Справа № 1140/3226/18
Суддя: Іванов С.М.
Дата ухвалення: 2019-05-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

02 травня 2019 року м. Дніпросправа № 1140/3226/18

головуючий суддя І інстанції Сагун А.В.

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді (доповідача) Іванова С.М.,
суддів: Панченко О.М., Чередниченка В.Є.,
розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 30.01.2019 року в адміністративній справі № 1140/3226/18 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними, стягнення грошової компенсації, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просив:

- визнати протиправними дії відповідача щодо невиплати йому грошової компенсації за невидане речове майно та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні;

- стягнути з в/частини НОМЕР_1 на його користь 82453,62 грн., з яких:

- 28507,26 грн. грошова компенсація за речове майно;

- 43946,36 грн. середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 29 серпня 2018 року по 30 листопада 2018 року (останній день місяця звернення до суду) включно;

- 10000,00 грн. компенсації за завдану моральну шкоду.

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 30.01.2019 року адміністративний позов було задоволено частково.

Визнано протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невидане речове майно при звільненні з військової служби.

Зобов`язано військову частини НОМЕР_1 провести розрахунок та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки виплати належних йому сум з 29.08.2018 року по 03.12.2018 року.

В задоволенні іншої частини позову було відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Військова частина НОМЕР_1 , звернулась з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні адміністративного позову.

В обґрунтування апеляційної скарги відповідач зазначив, що на військовослужбовців, які проходять військову службу у військових формуваннях, утворених відповідно до законів України, Кодекс законів про працю України не поширюється.

Відзив від позивача на адресу суду не надходив.

Розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження на підставі ст. 311 КАС України.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного судового рішення норм матеріального та процесуального права в межах доводів останньої, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 проходив військову службу в Збройних Силах України у військовій частині НОМЕР_1 на посаді головного сержанта 9 роти спеціального призначення 3 загону спеціального призначення.

Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 28.08.2018 року № 76 -рс позивача було звільнено у запас за підпунктом «к» (які відслужили не менше 18 місяців з дати продовження дії контракту, якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу під час особливого періоду) пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 28.08.2018 року № 187 позивача було виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення з 28.08.2018 року.

Відповідно до довідки Військової частини НОМЕР_1 № 9, вартість речового майна, що належало до видачі позивачу, складає 28 507,26 грн.

Так, Військовою частиною НОМЕР_1 було виплачено позивачу грошову компенсацію за неотримане речове майно, на підставі наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 03.12.2018 року № 1063 про що свідчить реєстр перерахувань на особисті вклади за грудень 2018 року та платіжне доручення № 1224 від 03.12.2018 року.

Відповідно до розрахунково - платіжної відомості № 2 від 04.12.2018 року позивачу було перераховано 28 079,65 грн. грошової компенсації за неотримане речове майно, до бюджету перераховано військовий збір у розмірі 427, 61 грн.

Вважаючи дії відповідача щодо не проведення повного розрахунку при звільненні протиправними, позивач звернувся до суду з метою захисту своїх порушених прав.

Вирішуючи спір між сторонами та частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем було допущено протиправні дії, що полягає у невиплаті позивачу грошової компенсації вартості за неотримане речове майно під час звільнення.

Суд апеляційної інстанції погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей встановлюють єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантують військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулюють відносини у цій галузі, що визначені Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Згідно ст. 1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ст. 9-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» продовольче забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що визначаються відповідно Міністерством оборони України, у тому числі для Державної спеціальної служби транспорту, іншими центральними органами виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування, Головою Служби безпеки України, начальником Управління державної охорони України, Головою Служби зовнішньої розвідки України, Головою Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, а порядок грошової компенсації вартості за неотримане речове майно визначається Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до абз. 3 п. 242 розділу ХІІ Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 року №1153/2008, особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.

В свою чергу, згідно пунктів 2, 3 цього Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 178 від 16.03.2016 року (далі Порядок № 178), виплата грошової компенсації здійснюється особам офіцерського, старшинського, сержантського і рядового складу. Грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення у разі, зокрема, звільнення з військової служби.

Пунктом 4 Порядку № 178 визначено, що грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини, територіального органу, територіального підрозділу, закладу, установи, організації (далі - військова частина), а командирам (начальникам) військової частини - наказу старшого командира (начальника), у якому зазначається розмір грошової компенсації на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, оригінал якої додається до відомості щодо виплати грошової компенсації.

