Справа № 320/888/19
Суддя: Василенко Г.Ю.
Дата ухвалення: 2019-04-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
19 квітня 2019 року № 320/888/19
Київський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Василенко Г.Ю., розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , т.в.о. начальника Фастівського об`єднаного міського військового комісаріату підполковника ОСОБА_2 про визнання протиправними дій,

в с т а н о в и в:
ОСОБА_1 звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 , т.в.о. начальника Фастівського об`єднаного міського військового комісаріату підполковника ОСОБА_2 , в якому з урахуванням уточнення позовних вимог, просить суд:

- визнати протиправними дії т.в.о. начальника Фастівського об`єднаного міського військового комісаріату підполковника Волосяна Олександра Івановича щодо невидачі ОСОБА_1 пільгових проїзних документів та рішення ІНФОРМАЦІЯ_1 викладене у листі №1/2/5362 від 19 жовтня 2018 року;

- стягнути з відповідачів на користь ОСОБА_1 понесені витрати на проїзд до санаторію у розмірі 260,84 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він, як ветеран військової служби та інвалід війни другої групи, має право на забезпечення санаторно-курортним лікуванням за своїм вибором із відповідним забезпеченням пільгового проїзду до місця такого лікування, однак відповідачі протиправно відмовили йому у видачі пільгових проїзних документів, чим позбавили передбачених законом гарантій.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 19.03.2019 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Представник відповідача, - ІНФОРМАЦІЯ_1 , в письмовому відзиві поданому до суду позовні вимоги не визнав, просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог, в обґрунтування заперечень проти позову зазначив, що, оскільки, позивач отримав путівку на санаторно-курортне лікування як особа з інвалідністю внаслідок війни, то і видача пільгових проїзних документів повинна бути здійснена органами соціального захисту населення відповідно до положень Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту". Представник стверджує, що позивач, як особа яка має два статуси, які дають право на одну і ту саму пільгу передбачену різними нормативно-правовими актами, повинен користуватись тільки однією, і саме тією, що передбачена Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".

Відповідач, - т.в.о. начальника Фастівського об`єднаного міського військового комісаріату підполковник Волосян О. І., в письмовому відзиві поданому до суду позовні вимоги не визнав, просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог, в обґрунтування заперечень проти позову зазначив, що він проходить військову службу у ІНФОРМАЦІЯ_2 на посаді начальника відділення забезпечення і відповідно до Положення про ІНФОРМАЦІЯ_3 до його функціональних обов`язків не входить надання пільгових проїзних талонів та консультації з питань соціального забезпечення військовослужбовців в тому числі звільнених у запас. Відповідач стверджує, що повноваженнями щодо соціального і правового захисту військових пенсіонерів, відповідно до посадової інструкції, наділений головний спеціаліст командування Фастівського ОМВК, яка у період звернення позивача перебувала у відпустці. Відповідач наголошує на тому, що позивач, як особа яка має два статуси, які дають право на одну і ту саму пільгу передбачену різними нормативно-правовими актами, повинен користуватись тільки однією, а заважаючи на те, що він отримував від органу соціального захисту населення, в якому перебуває на обліку, талони на безкоштовний проїзд, то, на думку відповідача, право на пільгу передбачену Законом України "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист" він втратив.

Позивачем було подано до суду відповідь на відзиви відповідачів, в якій він зазначив, що від органу соціального захисту населення він отримував талони на проїзд з 50% знижкою як інвалід 3 групи (на час звернення) у 2013 році і використав їх у повному обсязі. Позивач наголошує, що до Фастівського ОМВК він звернувся з проханням видати йому безпосередньо проїзні документи як ветерану військової служби у зв`язку з отриманням путівки до санаторію відповідно до положень Закону України "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист", а не пільгових талонів на проїзд в порядку Закону України "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист". Позивач, також, звертає увагу суду на те, що ЗУ "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" при встановленні права пільгового проїзду для інвалідів не визначає цільове призначення такого проїзду, проте ЗУ "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист" чітко визначає цільове призначення пільгових проїзних документів, що ним передбачені, а саме виключно для пересування до місця лікування. Таким чином, на думку позивача, жодних обмежень щодо можливості отримання та використання пільгових проїзних документів із різним цільовим призначенням за наявності кількох спеціальних статусів діючим законодавством не передбачено. Просив суд позов задовольнити.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , є громадянином України, ветераном військової служби та має право на пільги установлені законодавством України для ветеранів військової служби, що підтверджується паспортом громадянина України серії НОМЕР_1 та посвідченням серії НОМЕР_2 .

