Справа № 1.380.2019.000540
Суддя: Коморний Олександр Ігорович
Дата ухвалення: 2019-05-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа № 1.380.2019.000540
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
06 травня 2019 року м.Львів

Львівський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Коморного О.І.

секретар судового засідання Бабич Ю.Б.

за участю:

представника позивача Каверін С.М.,

представника відповідача Катревич Н.А.

представника відповідача Хиря В.В.

розглянув у судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 про визнання дій ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) протиправними та зобов`язання вчинити дії.

Обставини справи.
На розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 , в якій містяться вимоги :

- визнати протиправними дії Львівського прикордонного загону щодо проведення нарахування та виплату на виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 24.07.2018 року у справі № 813/1970/18 індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 14.12.2018 року у розмірі 2011,61 грн;

- стягнути з Львівського прикордонного загону на користь ОСОБА_1 заборгованість з індексації грошового забезпечення за період із січня 2016 року по 28.11.2017 року з відрахуванням виплаченої суми у розмірі 65781,03 грн;

- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середнє грошове забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні - невиплату індексації грошового забезпечення із розрахунку 290,39 грн в день за період із 18.05.2018 року по день фактичної виплати заборгованості індексації грошового забезпечення;

- стягнути з Львівського прикордонного загону на користь ОСОБА_1 витрати за проведення судово-економічної експертизи у сумі 1445,00 грн.

В обгрунтування позовних вимог зазначено, що при звільненні з військової служби ОСОБА_1 відповідач протиправно не нарахував та не виплатив заборгованість позивачу з індексації грошового забезпечення за період проходження військової служби із липня 2015 року до 28.11.2017 року та не виплатив компенсацію за неотримане речове майно. Зазначає, що на виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 07.08.2018 року у справі № 813/1971/18 Львівським прикордонним загоном 22.11.2018 року за період із 28.11.2017 року по 17.05.2018 року виплачено середнє грошове забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні у сумі 49197,87 грн. Також вказує, що на виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 24.07.2018 року у справі № 813/1970/18, Львівським прикордонним загоном нарахована індексація у сумі 2011,61 грн та виплачено 14.12.2018 року на рахунок ОСОБА_1 1981,44 грн (із утриманням військового збору 30,17 грн). Зазначає, що 04.01.2019 року за № 11/94 Львівським прикордонним загоном надано розрахунок проведеної індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період із січня 2016 року по листопад 2017 року на суму 2011,61 грн. Вважає, що нарахування індексації Львівським прикордонним загоном проведено з порушенням Закону України від 03.07.1991 року № 1282-ХП «Про індексацію грошових доходів населення» (далі Закон № 1282-ХП) та Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року № 1087 (далі - Порядок № 1087), що призвело до нарахування та виплати індексації у значно меншому ніж належить розмірі, а отже порушено права позивача на отримання належного грошового забезпечення. Вказує, що відповідно до висновку експерта № 61 судово-економічної експертизи від 17.01.2019 року розмір індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період із 01.01.2016 року по 28.11.2017 року становить 67792,64 грн. Тому, з урахуванням виплаченої ОСОБА_1 індексації в сумі 2011,61 грн, недоплата становить 65781,03 грн. Враховуючи наведене позивач просить суд задоволити позов повністю.