Приписами ч. 2 ст. 24 Закон України "Про військовий обов`язок і військову службу" (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Зі змісту зазначених правових приписів вбачається, що звільнення військовослужбовця з військової служби породжує у останнього право на отримання належного йому грошового, продовольчого і речового забезпечення та виключення із списків особового складу військової частини.

Як свідчать встановлені обставини справи, позивача було виключено із списків Військової частини НОМЕР_1 з 28.08.2018 року, а повний розрахунок з останнім було проведено 03.12.2018 року.

Відтак, з зазначеного вбачається, що в даному випадку відповідачем була допущена затримка у виплаті позивачу грошової компенсації за неотримане речове майно.

При цьому, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції, що перебування Військової частини НОМЕР_1 на державному фінансуванні та відсутності у останньої коштів для такого виду виплат не звільняє останню від обов`язку здійснювати забезпечення дотримання прав військовослужбовців на належне і своєчасне грошове забезпечення.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що не проведення позивачу повного розрахунку при звільненні за неотримане речове майно, в день виключення останнього зі списків військової частини (28.08.2018) - є протиправним.

Що стосується правомірності зобов`язання відповідача провести розрахунок та виплатити позивачу середній заробіток за весь час затримки виплати належних йому сум з 29.08.2018 року по 03.12.2018 року, то суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Як свідчать встановлені обставини справи, період часу з 29.08.2018. по 03.12.2018 року є часом нездійснення в повному обсязі розрахунку з позивачем при звільненні (з огляду на встановлений судом обов`язок відповідача здійснити повний розрахунок з позивачем при його звільненні 28.08.2018 року, та фактичного здійснення такого розрахунку 03.12.2018 року).

Згідно ст. 116 Кодексу законів про працю України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму.

Відповідно до ст. 117 Кодексу законів про працю України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

За загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Не поширення норм КЗпП України на військовослужбовців стосується саме порядку та умов визначення норм оплати праці (грошового забезпечення) та порядку вирішення спорів щодо оплати праці.

Питання відповідальності за затримку повного розрахунку при звільненні військовослужбовців зі служби (зокрема, затримку виплати як грошового забезпечення, так і затримку виплати компенсації за неотримане речове майно) не врегульовані положеннями спеціального законодавства.

Враховуючи те, що спеціальним законодавством, яке регулює оплату праці військовослужбовців, не встановлено відповідальність роботодавця за невиплату або несвоєчасну виплату працівнику всіх належних сум, суд апеляційної інстанції вважає обгрунтованими висновки суду першої інстанції про можливість застосування норм статті 116 та 117 КЗпП України як таких, що є загальними та поширюються на дані правовідносини.

Відтак, невиплата позивачу грошової компенсації за неотримане речове майно в день його виключення із списків військової частини свідчить про непроведення відповідачем повного розрахунку при звільненні, що за приписами ст. 117 Кодексу законів про працю України, породжує у позивача право на отримання середнього заробітку за весь період затримки такого розрахунку.

В свою чергу, відповідно до п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого, Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100, обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Згідно п. 8 Порядку № 100, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Як вбачається з адміністративного позову, позивач просив стягнути з відповідача 43 946, 36 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 29.08.2018 по 30.11.2018 (останній день місяця звернення до суду).

Однак, розрахунку заявленого до стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні позивачем до суду першої інстанції надано не було.

Також, як вбачається з матеріалів справи, відповідачем на вимогу суду першої інстанції, відображеної в ухвалах від 29.11.2018 року та від 02.01.2019 року, не було надано особисту картку грошового забезпечення позивача. Неможливість подання вказаної картки відповідач обґрунтовував її відсутністю у останнього, у зв`язку зі звільненням позивача.

Таким чином, з огляду на вказані обставини, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції щодо обґрунтованості застосування ч. 2 ст. 9 КАС України та виходу за межі позовних вимог, шляхом зобов`язання військову частину НОМЕР_1 провести розрахунок та виплатити позивачу середній заробіток за весь час затримки виплати належних сум з 29.08.2018. по 03.12.2018 року, відповідно до вимог Порядку № 100.

Інші доводи відповідача, що викладені в апеляційній скарзі, до уваги колегії суддів не приймаються, тому як не мають правового значення для правильного вирішення справи.

Відтак, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції і не дають підстав для висновку про помилкове застосування судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, яке призвело б до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 243, ст. 308,ст. 311, ст. 315, ст. 316 КАС України суд, -

ПОСТАНОВИВ :
Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення.

Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 30.01.2019 року в адміністративній справі № 1140/3226/18 залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, за винятком підстав, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий - суддя С.М. Іванов

суддя О.М. Панченко

суддя В.Є. Чередниченко