Справа № 500/623/19
Суддя: Мартиць Оксана Іванівна
Дата ухвалення: 2019-05-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №500/623/19

08 травня 2019 рокум. Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Мартиць О.І. розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Тернопільській області про визнання протиправною та скасування вимоги,, -

ВСТАНОВИВ:

13 березня 2019 року до Тернопільського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Тернопільській області, в якій позивач просить визнати неправомірними дії відповідача у складанні неправомірної вимоги та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 07 лютого 2019 року №Ф-1768-52) Головного управління ДФС у Тернопільській області.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що Головне управління ДФС у Тернопільській надіслало позивачу вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 07 лютого 2019 року №Ф-1768-52, яку він отримав рекомендованим листом 01 березня 2019 року (з штрихкодовим ідентифікатором 905) і як видно з пункту 2 даної Вимоги "оскарження вимоги може бути здійснене до суду протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання цієї вимоги".

Позивач вважає, що вказана вимога є незаконною та протиправною, тому підлягає визнанню протиправною та скасуванню із підстав невідповідності її чинному законодавству, та порушує його права та свободи людини і громадянина гарантовані Конституцією України та Конвенцією про захист прав і основоположних свобод людини (Рим, 1950 рік) ратифікованою Україною 17 липня 1997 року, оскільки він не веде ніякої підприємницької діяльності і не подавав заяви до Пенсійного фонду України, як добровільний учасник зі сплати єдиного соціального внеску, не укладав договору та не подавав звітів щодо сплати єдиного соціального внеску.

Крім того, не являється приватним підприємцем, не подавав ніяких заяв про реєстрацію як підприємця, не ставав на облік, як приватний підприємець в податковій інспекції ДФС, не подавав ніякої звітності про ведення будь-якої діяльності приватного підприємця.

Ухвалою Тернопільського окружного адміністративного суду від 18 березня 2019 року позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Тернопільській області про визнання протиправною та скасування вимоги залишено без руху та надано позивачеві строк для усунення недоліків позовної заяви.

09.04.2019 ухвалою Тернопільського окружного адміністративного суду позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, призначено у справі судове засідання на 07.05.2019.

26.04.2019 у встановлений судом строк від відповідача Головного управління ДФС України у Тернопільській області через відділ документального забезпечення Тернопільського окружного адміністративного суду поступив відзив на позовну заяву.

02.05.2019 від позивача ОСОБА_1 через відділ документального забезпечення Тернопільського окружного адміністративного суду поступила письмова заява про розгляд справи у його відсутності.

В судовому засіданні 07.05.2019 представник відповідача Головного управління ДФС України у Тернопільській області не заперечила, щодо розгляду справи в письмовому провадженні.

07.05.2019 ухвалою суду постановленою без виходу до нарадчої кімнати із занесенням до протоколу судового засідання визначено перейти до розгляду даної адміністративної справи в порядку письмового провадження.

Враховуючи вищенаведене та положення частини третьої статті 194, частини дев'ятої статті 205, частини четвертої статті 229, суд дійшов висновку про наявність підстав розгляду даної адміністративної справи у порядку письмового провадження без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Дослідивши подані суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд встановив наступні обставини.

Згідно даних інформаційної системи органу доходів і зборів та відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців та громадських формувань ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_1 зареєстрований як фізична особа - підприємець Лановецьким районним управлінням юстиції Тернопільської області 12.06.2015 , номер запису:0001864.

Відповідно до інформаційної системи "Податковий блок. Облік платників податків", а саме: розділ "Реєстраційні дані", позивач 12.06.2015 зареєстрований та взятий на облік, як суб'єкт господарювання, за кодом КВЕД основна 49.41 "Вантажний автомобільний транспорт" та 63.99 - "Надання інших інформаційних послуг, н.в.і.у".

Згідно інформаційної системи "Податковий блок. Реєстрація платників податків", а саме: розділ "Реєстр страхувальників" позивач взятий на облік станом на 12.06.2015 за реєстраційним номером 2716 за категорією "ФО - підприємці на загальних підставах".

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску, умови та порядок нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, визначає Закон України від 08.07.2010 №2464-VІ "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" (далі - Закон №2464).

Згідно частини першої статті 4 Закону №2464 платниками єдиного внеску є:

4) фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування;

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 6 Закону №2464 платник єдиного внеску зобов'язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Згідно частини першої статті 7 Закону №2464 єдиний внесок нараховується:

1) для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого), частини першої статті 4 цього Закону, - на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України "Про оплату праці", та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами;

для платників, зазначених в абзаці сьомому пункту 1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму грошового забезпечення кожної застрахованої особи, оплати перших п'яти днів тимчасової непрацездатності, що здійснюється за рахунок коштів роботодавця, та допомоги по тимчасовій непрацездатності, допомоги у зв'язку з вагітністю та пологами; допомоги, надбавки або компенсації відповідно до законодавства.

Нарахування та сплата єдиного внеску за платників, зазначених у абзаці сьомому пункту 1 частини першої статті 4 цього Закону, здійснюється за рахунок коштів державного бюджету в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, але не менше мінімального страхового внеску за кожну особу.

2) для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов'язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску;

3) для платників, зазначених у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, - на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Згідно пункту 5 частини першої статті 1 Закону №2464 мінімальний страховий внесок - сума єдиного внеску, що визначається розрахунково як добуток мінімального розміру заробітної плати на розмір внеску, встановлений законом на місяць, за який нараховується заробітна плата (дохід), та підлягає сплаті щомісяця.