Представник відповідача подав відзив на позов та додаткові пояснення, в яких просив відмовити в задоволенні позовних вимог. Заперечення мотивує тим, що згідно наказу начальника 7 прикордонного загону №127-ос 1 від 13.06.2013 року ОСОБА_1 було призначено старшим техніком-начальником групи автоматизованих систем управління відділення зв`язку відділу прикордонної служби «Львів - аеропорт» 2-гої категорії (тип А), 9 тарифний розряд з 13 червня 2013 року, а згідно постанови КМУ від 07.11.2007 року №1294 посадові оклади за 9 тарифним розрядом встановлені в розмірі 740-760 гривень. Зазначає, що на попередній посаді техніка групи автоматизованих систем управління відділення зв`язку відділу прикордонної служби «Львів - аеропорт» 2-гої категорії (тип А), грошове забезпечення ОСОБА_1 отримувала за 6 тарифним розрядом, посадові оклади у відповідності до постанови КМУ від 07.11.2007 року №1294 за яким встановлені в розмірі 645-685 гривень. Згідно наказу начальника 7 прикордонного загону №133-ос 1 від 25.06.2013 року ОСОБА_1 присвоєне чергове військове звання «старший прапорщик» з 22 червня 2013 року та збільшився оклад за військове звання. Враховуючи вищезазначене вважає, що експерту за «базовий місяць» для обчислення індексації необхідно було брати липень 2013 року, що підтверджується наказами про призначення та про присвоєння військового звання, тому вважає, що розрахунок індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 представником позивача проведений невірно. Разом з тим зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) є установою, що фінансується з державного бюджету і як розпорядник бюджетних коштів, відповідно до статті 51 Бюджетного кодексу України може брати бюджетні зобов`язання та провадити видатки лише в межах бюджетних асигнувань, встановлених кошторисом, індексацію грошового забезпечення не було проведено по причині відсутності фінансових ресурсів для її нарахування та виплати, що передбачено пунктом 6 статті 5 Закону України від 03.07.1991 № 1282 - XII «Про індексацію грошових доходів населення» із змінами та пунктом 6 Постанови КМУ від 17.07.2003 № 1078 «Про затвердження Порядку проведення індексації грошових доходів населення» із змінами. Вважає, що до компетенції суду не входить повноваження визначення конкретних сум індексації, а є виключно дискреційними повноваженнями підприємства відповідно до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення». Крім того, вважає, що проведена експертиза викликає сумніви щодо об`єктивності та професійності, а висновок такої не грунтується на повному та всебічному дослідженні всіх критеріїв та чинників які впливають на результат дослідження та фактично відображає позицію позивача під час розгляду справи № 813/1970/18.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 08 лютого 2019 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 06 травня 2019 року закрито провадження у справі в частині позовних вимог про визнання протиправними дій Львівського прикордонного загону щодо проведення нарахування та виплати на виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 24.07.2018 року у справі № 813/1970/18 індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 14.12.2018 у розмірі 2011,61 грн.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві.

Представники відповідача у судовому засіданні проти позову заперечили, просили у задоволенні такого відмовити повністю.

Суд дослідивши матеріали справи, та оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності,

встановив:
Наказом начальника 7 прикордонного Карпатського загону (І категорії) Західного регіонального управління (І категорія) Державної прикордонної служби України від 30.10.2017 року (по особовому складу) № 274-ос старшого прапорщика ОСОБА_1 , старшого техніка начальника групи автоматизованих систем управління відділення зв`язку відділу прикордонної служби «Львів аеропорт» ІІ категорії (тип А), звільнено з військової служби у відставку на підставі підпункту «В» (за віком) частини 6 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», з 28.11.2017 року. (а.с.13).

Наказом начальника 7 прикордонного загону (І категорії) Західного регіонального управління (І категорія) Державної прикордонної служби України від 07.03.2018 року № 57-ос виключено зі списків особового складу, усіх видів забезпечення. (а.с.15).

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 24.07.2018 у справі № 813/1970/18, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 20.11.2018 позов ОСОБА_1 до Львівського прикордонного загону про визнання дії протиправними та зобов`язання вчинити дії задоволено частково. Визнано протиправними дії Львівського прикордонного загону щодо невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення з липня 2015 року по 28.11.2017 за зобов`язано відповідача нарахувати і виплатити ОСОБА_1 індексацію за вказаний період.

