Справа № 400/1423/18(2-а/400/1/19)
Суддя: Чепурнов Д.В.
Дата ухвалення: 2019-05-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

07 травня 2019 року м. Дніпросправа № 400/1423/18(2-а/400/1/19)
Суддя І інстанції Шаєнко Ю.В.

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Чепурнова Д.В. (доповідач),

суддів: Мельника В.В., Сафронової С.В.,

за участю секретаря судового засідання Царьової Н.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області

на рішення Петрівського районного суду Кіровоградської області від 28 січня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до старшого державного інспектора у сфері державного контролю за використанням і охороною земель і дотриманням вимог законодавства України про охорону земель у Петрівському, Долинському, Новогодківському районах Кіровоградській області Іщенка Віталія Анатолійовича про визнання дій протиправними та скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з вищевказаним позовом, в якому просила:

- скасувати як незаконну постанову про накладення адміністративного стягнення №743-ДК/0302/ПО/08/01/-18 від 29.10.2018 року, якою визнано ОСОБА_1 винною у вчиненні правопорушення передбаченого ст.53-1 КУпАП та піддано адміністративному стягненню у вигляді штрафу у розмірі 170 грн., а провадження по справі закрити за відсутністю в моїх діях складу зазначеного адміністративного правопорушення.

Рішенням Петрівського районного суду Кіровоградської області від 28 січня 2019 року позов задоволено.

Не погодившись з рішення суду першої інстанції Головне управління Держгеокадастру у Кіровоградській області подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги, її заявник посилається на правомірність винесеної відносно позивача постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, з огляду на самовільне зайняття земельної ділянки. Вказує також на те, що особа, якій було надано земельну ділянку у користування померла, а тому право користування земельною ділянкою припинилось.

В судове засідання апеляційної інстанції сторони не з'явились, про час та місце слухання справи повідомлялися належним чином, а тому відповідно до ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, та матеріалами справи підтверджено, що 29.10.2018 року на підставі наказу начальника Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області №743-ДК/1256/АО/10/01/-18 відповідачем проведено обстеження земельної ділянки площею 40 га (кадастровий номер не присвоєно), що розташована за межами смт. Петрове Петрівської селищної ради Петрівського району Кіровоградської області.

За наслідками проведеного обстеження складено акт №743-ДК/1256/АО/10/01/18 від 29.10.2018 року, в якому зазначено, що вказана земельна ділянка площею 40 га відноситься до земель сільськогосподарського призначення, є державною формою власності, договір оренди, документи що підтверджують державну реєстрацію права оренди, власності чи права постійного користування відсутні.

Крім того, актом №743-ДК/828/АП/09/01/-18 від 29.10.2018 року встановлено самовільне зайняття земельної ділянки в порушення ст.ст. 116, 125, 126 ЗК України, ч.16 ст.1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель».

29.10.2018 року відповідачем складено протокол про адміністративне правопорушення №743-ДК/0306/П/07/01/-18,Ю, яким встановлено, що ОСОБА_1 використовує земельну ділянку площею 40 га (кадастровий номер не присвоєно), що розташована за межами смт. Петрове Петрівської селищної ради Петрівського району Кіровоградської області без правовстановлюючих документів, а саме без укладеного та належним чином зареєстрованого договору оренди, чим заподіяв матеріальну шкоду в сумі 58564 гривні 01 коп., що є порушенням ст.ст.116, 125, 126 Земельного кодексу України, ч.16 ст.1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель», за що передбачена відповідальність за ст.53-1 КУпАП та п.б ч.1 ст.211 Земельного кодексу України.

