Справа № 340/751/19
Суддя: Т.М. Кармазина
Дата ухвалення: 2019-05-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 травня 2019 року м. Кропивницький Справа № 340/751/19

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі судді Кармазиної Т.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (письмового провадження) справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області про визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області (), викладене в листі за вих.№І-48/0-516/0/17-19 від 28.01.2019, відповідно до якого відмовлено ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність для ведення особистого селянського господарства, площею 2,0 гектара, за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності на території Семенастівської сільської ради, Новоукраїнського району, Кіровоградської області земельної ділянки за межами населеного пункту (кадастровий номер якої: НОМЕР_1 );

- зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Кіровоградській області () повторно розглянути питання та надати учаснику антитерористичної операції (учаснику бойових дій) ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства в розмірах, не більше 2,0 гектара за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності на території Семенастівської сільської ради, Новоукраїнського району, Кіровоградської області земельної ділянки за межами населеного пункту (кадастровий номер якої: НОМЕР_1 ).

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що ним було здійснено аналіз Публічної кадастрової карти України електронним посиланням (http://map.land.gov.ua/kadastrova-kartа), та встановлено, що на території Семенастівської сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області за межами населеного пункту є ніким незайнята земельна ділянка загальною площею 18,6106 га (кадастровий номер якої - НОМЕР_1 ), на яку відсутні обтяження, заборона щодо землекористування вказаною земельною ділянкою. В подальшому, позивач, як учасник бойових дій, звернувся до Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області з клопотанням щодо надання йому земельної ділянки та дозволу на виготовлення проекту землеустрою, щодо відведення земельної ділянки, площею 2,000 га (кадастровий номер якої - НОМЕР_1 ) у власність для ведення особистого селянського господарства на території Семенастівської сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області, за межами населеного пункту, додавши, як на його думку, усі необхідні документи. Проте, відповідачем, листом за вих.№І-48/0-516/0/17-19 від 28.01.2019, відмовив позивачу у задоволенні даного клопотання, в якому зазначено зміст частини четвертої статті 122, пункту 21 Перехідних положень Земельного кодексу України та роз`яснено, що згідно інформації територіального відділу Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області, земельна ділянка, вказана у зверненні віднесена до земель, переданих у колективну власність, згідно державного акту на право колективної власності на землю. Позивач в свою чергу наголошує на тому, що ним виконано всі вимоги передбачені законодавством для отримання дозволу на розробку проекту землеустрою. Крім того, зазначає, що рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою або про відмову у його наданні повинно оформлюватися розпорядчим індивідуальним актом у формі наказу Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області.

Ухвалою судді від 25.03.2019 відкрито провадження у справі та вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

Відповідачем не подано до суду відзиву на позов. При цьому, суд враховує, що у відповідності до ч.4 ст.159 КАС України неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.

Дослідивши докази і письмові пояснення сторін, викладені у заявах по суті справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, з таких підстав.

Судом встановлено, 19.12.2018 року позивач звернувся до Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області з клопотанням щодо надання йому земельної ділянки та дозволу на виготовлення проекту землеустрою, щодо відведення земельної ділянки, площею 2,000 га (кадастровий номер якої - НОМЕР_1 ) у власність для ведення особистого селянського господарства на території Семенастівської сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області, за межами населеного пункту (а.с.29-30). До заяви позивач додав: графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки: копію паспорту та ідентифікаційного коду; копію посвідчення учасника бойових дій (а.с.22, 23, 31).

Листом від 28.01.2019 за №І-48/0-516/0/17-19 Головним управлінням Держгеокадастру у Кіровоградській області, за результатами розгляду поданого клопотання, проінформовано позивача, з посиланням на частину четверту статті 122, пункт 21 Перехідних положень Земельного кодексу України, про те, що згідно інформації територіального відділу Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області, земельна ділянка, вказана у звернені віднесена до земель, переданих у колективну власність, згідно державного акту на право колективної власності на землю. Тому, Головне управління не має правових підстав для задоволення заяви (а.с.32).

