Відмова відповідача містить посилання на те, що копія Державного акта на право постійного користування землею не містить інформації про дату реєстрації відповідного Державного акту в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею, як на підставу для відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 8,02 га за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності. Суд зазначає, що недоліки в оформленні Державного акта на право постійного користування землею не можуть бути підставою для відмови, оскільки, на сьогоднішній день, зазначений акт є дійсним, у встановленому законом порядку його не визнано недійсним чи нікчемним.

Крім того, надана позивачем виписка з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань яка не містить інформації про членів фермерського господарства "Праця, врожай, добробут" замість такого витягу, також не є підставою для відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою, а лише підставою для повернення заяви на доопрацювання.

Згідно з частиною 4 ст.15 ЗУ "Про звернення громадян" рішення органу державної влади про відмову в задоволенні вимог, викладених в заяві, доводиться до громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови.

Відповідач відмовив у наданні дозволу позивачу, проте не зазначив законних підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою, передбачених ч. 7 ст. 118 Земельного кодексу України, тому позовні вимоги в цій частині є такими, що підлягають задоволенню.

Також суд вважає за необхідне дослідити у справі законність вимог позивача щодо надання йому, як члену фермерського господарства частини земельної ділянки, яка знаходиться у засновника - ОСОБА_2, в зв'язку з відмовою останнього від земельної ділянки.

Громадянам для ведення фермерського господарства передаються у власність та надаються у користування землі, віднесені до категорії земель сільськогосподарського призначення (п. "а" ч. 3 ст. 22 ЗК України).

Разом з тим, ч. 5 ст. 116 ЗУ України встановлено, що земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.

Земельна ділянка сільськогосподарського призначення для ведення фермерського господарства, що розташована на території Новошмідтівської сільської ради Новоодеського району Миколаївської області, на яку претендує позивач, загальною площею 8,02 га, входить до складу земельної ділянки, яка належить ОСОБА_2 на підставі Державного акту на право постійного користування землею.

У зв'язку з тим, що спірна земельна ділянка входить до земельного масиву, що перебуває у постійному користуванні ОСОБА_2 на підставі державного акта на право постійного користування землею, суд дійшов висновку про те, що за таких умов надання дозволу на розробку проекту землеустрою з подальшим наданням цієї ділянки у власність іншій особі, суперечить положенням частини п'ятої статті 116 Земельного кодексу України.

Частинами другою та третьою статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Стосовно доводів позивача про необхідність застосування до спірних правовідносин Закону України «Про фермерське господарство», який є спеціальним по відношенню до Земельного кодексу України, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 7 Закону України «Про фермерське господарство» надання земельних ділянок державної та комунальної власності у власність або користування для ведення фермерського господарства здійснюється в порядку, передбаченому Земельним кодексом України.

Статтею 12 вказаного Закону визначено склад земель фермерського господарства. Зокрема, встановлено, що землі фермерського господарства можуть складатися із:

а) земельної ділянки, що належить на праві власності фермерському господарству як юридичній особі;

б) земельних ділянок, що належать громадянам - членам фермерського господарства на праві приватної власності;

в) земельної ділянки, що використовується фермерським господарством на умовах оренди.

Частиною другою цієї ж статті визначено, що права володіння та користування земельними ділянками, які знаходяться у власності членів фермерського господарства, здійснює фермерське господарство.

У свою чергу, відповідно до статті 13 Закону України «Про фермерське господарство» члени фермерського господарства мають право на одержання безоплатно у власність із земель державної і комунальної власності земельних ділянок у розмірі земельної частки (паю).

Членам фермерських господарств передаються безоплатно у приватну власність із раніше наданих їм у користування земельні ділянки у розмірі земельної частки (паю) члена сільськогосподарського підприємства, розташованого на території відповідної ради. Земельні ділянки, на яких розташовані житлові будинки, господарські будівлі та споруди фермерського господарства, передаються безоплатно у приватну власність у рахунок земельної частки (паю).

На підставі аналізу наведених правових суд доходить до висновку про те, що громадяни можуть отримати землі державної та комунальної власності для ведення фермерського господарства у загальному порядку, визначеному Земельним кодексом України. Фермерське господарство може володіти та користуватися землями своїх членів лише у разі, якщо такі земельні ділянки перебувають у власності (а не користуванні) члена фермерського господарства. При цьому, статтею 13 Закону України «Про фермерське господарство» передбачено право члена фермерського господарства отримати безоплатно у власність земельну ділянку, яка раніше була надана йому у користування, тобто передача у власність земельної ділянки можлива тій самій особі, якій земельна ділянка передана у користування.

В даному випадку, виходячи з положень Закону України «Про фермерське господарство», поки за ОСОБА_2 зареєстрована земельна ділянка, претендувати на оформлення права власності на неї може лише він. Позивач згідно із Земельним кодексом України має право отримати безоплатно у власність земельну ділянку із земель сільськогосподарського призначення державної власності у розмірі встановленому законом, у випадку коли його право на таке, ще не було реалізовано.

Дана позиція суду також узгоджується з Постановою Верховного суду №К9901/25300/18 від 19.06.2018 року

Аналізуючи вище викладене, слід зазначити, що Головне управління Держгеокадастру у Миколаївській області, відмовляючи позивачу у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з підстав, що викладені у листі від 07.02.2019 року № Н-168/0-580/0/20-19-СГ, які не передбачені законодавством, діяло протиправно.

Відповідно до ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Таким чином, позов підлягає задоволенню.

Судовий про збір розподіляється відповідно до ст. 139 КАС України.

Керуючись ст. 19, 139, 241, 244, 242 - 246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1) до Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області (пр. Миру, 34, м. Миколаїв, 54034 ) задовольнити.

2. Визнати протиправною відмову Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області (пр. Миру, 34, м. Миколаїв, 54034 ) у наданні ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1) дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 8,02 ум. кад. га за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності, розташовану в межах території Новошмідтівської сільської ради Новоодеського району Миколаївської області, що перебуває у постійному користуванні ФГ «Праця, врожай, добробут».

3. Зобов'язати Головне управління Держгеокадастру у Миколаївській області (пр. Миру, 34, м. Миколаїв, 54034, ) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1) про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 8,02 ум. кад. га за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності, розташовану в межах території Новошмідтівської сільської ради Новоодеського району Миколаївської області, що перебуває у постійному користуванні ФГ «Праця, врожай, добробут».

4.Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області (пр. Миру, 34, м. Миколаїв, 54034 ) на користь ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1) судовий збір у сумі 1536,80 грн. (одна тисяча п'ятсот тридцять шість гривень 80 коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до П'ятого апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 07.05.2019.

Суддя А. П. Фульга