Відповідно до листа відповідача від 04.01.2019 року № 11/94, на виконання вказаного судового рішення Львівським прикордонним загоном нарахована індексація у сумі 2011,61 грн та виплачено 14.12.2018 року на картку ОСОБА_1 1981,44 грн. (із утриманням військового збору 30,17 грн). (а.с.22)

Згідно розрахунку проведеної індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період із січня 2016 року по листопад 2017 року сума становить 2011,61 грн. (а.с.23)

Представником ОСОБА_1 адвокатом Каверіним C.M. подано висновок № 61 судово-економічної експертизи від 17.01.2019 року, відповідно до якого розмір індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період із 01.01.2016 року по 28.11.2017 року становить 67792,64 грн. (а.с. 24-27)

З урахуванням виплаченої ОСОБА_1 індексації в сумі 2011,61 грн, позивач вважає, що недоплата становить 65781,03 грн, тому звервся до суду з означеним позов для захисту своїх прав та інтересів.

При вирішенні спору по суті суд керувався начтупним.

Відповідно до частини 1 статті 2 Закону України від 25.03.1992 № 2232-XII Про військовий обов`язок і військову службу військовою службою є державна служба особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, пов`язаній із захистом Вітчизни. У зв`язку з особливим характером військової служби військовослужбовцям надаються передбачені законом пільги, гарантії та компенсації.

Військова служба є особливим видом публічної служби, тому її проходження передбачає особливе регулювання служби військовослужбовців, а саме межі реалізації ними своїх службових прав у зв`язку з специфікою їх правового статусу, відносини щодо звільнення та проходження військової служби врегульовані як загальним законодавством України про працю, так і спеціальним законодавством.

При цьому, пріоритетними є норми спеціального законодавства, а норми трудового законодавства підлягають застосуванню лише у випадках, якщо спеціальними нормами не врегульовано спірних відносин, та коли про можливість такого застосування прямо зазначено у спеціальному законі.

У свою чергу, спеціальним законом, який здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби, порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців є Закон України від 20.12.1991 № 2011-XII Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей (далі - Закон № 2011-XII).

Так, частинами 1-4 статті 9 Закону № 2011-XII встановлено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців.

До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

При цьому, статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право, зокрема, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Абзацом 2 частини 3 статті 9 Закону № 2011-ХІІ встановлено, що грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначає Закон України від 03.07.1991 № 1282-ХІІ "Про індексацію грошових доходів населення" (далі - Закон № 1282-ХІІ).

Так, статтею 2 Закону № 1282-ХІІ визначено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Відповідно до статей 4, 6 Закону № 1282-ХІІ індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.

Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону.

Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті.

Підвищення грошових доходів населення у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін.

У разі якщо грошові доходи населення підвищено з урахуванням прогнозного рівня інфляції випереджаючим шляхом, при визначенні обсягу підвищення грошових доходів у зв`язку із індексацією враховується рівень такого підвищення у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

У разі виникнення обставин, передбачених статтею 4 цього Закону, грошові доходи населення визначаються як результат добутку розміру доходу, що підлягає індексації в межах прожиткового мінімуму для відповідних соціальних і демографічних груп населення, та величини індексу споживчих цін.

Порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України.

Так, постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078 затверджений Порядок проведення індексації грошових доходів населення (далі - Порядок № 1078).

Згідно з пунктом 1-1 Порядку № 1078 підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін.

Індексація грошових доходів населення проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 101 відсотка (у 2016 році - 103 відсотка, у 2017 році -103 відсотка, у 2018 році -103 відсотка).

Індекс споживчих цін обчислюється Держстатом і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях.

Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений в абзаці другому цього пункту.

Відповідно до пункту 2 Порядку № 1078 індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема, грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, посадових осіб митної служби.

За змістом пункту 4 Порядку № 1078 індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення. У межах прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, індексуються оплата праці (грошове забезпечення), розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, допомога по безробіттю та матеріальна допомога у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації безробітного, що надаються залежно від страхового стажу у відсотках середньої заробітної плати, стипендії.

Сума індексації грошових доходів громадян визначається як результат множення грошового доходу, що підлягає індексації, на величину приросту індексу споживчих цін, поділений на 100 відсотків.