Згідно з посвідченням серії НОМЕР_3 позивач є особою з інвалідністю ІІ групи і має право на пільги встановлені законодавством України для ветеранів війни - інвалідів війни.

З матеріалів справи вбачається, що 06 серпня 2018 року позивачу, як інваліду війну ІІ групи, була видана путівка №9475 на санаторно-курортне лікування у Військово-медичний клінічний центр Центрального регіону, який знаходиться за адресою: 21014, м. Вінниця, вул. Свердлова, 185.

У зв`язку з отриманням вказаної путівки ОСОБА_1 28.08.2018 звернувся до т.в.о. начальника Фастівського об`єднаного міського військового комісаріату підполковника ОСОБА_2 з заявою, в якій просив видати йому перевізні ж/д документи на проїзд в обидві сторони до санаторію Міністерства оборони України військово-медичного клінічного центру Центрального регіону м. Вінниця відповідно до наказу Міністерства оборони України №687 від 14.12.2016.

До вказаної заяви позивачем були додані копії: путівки №9475, паспорта громадянина України серії НОМЕР_1 та посвідчення ветерана військової служби серії НОМЕР_2 .

З пояснень позивача, зазначених у позовній заяві, вбачається, що т.в.о. начальник Фастівського об`єднаного міського військового комісаріату підполковник ОСОБА_2 відмовився приймати заяву ОСОБА_1 від 28.08.2018 про отримання проїзних документів до путівки на санаторно-курортне лікування та в усній формі відмовив йому у їх видачі, пояснивши, що позивач має пільгові талони на проїзд як інвалід війни ІІ групи.

У зв`язку з відмовою т.в.о. начальника Фастівського об`єднаного міського військового комісаріату підполковника ОСОБА_2 у прийняті заяви та видачі пільгових проїзних документів на проїзд до санаторію, позивач 31.08.2018 звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_1 з заявою, в якій, зокрема, просив розглянути його заяву від 28.08.2018 про видачу йому перевізних ж/д документів на проїзд в обидві сторони до санаторію Міністерства оборони України військово-медичного клінічного центру Центрального регіону м. Вінниця та вжити заходів щодо протиправних дій підполковника ОСОБА_2

27 вересня 2018 року позивач звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_1 з заявою, в якій просив виплатити йому фінансову компенсацію за проїзд залізничним транспортом на санаторно-курортне лікування від станції Фастів до станції Вінниця і в зворотній бік відповідно до наказу МОУ №687 від 14.12.2016.

До заяви позивач додав копії: паспорта громадянина України серії НОМЕР_1 , посвідчення ветерана військової служби серії НОМЕР_2 , путівки № НОМЕР_4 та проїзних документів серії НОМЕР_5 та НОМЕР_6 .

Розглянувши звернення позивача, ІНФОРМАЦІЯ_5 , листом від 19.10.2018 №1/2/5362, фактично відмовив ОСОБА_1 у виплаті фінансової компенсації за проїзд залізничним транспортом на санаторно-курортне лікування. В обґрунтування відмови зазначивши, що оскільки позивачу Київським обласним військовим комісаріатом було надано безкоштовну санаторно-курортну путівку як інваліду ІІ групи та зважаючи на те, що інваліди війни мають право на безкоштовний проїзд до санаторію на підставі талонів, виданих органами соціального захисту населення, що врегульовано Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", він не має права на компенсацію сум за проїзд туди і назад як ветеран військової служби, так як чинним законодавством України не передбачено поєднання кількох пільг.

