Справа № 9901/193/19
Суддя: Ханова Р.Ф.
Дата ухвалення: 2019-05-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

13 травня 2019 року

Київ

справа №9901/193/19

адміністративне провадження №П/9901/193/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: головуючого - Ханової Р.Ф.,

суддів Бившевої Л.І., Гончарової І.А., Олендера І.Я., Шипуліної Т.М.,

при секретарі судового засідання Статілко Ю.С.

за участю представників сторін:

від позивача - Микитенко О.П. на підставі ордера від 13 травня 2019 року серії КС № 211843

від відповідача - Пантюхова Л.Р. на підставі довіреності від 19 лютого 2019 року № 02-01-283

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали заяви адвоката ОСОБА_2 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_2 до Президента України, третя особа яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Рада національної безпеки і оборони України, про визнання протиправним та скасування Указу Президента України в частині,

УСТАНОВИВ :

У провадженні Верховного Суду перебуває адміністративна справа за позовом ОСОБА_2 до Президента України, третя особа яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Рада національної безпеки і оборони України, про визнання протиправним та скасування Указу Президента України в частині.

26 квітня 2019 року до Верховного Суду надійшла заява адвоката ОСОБА_2 - Банчука М.В. про забезпечення позову, у якій він просить заборонити Раді національної безпеки і оборони України вчиняти дії щодо координації виконання та контролю за виконанням введеного в дію Указом Президента України від 19 березня 2019 року № 82/2019 Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 19 березня 2019 року «Про застосування, скасування та внесення змін до персональних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)» в частині координації виконання та контролю за виконанням рядка 746 додатку 1 до рішення Ради національної безпеки і оборони України від 19 березня 2019 року «Про застосування, скасування та внесення змін до персональних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)» про застосування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій) до ОСОБА_2

Заява обґрунтована наявністю передбачених законом підстав для застосування такого заходу забезпечення позову, визначеного пунктом 4 частини першої статті 151 Кодексу адміністративного судочинства України, як заборона іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору.

Зазначає, що оскаржуваним Указом Президента України від 19 березня 2019 року № 82/2019 введено в дію строком на 3 роки персональні спеціальні економічні та інші обмежувальні заходи (санкції) до позивача у вигляді: 1) блокування активів - тимчасове обмеження права особи користуватися та розпоряджатися належним їй майном; 2) запобігання виведенню капіталів за межі України; 3) відмова в наданні та скасування віз резидентам іноземних держав, застосування інших заборон в'їзду на територію України.

Доводить, що внаслідок реалізації цих заходів для позивача фактично встановлені незаконні та безпідставні, на думку заявника, обмеження щодо його прав на розпорядження належним йому майном та вільне переміщення. У зв'язку з реалізацією заходів щодо блокування активів та запобігання виведенню капіталів за межі України позивач позбавлений доступу до своїх власних коштів та можливості використовувати їх для вирішення нагальних потреб, що виникають у його приватному житті та бізнесовій діяльності.

Крім того, вважає, що наявні очевидні ознаки протиправності оскаржуваного Указу Президента України, як так як містить інформацію, яка не відповідає дійсності. Зокрема, у пункті 746 додатку 1 до рішення Ради національної безпеки і оборони України від 19 березня 2019 року «Про застосування, скасування та внесення змін до персональних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)» зазначено, що ОСОБА_2 є громадянином Російської Федерації, тоді як позивач є громадянином Угорщини та мешкає на території князівства Монако. Крім того, не зазначено жодної інформації, яка б обґрунтовувала підстави для включення позивача до переліку осіб, до яких застосовано обмежувальні заходи (санкції), не вказано посади, сфери діяльності, участь у виборчих процесах або будівництві певних об'єктів на тимчасово окупованих територіях тощо.

13 травня 2019 року у судовому засідання представник позивача підтримав заяву про забезпечення позову.

Представник відповідача заперечував проти задоволення заяви про забезпечення позову, оскільки встановлення заборони Раді національної безпеки і оборони України вчиняти певні дії фактично призведе до зупинення дії Указу Президента України від 19 березня 2019 року № 82/2019, яким уведено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 19 березня 2019 року, що прямо суперечить нормі пункту 1 частини третьої статті 151 КАС України.

Крім того, представник відповідача зазначив, що представником позивача не надано доказів наявності підстав для забезпечення позову, встановлених частиною другою статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України.

Вивчивши та проаналізувавши доводи, викладені у заяві про забезпечення позову, заслухавши пояснення представників сторін, Суд дійшов висновку про відсутність підстав для її задоволення з огляду на наступне.

За змістом частини другої статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Частиною першою статті 151 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) встановленням обов'язку відповідача вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

При цьому, частиною третьою цієї статті встановлено, що не допускається забезпечення позову шляхом зупинення актів Верховної Ради України, Президента України, Вищої ради правосуддя, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів та встановлення для них заборони або обов'язку вчиняти певні дії.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про Раду національної безпеки і оборони України» від 05 березня 1998 року № 183/98-ВР Рада національної безпеки і оборони України відповідно до Конституції України є координаційним органом з питань національної безпеки і оборони при Президентові України.

Статтею 4 цього Закону встановлено компетенцію Ради національної безпеки і оборони України, зокрема, залучення контрольних, інспекційних та наглядових органів, що функціонують у системі виконавчої влади, до здійснення контролю за своєчасністю та якістю виконання прийнятих Радою національної безпеки і оборони України рішень, введених в дію указами Президента України. Також координує виконання прийнятих Радою національної безпеки і оборони України рішень, введених в дію указами Президента України, і здійснює поточний контроль діяльності органів виконавчої влади у сфері національної безпеки і оборони, подає Президентові України відповідні висновки та пропозиції.

Як вбачається зі змісту заяви про забезпечення позову, заявник просить заборонити Раді національної безпеки і оборони України, яка діє при Президентові України, вчиняти дії щодо координації виконання та контролю за виконанням введеного в дію Указом Президента України від 19 березня 2019 року № 82/2019 Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 19 березня 2019 року в частині застосування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій) до ОСОБА_2 .

Суд зазначає, що поняття дій щодо координації виконання та контролю за виконанням рядка 746 додатку 1 до рішення Ради національної безпеки і оборони України від 19 березня 2019 року про застосування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій) до позивача є досить широким за змістом, загально визначеним, не містить конкретизації, обґрунтування детальних, окремих процесуально визначених дій, що не відповідає меті та змісту інституту забезпечення позову.

При цьому, вжиття судом заходів забезпечення позову шляхом встановлення заборони вчиняти певні дії Раді національної безпеки і оборони України фактично призведе до зупинення дії Указу Президента України від 19 березня 2019 року № 82/2019, яким уведено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 19 березня 2019 року, що, в свою чергу, прямо суперечить нормі пункту 1 частини третьої статті 151 КАС України.

Зважаючи на викладене, Суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення заяви адвоката позивача про забезпечення позову.

Керуючись статтями 150, 151, 154, 194, 256, 266, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд

УХВАЛИВ :

Відмовити у задоволенні заяви адвоката ОСОБА_2 про забезпечення позову.

Ухвала може бути оскаржена до Великої Палати Верховного Суду протягом п'ятнадцяти днів з дня її прийняття та набирає законної сили після її перегляду в апеляційному порядку або після закінчення строку на апеляційне оскарження.

Головуючий: Р.Ф. Ханова

Судді: Л.І. Бившева

І.А. Гончарова

І.Я. Олендер

Т.М. Шипуліна