Пунктом 5 Порядку № 1078 визначено, що у разі підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків. Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення.

Аналіз наведених норм дає підстави стверджувати, що місяць, в якому відбулося підвищення оплати праці (суми її постійних складових), є базовим при проведенні індексації.

Відповідно до пункту 6 Порядку № 1078 виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких провадяться відповідні грошові виплати населенню, а саме: підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету.

У разі коли грошовий дохід формується з різних джерел і цим Порядком не встановлено черговість його індексації, сума додаткового доходу від індексації виплачується за рахунок кожного джерела пропорційно його частині у загальному доході.

Проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік (вказана норма застосовується із 01.12.2015).

Таким чином, індексація грошового забезпечення є однією із основних державних гарантій щодо оплати праці. Суд звертає увагу, що відповідно до вимог чинного законодавства України, проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковою для всіх юридичних осіб-роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.

Пунктом 10/2 Порядку №1078 визначено, що для працівників, яких переведено на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі або організації, також переведено на роботу на інше підприємство, в установу або організацію або в іншу місцевість та у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці у разі продовження такими працівниками роботи, для новоприйнятих працівників, а також для працівників, які використали відпустку для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та відпустку без збереження заробітної плати, передбачені законодавством про відпустки, обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення тарифної ставки (окладу), за посадою, яку займає працівник.

У абзаці 5 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення №1078 визначено, що у разі збільшення зарплати за рахунок постійної надбавки, доплати, премії тошо без підвищення посадового окладу суму індексації не потрібно зменшувати на розмір такого підвищення зарплати, У разі коли відбувається підвищення тарифної ставки (окладу), у місяці підвищення враховуються всі складові заробітної плати, які не мають разового характеру.

Отже, обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації починаючи з грудня 2015 року здійснюється не індивідуально для кожного працівника в залежності від прийняття його на роботу або зростання його доплат та надбавок, а від моменту останнього герегляду тарифної ставки (окладу) за посадою, яку займає працівник (така ж позиція викладена у листі Міністерства соціальної політики України від 28.04.2016 №201/10/137-16).

Підвищення посадових окладів особам рядового, сержантського і старшинського складу Державної прикордонної служби України (до категорії яких відноситься позивач) відбулось відповідно до вимог п. 2.3.1 «Інструкції про порядок виплати кошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України», ствердженої наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України від 20.05.2008 року №425, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 18.06.2008 року за №537/15228.

Так відповідно до вимог п. 2.3.1. посадові оклади особам рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом, виплачуються залежно від займаних ними посад і тарифних розрядів у розмірах, установлених додатком «Схема посадових окладів осіб рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом» до постанови Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 року № 1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу».

Наступне підвищення посадових окладів особам рядового, сержантського і старшинського складу Державної прикордонної служби України відбулось відповідно до вимог п. 1 розділу 2 «Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України», затвердженої наказом Міністерства Внутрішніх Справ України від 25.06.2018 року №558, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 23.07.2018 року за № 854/32306.

Так відповідно до вимог п. 1 розділу 2 Інструкції розміри посадових окладів осіб офіцерського складу, осіб рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом, визначаються шляхом множення прожиткового мінімуму для працездатних осіб на відповідний тарифний коефіцієнт, установлений у додатку 1 «Тарифна сітка розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу», до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 року №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб».

Відповідно до вимог абзацу 2 ст. 4 Порядку №1078 оплата праці, у тому числі працюючим пенсіонерам, грошове забезпечення, розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, допомога по безробітно, що надається залежно від страхового стажу у відсотках середньої заробітної плати, стипендії індексуються у межах прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб.

Розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб на 2016 рік встановлено у відповідності до вимог ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» від 25.12.2015 року № 928-VIII, в таких розмірах: з 1 січня 2016 року - 1378 гривень, з 1 травня - 1450 гривень, з 1 грудня - 1600 гривень.

Розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб на 2017 рік встановлено у відповідності до вимог ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» від 21.12.2016 року №1801 -VIII, в таких розмірах: з 1 січня 2017 року - 1600 гривень, з 1 травня - 1684 гривні, з 1 грудня - 1762 гривні.

Відповідно до вимог абзацу 5 ст. 4 Порядку №1078 сума індексації грошових доходів громадян визначається як результат множення грошового доходу, що підлягає індексації, на величину приросту індексу споживчих цін, поділений на 100 відсотків.

Абзацом 6 ст. 4 Порядку №1078 встановлено, що у разі коли особа працює неповний робочий час, сума індексації визначається з розрахунку повного робочого часу, а виплачується пропорційно відпрацьованому часу.

Пунктом 11 Порядку №1078 встановлено, що підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін.

Індексація грошових доходів населення проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 103 відсотка.

Обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком починаючи з березня 2003 р. - місяця опублікування Закону України від 6 лютого 2003 р. № 491-IV "Про внесення змін до Закону України "Про індексацію грошових доходів населення".

Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений в абзаці другому цього пункту.

Судом встановлено, що в рішенні Львівського окружного адміністративного суду від 24.07.2018 року у справі № 813/1970/18, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 20.11.2018 року позов ОСОБА_1 до Львівського прикордонного загону про визнання дії протиправними та зобов`язання вчинити дії задоволено частково. В зазначеному рішенні суд дійшов висновку, що позовні вимоги про визнання протиправними дій Львівського прикордонного загону Державної прикордонної служби України щодо невиплати ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення з липня 2015 по грудень 2015 та зобов`язання Львівський прикордонний загін Державної прикордонної служби України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з липня 2015 року по грудень 2015 року підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.4 ст. 78 КАС України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Судом встановлено з матеріалів справи, що згідно розрахунку індексації ОСОБА_1 на виконання рішення суду, відповідач виплатив 14.12.2018 року лише 2011,61 грн.

Під час розгляду справи, відповідач подав суду розрахунок індексації позивача, згідно якого сума виплати становить 34308,12 грн. (а.с.60).

Згідно із висновком експерта № 61 від 17.01.2019 року судово-економічної експертизи, індексація грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.01.2016 року по 28.11.2017 року становить 67792,64 грн. (а.с.28).

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб правового захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. У рішенні від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» ЄСПЛ вказав, що норма статті 13 Конвенції гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Сутність цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органу розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечать при цьому виконання своїх зобов`язань. Суд визнав, що вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачені національним законодавством (пункт 145 рішення).

У пункті 50 рішення від 13 січня 2011 року у справі «Чуйкіна проти України» ЄСПЛ зазначив, що процесуальні гарантії, викладені у статті 6 Конвенції, забезпечують кожному право звертатися до суду з позовом щодо своїх цивільних прав та обов`язків. Таким чином, стаття 6 Конвенції втілює «право на суд», в якому право на доступ до суду, тобто право ініціювати в судах провадження з цивільних питань становить один з його аспектів (див. рішення від 21 лютого 1975 року у справі «Голдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. the United Kingdom), пункти28-36, Series A № 18). Крім того, порушення судового провадження саме по собі не задовольняє усіх вимог пункту 1 статті 6 Конвенції. Ціль Конвенції - гарантувати права, які є практичними та ефективними, а не теоретичними або ілюзорними. Право на доступ до суду включає в себе не лише право ініціювати провадження, а й право отримати «вирішення» спору судом. Воно було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави дозволяла особі подати до суду цивільний позов без гарантії того, що справу буде вирішено остаточним рішенням в судовому провадженні. Для пункту 1 статті 6 Конвенції було б неможливо детально описувати процесуальні гарантії, які надаються сторонам у судовому процесі - провадженні, яке є справедливим, публічним та швидким, не гарантувавши сторонам того, що їхні цивільні спори будуть остаточно вирішені [див. рішення від 10 липня 2003 року у справах «Мультиплекс проти Хорватії» (Multiplex v. Croatia), заява № 58112/00, пункт 45 та «Кутіч проти Хорватії» (Kutic v. Croatia), заява № 48778/99, пункт 25].