Не погоджуючись із вказаною відмовою, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 5 Закону України "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист" ветеранами військової служби, ветеранами органів внутрішніх справ, ветеранами Національної поліції, ветеранами податкової міліції, ветеранами державної пожежної охорони, ветеранами Державної кримінально-виконавчої служби України, ветеранами служби цивільного захисту, ветеранами Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України визнаються громадяни України:

1) які бездоганно прослужили на військовій службі, в органах внутрішніх справ, Національній поліції, податковій міліції, державній пожежній охороні, Державній кримінально-виконавчій службі України, органах і підрозділах цивільного захисту, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України 25 і більше років у календарному або 30 та більше років у пільговому обчисленні (з яких не менше 20 років становить вислуга у календарному обчисленні) і звільнені в запас або у відставку відповідно до законодавства України або колишнього Союзу РСР чи держав СНД;

2) особи з інвалідністю I та II групи, інвалідність яких настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби, служби у військовому резерві під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, чи при виконанні службових обов`язків по охороні громадського порядку, боротьбі із злочинністю та ліквідації наслідків надзвичайних ситуацій;

3) особи з інвалідністю I та II групи, інвалідність яких настала внаслідок захворювання, одержаного в період проходження військової служби і служби в органах внутрішніх справ, Національній поліції, податковій міліції, державній пожежній охороні, Державній кримінально-виконавчій службі України, органах і підрозділах цивільного захисту, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, і які мають вислугу військової служби і служби в органах внутрішніх справ, Національній поліції, державній пожежній охороні, Державній кримінально-виконавчій службі України, органах і підрозділах цивільного захисту, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України 20 років і більше;

4) військові пенсіонери, нагороджені медаллю "Ветеран Збройних Сил СРСР" за законодавством колишнього Союзу РСР;

5) які бездоганно прослужили на військовій службі 20 і більше років у календарному або 25 та більше років у пільговому обчисленні і звільнені з військової служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України.

Стаття 6 Закону України "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист" визначає вичерпний перелік пільг для осіб даної категорії.

Так, пунктом 10 вказаної статті визначено, що ветеранам військової служби, ветеранам органів внутрішніх справ, ветеранам Національної поліції, ветеранам податкової міліції, ветеранам державної пожежної охорони, ветеранам Державної кримінально-виконавчої служби України, ветеранам служби цивільного захисту, ветеранам Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України надається безоплатний проїзд (туди і назад) у межах України один раз на рік залізничним транспортом у купейному вагоні швидкого чи пасажирського потягу або водним чи автомобільним транспортом міжміського сполучення для лікування та відпочинку у санаторіях та будинках відпочинку.

Відповідно до статті 4 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав. До ветеранів війни належать: учасники бойових дій, особи з інвалідністю внаслідок війни, учасники війни.

Згідно з положеннями статті 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" до осіб з інвалідністю внаслідок війни, зокрема, належать учасники бойових дій на території інших держав, які стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, пов`язаних з перебуванням у цих державах.

Відповідно до пункту 21 статті 13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" особам з інвалідністю I і II груп надається право безплатного проїзду один раз на рік (туди і назад) залізничним, водним, повітряним або міжміським автомобільним транспортом, а особам, які супроводжують осіб з інвалідністю I групи (не більше одного супроводжуючого), - 50-процентна знижка вартості проїзду один раз на рік (туди і назад) зазначеними видами транспорту.

Статтю 7 Закону України "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист" встановлено, що ветерани військової служби, ветерани органів внутрішніх справ, ветерани Національної поліції, ветерани податкової міліції, ветерани державної пожежної охорони, ветерани Державної кримінально-виконавчої служби України, ветерани служби цивільного захисту, ветерани Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України та члени їх сімей поряд з пільгами, передбаченими цим Законом, користуються пільгами, встановленими для них іншими нормативно-правовими актами.

У разі, коли право на одну і ту саму пільгу передбачено різними нормативно-правовими актами, ця пільга надається по одному із них за вибором ветерана військової служби, ветерана органів внутрішніх справ, ветерана Національної поліції, ветерана податкової міліції, ветерана державної пожежної охорони, ветерана Державної кримінально-виконавчої служби України, ветерана служби цивільного захисту, ветерана Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України.