Не погодившись з такою відповіддю, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Відповідно до ст.14 Конституції України та ст.373 Цивільного кодексу України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізовується громадянами, юридичними особами та державою відповідно до закону.

Статтею 3 Земельного кодексу України встановлено, що земельні відносини регулюються Конституцією України, вказаним Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Так, частинами 1, 2, пункту "а" частини 3 статті 22 Земельного кодексу України визначено, що землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей.

До земель сільськогосподарського призначення належать: сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги); несільськогосподарські угіддя (господарські шляхи і прогони, полезахисні лісові смуги та інші захисні насадження, крім тих, що віднесені до земель лісогосподарського призначення, землі під господарськими будівлями і дворами, землі під інфраструктурою оптових ринків сільськогосподарської продукції, землі тимчасової консервації тощо).

Землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства.

Згідно з частинами 1, 2 статті 116 Земельного кодексу України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Пунктом "в" ч.3 ст.116 Земельного кодексу України визначено, що безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Згідно з ч.1 ст.121 Земельного кодексу України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства - не більше 2.0 гектара.

Відповідно до частин 6, 7 статті 118 Земельного кодексу України, громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі, якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Частиною 4 статті 122 Земельного кодексу України передбачено, що центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою вказаної статті, у власність або у користування для всіх потреб.

У спірних правовідносинах, з огляду на Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, затверджене Постановою Кабінету Міністрів України від 14.01.2015 року №15 та Положення про Головне управління Держгеокадастру в області, затверджене Наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України №333 від 29.09.2016 року, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 25.10.2016 року за №1391/29521, територіальним органом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру та їй підпорядковане є Головне управління Держгеокадастру в області.

Головне управління відповідно до покладених на нього завдань розпоряджається землями державної власності сільськогосподарського призначення в порядку, визначеному чинним законодавством (пп.13 п.4 Положення).

Відтак, до повноважень відповідача, як територіального органу Держгеокадастру, належить розпорядження землями саме державної власності сільськогосподарського призначення на території Кіровоградської області, у тому числі передача таких земельних ділянок безоплатно у власність громадянам у порядку, передбаченому статтею 118 ЗК України.

Суд вважає посилання позивача на те, що рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою або про відмову у його наданні повинно оформлюватися розпорядчим індивідуальним актом у формі наказу Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області, необґрунтованими.

Відповідно до п.8 Положення про Головне управління Держгеокадастру в області, затвердженого наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України №333 від 29.09.2016 року, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 25.10.2016 року за №1391/29521, пунктом 84 Типової інструкції з діловодства в територіальних органах Держгеокадастру, затвердженої наказом Держгеокадастру №600 від 15.10.2015 року, накази видаються як рішення організаційно-розпорядчого характеру. За змістом управлінської дії накази видаються з основних питань діяльності територіального органу Держгеокадастру, адміністративно-господарських, кадрових питань.

Отже, наказом оформлюються рішення керівника організаційного або розпорядчого характеру, тобто ті, які стосуються організації роботи установи або оперативного керівництва, або ж які породжують правові наслідки у вигляді встановлення прав, обов`язків чи покладення відповідальності на осіб, стосовно яких вони видані.

Оскільки, законодавством яке регулює земельні відносини, не встановлено вимог до форми висновків уповноважених органів за результатами розгляду клопотань осіб, зацікавлених в одержанні у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, зокрема відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою. Єдина вимога до такої відмови, передбачена Земельним кодексом України, - це її належна мотивація.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 14.08.2018 по справі №826/1050/17.