Суд дійшов висновку, що відповідачем протиправно нараховано та виплачено індексацію грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.01.2016 року по 28.11.2017 року в сумі лише 2011,61 грн.

У відповідності до статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути, позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У справі Кечко проти України Європейський суд з прав людини встановив, що мало місце порушення статті 1Протоколу № 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та зауважив, що в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм робітникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах доки відповідні положення є чинними (пункт 23 Рішення).

Так, реалізація особою права, яке пов`язане з отриманням коштів і базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не залежить від бюджетних асигнувань, відсутність яких не може бути підставою для порушення прав громадян.

У зв`язку з цим, Європейський суд з прав людини не прийняв аргумент Уряду України щодо бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.

Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов`язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України відокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до статті 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме: у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо (рішення Конституційного Суду України від 06.07.1999 № 8-рп/99 у справі щодо права на пільги та від 20.03.2002 № 5- рп/2002 у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій).

У зазначених рішеннях Конституційний Суд України вказав, що необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов`язана з ризиком для життя і здоров`я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватися наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення.

Суд також враховує і рішення Конституційного суду України від 15.10.2013 № 9-рп/2013, в якому зазначено, що держава передбачає заходи, спрямовані на забезпечення реальної заробітної плати, тобто грошової винагороди за виконану роботу як еквівалента вартості споживчих товарів і послуг.

Таким чином, суд дійшов висновку, що позовна вимога про стягнення з Львівського прикордонного загону на користь ОСОБА_1 заборгованість з індексації грошового забезпечення за період із січня 2016 року по 28.11.2017 року з відрахуванням виплаченої суми у розмірі 65781,03 грн, підлягає задоволенню.

При цьому, суд зазначає, що позовна вимога про зобов`язання Львівського прикордонного загону нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середнє грошове забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні - невиплату індексації грошового забезпечення із розрахунку 290,39 грн, в день за період із 18.05.2018 року по день фактичної виплати заборгованості індексації грошового забезпечення, також підлягає задоволенню, оскільки є похідною від основної позовної вимоги, яка підлягає задоволенню судом.

Відповідно до ст. 116 Кодексу законів про працю України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити неоспорювану ним суму.

Статтею 117 Кодексу законів про працю України встановлено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

За загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Слід зауважити, що непоширення норм Кодексу законів про працю України на військовослужбовців стосується саме порядку та умов визначення норм оплати праці (грошового забезпечення) та порядку вирішення спорів щодо оплати праці.

Однак, питання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні військовослужбовців зі служби в Збройних Силах України (зокрема, затримку виплати як грошового забезпечення, так і затримку виплати коштів за період вимушеного прогулу на виконання рішення суду, одноразової грошової допомоги при звільненні, компенсації за невикористану відпустку) не врегульовані положеннями спеціального законодавства, що регулює порядок, умови, склад, розміри виплати грошового забезпечення.

В той же час такі питання врегульовані Кодексом законів про працю України.

Враховуючи те, що спеціальним законодавством, яке регулює оплату праці військовослужбовців, встановлено дату проведення остаточного розрахунку зі звільненими військовослужбовцем, а відповідальність роботодавця за невиплату або несвоєчасну виплату працівнику всіх належних сум не врегульовано, необхідно прийти до висновку про можливість застосування норм статті 116 та 117 КЗпПУ як таких, що є загальними та поширюються на правовідносини, які виникають під час звільнення зі служби в Державній прикордонній службі України.

За правилами статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі відсутності закону, що регулює відповідні правовідносини, суд застосовує закон, що регулює подібні правовідносини (аналогія закону), а за відсутності такого закону суд виходить із конституційних принципів і загальних засад права (аналогія права).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у від 01.03.2018 року у справі № 806/1899/17 та постанові від 15.11.2018 року у справі № 813/2558/13-а щодо не проведення розрахунку при звільненні з публічної служби та покладення відповідальності за нормами ст. ст. 116, 117 КЗпП.