29.10.2018 року старшим державним інспектором у сфері державного контролю за використанням і охороною земель і дотриманням вимог законодавства України про охорону земель у Петрівському, Долинському, Новогодківському районах Кіровоградській області Іщенком Віталієм Анатолійовичем винесено постанову №743-ДК/0302/ПО/08/01/-18 від 29.10.2018 року, якою ОСОБА_1 за використання земельної ділянки площею 40 га (кадастровий номер не присвоєно), що розташована за межами смт. Петрове Петрівської селищної ради Петрівського району Кіровоградської області без правовстановлюючих документів, а саме без укладеного та належним чином зареєстрованого договору оренди - визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.53-1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 170 грн.

Правомірність та обґрунтованість вказаної постанови є предметом спору, який передано на вирішення суду.

Суд апеляційної інстанції, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при винесенні оскарженого рішення, виходить з наступного.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч. 2 ст. 188 Земельного кодексу України порядок здійснення державного контролю за використанням та охороною земель встановлюється законом, яким є Закон України "Про державний контроль за використанням та охороною земель".

Відповідно до ст. 2 Закону України №963-IV "Про державний контроль за використанням та охороною земель" одним з основних завдань державного контролю за використанням та охороною земель є забезпечення додержання органами державної влади, органами місцевого самоврядування, фізичними та юридичними особами земельного законодавства України.

Положеннями ст. 9 зазначеного Закону визначено, що Державний контроль за використанням та охороною земель, дотримання вимог законодавства України про охорону земель і моніторинг ґрунтів здійснюється, зокрема, шляхом проведення перевірок.

Згідно статті 10 Закону України №963-IV до повноважень державних інспекторів у сфері державного контролю за використанням та охороною земель та дотриманням вимог законодавства України про охорону земель належить право в тому числі: складати акти перевірок чи протоколи про адміністративні правопорушення у сфері використання та охорони земель і дотримання вимог законодавства про охорону земель та розглядати відповідно до законодавства справи про адміністративні правопорушення, а також подавати в установленому законодавством України порядку до відповідних органів матеріали перевірок щодо притягнення винних осіб до відповідальності; передавати до органів прокуратури, органів досудового розслідування акти перевірок та інші матеріали про діяння, в яких вбачаються ознаки кримінального правопорушення.

Відповідно до вимог ч.1 ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно вимог статті 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

На підставі п. "б" частини 1 ст. 211 Земельного кодексу України за самовільне зайняття земельних ділянок громадяни та юридичні особи несуть цивільну, адміністративну або кримінальну відповідальність відповідно до законодавства.

Статтею 53-1 Кодексу України про адміністративне правопорушення встановлена відповідальність за самовільне зайняття земельної ділянки у вигляді накладення штрафу на громадян від десяти до п'ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб - від двадцяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до абзацу 16 статті 1 Закону України "Про державний контроль за використанням та охороною земель" самовільне зайняття земельної ділянки - будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними.

Враховуючи викладене, необхідною умовою для притягнення особи до адміністративної відповідальності є встановлення самовільного зайняття земельної ділянки.

Так, на час отримання ОСОБА_4 земельної ділянки у постійне користування для створення фермерського господарства був чинним Закон України "Про селянське (фермерське) господарство".

Відповідно до статті 2 Закону України "Про селянське (фермерське) господарство" в редакції, чинній на час надання земельної ділянки і на час створення селянського фермерського господарства "Калина", селянське (фермерське) господарство є формою підприємництва громадян України, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, займатися її переробкою та реалізацією. Головою селянського (фермерського) господарства є його засновник або особа, яка є його правонаступником. На ім'я голови селянського (фермерського) господарства видається відповідно Державний акт на право приватної власності на землю, Державний акт на право постійного користування землею. З ним укладається договір на тимчасове користування землею, в тому числі на умовах оренди. Складаються також інші документи відповідно до законодавства України.

Згідно із п. 2 Розділу VII Прикінцеві та перехідні положення Закону України "Про Державний земельний кадастр" від 07.07.2011 № 3613-VI (далі - Закон № 3613-VI) земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номера.