Як було встановлено судом, підтверджується матеріалами справи та не заперечується сторонами, ОСОБА_1 є ветераном військової служби, а також інвалідом війни ІІ групи, що дає йому право на пільги установлені законодавством України для ветеранів військової служби та ветеранів війни - інвалідів війни.

Матеріалами справи підтверджено, що позивачу, як інваліду війни ІІ групи було надано Київським обласним військовим комісаріатом безкоштовну санаторно-курортну путівку №9475 у Військово-медичний клінічний центр Центрального регіону, який знаходиться за адресою: 21014, м. Вінниця, вул. Свердлова, 185.

Копіями проїзних документів серії АЕ №298346 та серії АА №724923 підтверджено, що ОСОБА_1 був оплачений проїзд до Військово-медичного клінічного центру Центрального регіону м. Вінниця у загальній сумі 260,84 грн.

Судом встановлено, що з метою відшкодування вартості проїзних документів на санаторно-курортне лікування, відповідно до положень Закону Україну "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист", позивач звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_1 з відповідною заявою, однак останній відмовив йому у цьому у зв`язку з тим, що безкоштовною путівкою ОСОБА_1 був забезпечений як інвалід війни ІІ групи в порядку Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".

Наказом Міністерства оборони України від 14.12.2016 № 687 затверджено Порядок відшкодування ветеранам військової служби витрат, пов`язаних із проїздом для лікування та відпочинку в санаторіях і будинках відпочинку (далі - Порядок №687).

Так, згідно з пунктом 7 Порядку №687, якщо проїзд ветеранів військової служби здійснювався без використання військових перевізних документів, відшкодування фактичних витрат за проїзд до санаторіїв та будинків відпочинку здійснюється військовим комісаріатом Автономної Республіки Крим, ІНФОРМАЦІЯ_6 та обласними військовими комісаріатами на підставі заяви ветерана військової служби та за умови пред`явлення невикористаних військових перевізних документів у разі їх отримання ним, а також проїзних документів, квитанцій та інших документів, що підтверджують фактичні витрати, у тому числі витрати за користування постільними речами.

Пунктом 10 Порядку №687 передбачено, що в разі якщо право на безоплатний проїзд для лікування та відпочинку в санаторіях і будинках відпочинку ветерану військової служби передбачено декількома нормативно-правовими актами, ця пільга надається за одним з них, за вибором ветерана військової служби.

За наведених обставин, відмова компенсувати понесені позивачем витрати є безпідставною.

Водночас, суд зазначає, що вимоги позивача про визнання протиправними дій т.в.о. начальника Фастівського об`єднаного міського військового комісаріату підполковника Волосяна О.І. щодо невидачі ОСОБА_1 пільгових проїзд них документів та стягнення з нього понесених витрат на проїзд задоволенню не підлягають, оскільки, відповідно до установчих документів Фастівського об`єднаного міського військового комісаріату, зокрема, посадової інструкції головного спеціаліста командування Фастівського ОМВК Київської області, затвердженої наказом військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_7 №95 від 29.09.2016, зазначені питання не входять до функціональних обов`язків підполковника ОСОБА_2 - начальника відділення забезпечення Фастівського ОМВК Київської області.

Відповідно до статей 9, 77 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Однак, відповідачами не надано жодних доказів, які б спростовували доводи позивача з приводу безпідставної відмови у відшкодування витрат на проїзд.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних в матеріалах справи, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та вважає їх такими, що підлягають задоволенню частково.

Підстави для вирішення судом питання про розподіл між сторонами судових витрат у відповідності до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України відсутні.

Керуючись статтями 9, 14, 72-77, 90, 139, 143, 205, 242-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним рішення ІНФОРМАЦІЯ_1 викладене у листі №1/2/5362 від 19 жовтня 2018 року.

Стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_1 (код НОМЕР_7 ) на користь ОСОБА_1 (код НОМЕР_8 ) грошову компенсацію за відшкодування ветеранам військової служби витрат, пов`язаних із проїздом для лікування та відпочинку в санаторіях і будинках відпочинку в розмірі 260 (двісті шістдесят) грн. 84 коп.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.
Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Суддя Василенко Г.Ю.