Відповідно до частини п'ятої статті 8 Закону №2464 єдиний внесок для платників, зазначених у статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 22 відсотки до визначеної статтею 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

У разі якщо база нарахування єдиного внеску не перевищує розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, за який отримано дохід, сума єдиного внеску розраховується як добуток розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, за який отримано дохід (прибуток), та ставки єдиного внеску.

При нарахуванні заробітної плати (доходів) фізичним особам з джерел не за основним місцем роботи ставка єдиного внеску, встановлена цією частиною, застосовується до визначеної бази нарахування незалежно від її розміру.

Мінімальна заробітна плата у 2017 році відповідно до Закону України "Про Державний бюджет України на 2017 рік" з 01 січня 2017 року - 3200 гривень.

Згідно абзацу 4 частини восьмої статті 9 Закону №2464 (у редакції чинній у 2017році) платники єдиного внеску, зазначені у пункті 5 частини першої статті 4 цього Закону, зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний рік, до 1 травня наступного року.

У 2018 році установлено мінімальну заробітну плату у місячному розмірі з 1 січня - 3723 гривні згідно Закону України "Про Державний бюджет України на 2018 рік"

З 01.01.2018 року платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок. (абзац 3 частини восьмої статті 9 Закону №2464)

Згідно частини дванадцятої статті 9 Закону №2464 єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника.

Суд зазначає, що згідно даних інтегрованої картки платника позивачем не сплачено єдиний внесок у сумі 18276,72 грн., з них:

- станом на 09.02.2018 нараховано розрахункову суму єдиного соціального внеску за 2017 рік у розмірі 8448 грн. (704 грн. (мінімальний розмір ЄСВ в період з 01.01.2017 по 01.01.2018) х 12 місяців),

- станом на 31.01.2018 року нараховано розрахункову суму єдиного соціального внеску за чотири квартали 2018 року у розмірі 9828,72 грн. (819,06 грн. (мінімальний розмір ЄСВ в період з 01.01.2018 по 01.01.2019) х 12 місяців

07.02.2019 контролюючим органом на підставі даних інтегрованої картки сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-1768-52 на суму 18276 грн. 72 коп.

Відповідно до частини четвертої статті 25 Закону №2464 орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату. Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом.

Згідно пункту 2 розділу VI Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міністерства фінансів України 20 квітня 2015 року №449 (у редакції наказу Міністерства фінансів України від 04 травня 2018 року №469, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 07 травня 2015 року за №508/26953 (далі Інструкція №449) у разі виявлення органом доходів і зборів своєчасно не нарахованих та/або не сплачених платником сум єдиного внеску такий орган доходів і зборів обчислює суми єдиного внеску, що зазначаються у вимозі про сплату боргу (недоїмки), та застосовує до такого платника штрафні санкції в порядку і розмірах, визначених розділом VII цієї Інструкції. Сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена в строки, встановлені Законом, обчислена органами доходів і зборів у випадках, передбачених Законом, є недоїмкою.

Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів на суму боргу, що перевищує 10 гривень. Вимога про сплату боргу (недоїмки), крім загальних реквізитів, має містити відомості про розмір боргу, в тому числі суми недоїмки, штрафів та пені, обов'язок погасити борг та можливі наслідки його непогашення в установлений строк. Вимога про сплату боргу (недоїмки) є виконавчим документом (пункт 3 розділу VI Інструкції №449).

Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі актів документальних перевірок, звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з інформаційної системи органу доходів і зборів за формою згідно з додатком 6 до цієї Інструкції (для платника - юридичної особи) або за формою згідно з додатком 7 до цієї Інструкції (для платника - фізичної особи (пункт4 розділу VI Інструкції №449).

Згідно пункту 5 розділу VI Інструкції №449 вимога про сплату боргу (недоїмки) не підлягає адміністративному оскарженню в частині сум недоїмки, які виникли на підставі поданих звітів щодо сум нарахованого єдиного внеску.

Відповідно частини шістнадцятої статті 25 Закону №2464 строк давності щодо нарахування, застосування та стягнення сум недоїмки, штрафів та нарахованої пені не застосовується.

У разі виявлення своєчасно не сплачених сум страхових внесків платники єдиного внеску зобов'язані самостійно обчислити ці внески і сплатити їх з нарахуванням пені в порядку і розмірах, визначених цією статтею, однак даний обов'язок позивач не виконав. (частина друга статті 25 Закону №2464)

Таким чином з урахуванням вищезазначеного, платник єдиного внеску визначений пунктом 4, частини першої статті 4 Закону № 2646-УІ, перебуваючи на обліку у контролюючому органі, зобов'язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок відповідно до визначеної бази нарахування єдиного внеску.

Суд зауважує, що за наявними матеріалами справи позивач є платником єдиного соціального внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування з дати взяття на облік у органах податкової служби - 12.06.2015, оскільки зареєстрований як фізична особа - підприємець згідно даних інформаційної системи органу доходів і зборів та відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Судом також приймається до уваги, що відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Закріплений у частині першій статті 9 КАС України принцип змагальності сторін передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини другої статті 73 КАС України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

За змістом частини першої статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Враховуючи, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження протиправності вимоги Головного управління ДФС у Тернопільській області від 07.02.2019 №Ф-1768-52, суд дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Керуючись статтями 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Тернопільській області про визнання неправомірними дій щодо складання вимоги та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 07 лютого 2019 року №Ф-1768-52) Головного управління ДФС у Тернопільській області відмовити повністю.

Реквізити учасників справи:

позивач - ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1);

відповідач - Головне управління ДФС у Тернопільській області (місцезнаходження: вул. Білецька, 1, м. Тернопіль, 46021, ).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Тернопільський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 08 травня 2019 року.

Головуючий суддя Мартиць О.І.

копія вірна:

Суддя Мартиць О.І.