Судом встановлено, що відповідач, листом від 28.01.2019 за №І-48/0-516/0/17-19 відмовив позивачу у наданні йому земельної ділянки та дозволу на виготовлення проекту землеустрою, щодо відведення земельної ділянки, площею 2,000 га (кадастровий номер якої - НОМЕР_1 ) у власність для ведення особистого селянського господарства на території Семенастівської сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області, за межами населеного пункту, з посиланням на частину четверту статті 122, пункт 21 Перехідних положень Земельного кодексу України (а.с.32).

Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вирішення питання колективної власності на землю, удосконалення правил землекористування у масивах земель сільськогосподарського призначення, запобігання рейдерству та стимулювання зрошення в Україні" №2498-VIII від 10.07.2018, який набрав чинності з 01.01.2019, розділ Х "Перехідні положення" Земельного кодексу України доповнено пунктом 21 наступного змісту: "21. Установити, що з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вирішення питання колективної власності на землю, удосконалення правил землекористування у масивах земель сільськогосподарського призначення, запобігання рейдерству та стимулювання зрошення в Україні" землі колективних сільськогосподарських підприємств, що припинені (крім земельних ділянок, які на день набрання чинності зазначеним Законом перебували у приватній власності), вважаються власністю територіальних громад, на території яких вони розташовані. Зазначений Закон є підставою для державної реєстрації права комунальної власності на земельні ділянки, сформовані за рахунок земель, які в силу зазначеного Закону переходять до комунальної власності".

Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 19.03.2019 проведена державна реєстрація права комунальної власності на земельну ділянку за кадастровим номером НОМЕР_1 , загальною площею 18,6106 га, що розташована на території Семенастівської сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області, на підставі Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вирішення питання колективної власності на землю, удосконалення правил землекористування у масивах земель сільськогосподарського призначення, запобігання рейдерству та стимулювання зрошення в Україні" №2498-VIII від 10.07.2018. Її власником є територіальна громада в особі Семенастівської сільської ради (а.с.70-71)

Відповідно до частини 1 статті 83 Земельного кодексу України землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю.

Статтею 12 ЗК України передбачено, що до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить: а) розпорядження землями територіальних громад; б) передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.122 Земельного кодексу України визначено, що сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

З урахуванням вищенаведеного, а також положень Закону України №2498-VIII від 10.07.2018, суд дійшов висновку, що земельна ділянка за кадастровим номером НОМЕР_1 з 01.01.2019 вважається власністю територіальної громади Семенастівської сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області, на території якої вона розташована.

Таким чином, суд дійшов висновку, що у ході розгляду справи судом встановлено прийняття відповідачем оскаржуваного рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, порушень прав позивача не допущено.

Крім того, суд зазначає, що відповідно до ч.6 ст.47 КАС України суд не приймає відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем і не визнає умов примирення сторін, якщо ці дії суперечать закону або порушують чиї - небудь права, свободи чи інтереси.

Надавши оцінку фактичним обставинам справи, перевіривши можливість визнання позову відповідачем на їх відповідність закону або наявності факту порушення чиїх - небудь прав, свобод чи інтересів таким визнанням, суд дійшов висновку про наявність підстав для неприйняття визнання позову відповідачем, та вважає його таким, що порушує інтереси останнього, оскільки судом встановлено відсутність порушення відповідачем вимог законодавства України, що регулює спірні правовідносини, під час прийняття оскаржуваного рішення.

Враховуючи вищевикладене, суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, дійшов висновку про відсутність підстав для визнання оскаржуваного рішення протиправним та його скасування. Що свідчить про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Зважаючи на вимоги ст.139 КАС України, а також з урахуванням ухвалення рішення в інтересах відповідача, підстави для стягнення судових витрат на користь позивача відсутні.

Керуючись ст.ст.132, 139, 242-246, 255, 293, 295-297 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) до Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області (25030, м.Кропивницький, вул.Академіка Корольова, 26, ) про визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення за правилами, встановленими ст.ст.293, 295 - 297 КАС України.

Суддя Кіровоградського

окружного адміністративного суду Т.М. Кармазина