Згідно п. 10 ст. 28-1 Розділу VII Прикінцеві та перехідні положення Закону № 3613-VI документи, якими було посвідчено право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, видані до набрання чинності цим Законом, є дійсними.

Статтею 9 Закону України "Про селянське (фермерське) господарство" визначено, що після одержання Державного акта на право приватної власності на землю, Державного акта на право постійного користування землею або укладення договору на тимчасове користування землею, в тому числі на умовах оренди, селянське (фермерське) господарство підлягає у 30-денний термін державній реєстрації у Раді народних депутатів, що передала у власність чи надала у користування земельну ділянку.

Крім того, відповідно до вказаної норми, лише після відведення земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання Державного акта на право приватної власності на землю, Державного акта на право постійного користування або укладання договору на тимчасове користування землею, в тому числі на умовах оренди, та державної реєстрації селянське (фермерське) господарство набувало статусу юридичної особи, одержувало печатку із своїм найменуванням і адресою, відкривало розрахунковий та інші рахунки в установах банку і вступало у відносини з підприємствами, установами та організаціями, визнавалось державними органами та органами місцевого самоврядування як самостійний товаровиробник при плануванні економічного і соціального розвитку регіону. Сільська, селищна, міська Рада народних депутатів заносила до спеціальної погосподарської книги дані про склад господарства, передану у власність та надану у користування господарству земельну ділянку.

28 грудня 2001 року ОСОБА_4 видано Державний акт на право постійного користування землею серія НОМЕР_1.

Як вбачається з матеріалів справи, у 2004 році ОСОБА_4 створив фермерське господарство «Зоря».

22 квітня 2004 році затверджено статут фермерського господарства «Зоря» та зареєстровано у Петрівській райдержадміністрації 27 квітня 2004 року за №20144.

Проаналізувавши вказані норми законодавства, суд дійшов висновку про те, що хоча Державний акт на право постійного користування землею серія НОМЕР_1 і видавався на ім'я голови селянського (фермерського) господарства ОСОБА_4, проте, фактично передбачалось, що вказаною землею буде користуватись створене ним фермерське господарство "Зоря" як юридична особа, з огляду на те, що в самому акті передбачено, що землю надано для ведення селянського (фермерського) господарства.

Відповідно до статті 19 Закону України "Про фермерське господарство" до складу майна фермерського господарства (складеного капіталу) зокрема входить також право користування землею.

При цьому, зі смертю ОСОБА_4 фермерське господарство «Зоря» не перестало існувати, не перестали існувати правовідносини щодо підстав використання останнім земельної ділянки, наданої для його організації та діяльності.

Крім того, вищевказаний Державний акт, станом на момент розгляду справи, є діючим, відсутні будь-які рішення органів влади і місцевого самоврядування про припинення права користування спірною земельною ділянкою.

В свою чергу, ОСОБА_1 станом на момент реєстрації фермерського господарства «Зоря» була його членом, та в подальшому, стала засновником господарства.

У зв'язку з чим, не доведено того факту, що позивач самовільно зайняв земельну ділянку.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для скасування постанови №743-ДК/0302/ПО/08/01/-18 від 29.10.2018 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності та закриття справи про адміністративне правопопорушення.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа "Серявін проти України", § 58, рішення від 10 лютого 2010 року).

Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвеція) зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України", no. 4241/03, від 28.10.2010 року).

На підставі зазначеного, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції під час розгляду цієї справи об'єктивно, повно та всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, дав їм правильну юридичну оцінку і ухвалив законне, обґрунтоване рішення без порушень норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому рішення суду першої інстанції у цій справі необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись: пунктом 1 частини 1 статті 315, ст.ст. 316, 321, 322 КАС України, Третій апеляційний адміністративний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області - залишити без задоволення.

Рішення Петрівського районного суду Кіровоградської області від 28 січня 2019 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий - суддя Д.В. Чепурнов

суддя В.В. Мельник

суддя С.В. Сафронова