Верховний Суд зазначає, що наведені вище норми наведені вище норми спрямовані на забезпечення належних фінансових умов для звільнених працівників, оскільки гарантують отримання ними, відповідно до законодавства, всіх виплат в день звільнення та, водночас, стимулюють роботодавців не порушувати свої зобов`язання в частині проведення повного розрахунку із працівником.

Як встановлено судом з матеріалів справи, рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 07.08.2018 року у справі № 813/1971/18 зобов`язано Львівський прикордонний загін за період із 28.11.2017 року по 17.05.2018 року виплатити середнє грошове забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні у сумі 49197,87 грн. (а.с.30-36).

Таким чином, виходячи із вищезазначеного, за період із 18.05.2018 року по день фактичного виконання рішення у даній справі, Львівським прикордонним загоном має бути виплачена компенсація за затримку розрахунку при звільненні - середнє грошове забезпечення за весь період затримки обрахований відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 (далі Порядок № 100).

Так, п. 2 Порядку № 100 встановлено, що обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Як встановлено судом у рішенні Львівського окружного адміністративного суду від 07.08.2018 року у справі № 813/1971/18, згідно особистої карти грошового забезпечення ОСОБА_1 за 2017 рік грошове забезпечення за вересень - жовтень 2017 року становить 17714,08 грн. Для обчислення середнього заробітку з 18.05.2018 року до дня повної фактичної виплати заборгованості із заробітної плати при звільненні з військової служби - індексації грошового забезпечення необхідно застосовувати показник 290,39 грн. (17714,08 грн./61 день).

При вирішенні даної справи судом були враховані положення частини 2 статті 2 та частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 у повному обсязі.

Разом з тим, відповідно до частини 1 статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз (пункт 3 частини 3 статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України).

Відповідно до ч. 1 статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

На підтвердження понесених позивачем витрат на проведення судово-економічної експертизи надано суду висновок експерта №61 від 17 січня 2019 року на звернення адвоката (представника позивача) Каверіна С.М. (а.с.24-28) та квитанцію №716489РК від 09.01.2019 року на суму 15,00 грн та № ПН 716489 від 09.01.2019 року на суму 1430,00 грн. (а.с.29)

За таких обставин та з урахуванням задоволення адміністративного позову у повному обсязі, суд дійшов висновку про необхідність стягнення з Львівського прикордонного загону на користь ОСОБА_1 витрат за проведення судово-економічної експертизи у сумі 1445,00 грн.

Керуючись ст. ст. 2, 8-10, 14, 72-79, 90, 139, 241-246, 250, Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ухвалив:
1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Львівського прикордонного загону (вул. Личаківська, 74, м. Львів, 71010; 3) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) заборгованість з індексації грошового забезпечення за період із січня 2016 року по 28.11.2017 року з відрахуванням виплаченої суми у розмірі 65781 (шістдесят п`ять тисяч сімсот вісімдесят одну) грн 03 коп.

3. Зобов`язати Львівський прикордонний загін (вул. Личаківська, 74, м. Львів, 71010; 3) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) середнє грошове забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні - невиплату індексації грошового забезпечення із розрахунку 290 (двісті дев`яносто) грн 39 коп. в день за період із 18.05.2018 по день фактичної виплати заборгованості індексації грошового забезпечення.

4. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Львівського прикордонного загону (вул. Личаківська, 74, м. Львів, 71010; 3) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) витрати за проведення судово-економічної експертизи у сумі 1445 (одна тисяча чотириста сорок чотири) грн 00 коп.

5. Інші судові витрати з сторін не стягуються.

Рішення може бути оскаржене, згідно зі ст. 295 КАС України, протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили, згідно зі ст. 255 КАС України, після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складений 10.05.2019 року.

Суддя Коморний О.І.