Справа № 826/8893/18
Суддя: Степанюк Анатолій Германович
Дата ухвалення: 2019-05-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/8893/18 Суддя першої інстанції: Шевченко Н.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 травня 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Степанюка А.Г.,

суддів - Губської Л.В., Епель О.В.,

при секретарі - Ліневській В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління ДФС у м. Києві на прийняте у порядку письмового провадження рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 грудня 2018 року у справі за адміністративним позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Український фінансовий альянс» до Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2018 року Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Український фінансовий альянс» (далі - Позивач, ПрАТ «СК «Український фінансовий альянс») звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління ДФС у м. Києві (далі - Відповідач, ГУ ДФС у м. Києві) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 18.05.2018 року №.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 26.12.2018 року позов задоволено повністю. При цьому суд першої інстанції виходив з того, що ліцензійний договір та договори доручення, укладені між ПрАТ «СК «Український фінансовий альянс» та ТОВ «Дієса», , мають різний предмет та є різними за своєю суттю і змістом, а відтак сплата послуг за договорами доручення та випрати зі сплати роялті за ліцензійним договором не має подвійного характеру, оскільки здійснена за наслідками виконання різних договорів. Крім того, суд зазначив, що матеріали справи не містять доказів, що сплата 150,00 грн. за кожний укладений договір страхування відбувалася одночасно за ліцензійним договором і договорами доручення. Поряд з цим, суд вказав на помилковості твердження контролюючого органу виключно на роз`яснювальну функцію другої частини договору страхування, оскільки воно спростовується наявними у матеріалах справи доказами. Окремо суд зауважив, що відмінність між вказаною у ліцензійному договорі та фактично розміщеною у договорі страхування емблеми не впливає на оцінку спірних правовідносин, оскільки такий знак використовувався Позивачем на безоплатній основі. Викладене, на переконання суду, з урахуванням наявного у матеріалах справи висновку експерта, свідчить про помилковість твердження контролюючого органу щодо заниження ПрАТ «СК «Український фінансовий альянс» податку на прибуток.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, Відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. В обґрунтування своїх доводів зазначає, що визначена у ліцензійному договорі фіксована ставка у гривневому еквіваленті за кожен укладений договір страхування, яка враховується у розрахунку роялті, не може розглядатися як роялті у розумінні податкового законодавства. Такий висновок, на переконання Апелянта, підтверджується тим, що, по-перше, ПрАТ «СК «Український фінансовий альянс» одночасно сплатило ТОВ «Дієса» за послуги укладення договорів страхування за договорами доручення, а відтак додаткова сплата коштів за ліцензійним договором є подвійною витратою, по-друге, розміщення логотипу на договорах страхування не відповідає сфері використання об`єкта права інтелектуальної власності відповідно до умов ліцензійного договору, по-третє, емблема вказана на другій частині вже укладеного договору страхування відрізняється від торгівельної марки, указаної у ліцензійному договорі.

Після усунення визначених в ухвалі 18.02.2019 року про залишення апеляційної скарги без руху недоліків ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 01.04.2019 року відкрито апеляційне провадження у справі, встановлено строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні на 08.05.2019 року.

У відзиві на апеляційну скаргу ПрАТ «СК «Український фінансовий альянс» просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. В обґрунтування своїх доводів зазначає, що суд прийшов до повністю вірного висновку про наявність правових підстав для задоволення позову з підстав, які викладені у мотивувальній частині рішення. Крім того, зауважив, що в апеляційній скарзі зазначені виключно висновки акту перевірки без наведення обґрунтувань порушень судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

У судовому засіданні представник Відповідача доводи апеляційної скарги підтримав з підстав, викладених в останній, та просив вимоги скарги задовольнити повністю.

Представник Позивача наполягав на залишенні апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, виходячи з такого.

Вирішуючи вказаний спір, суд першої інстанції встановив, що у березні - квітні 2018 року працівниками ГУ ДФС у м. Києві на підставі ст. ст. 20, 77, 82 ПК України, плану-графіка проведення документальних планових виїзних перевірок платників податків на 2018 року, наказу від 14.03.2018 року №3906, направлень на перевірку від 28.03.2018 року №834/26-15-14-06-02, №973/26-15-14-03-04, №835/26-15-14-03-03, №198/26-15-42-08 та від 16.04.2018 року №1065/26-15-14-06 проведено документальну планову виїзну перевірку ПрАТ «СК «Український фінансовий альянс» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2015 року по 31.12.2017 року, валютного - за період з 01.01.2015 року по 31.12.2017 року, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - за період з 01.01.2011 року по 31.12.2017 року. У ході перевірки податковим органом було виявлено порушення Позивачем, зокрема, пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134, пп. 14.1.225 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України, внаслідок чого занижено податок на прибуток в сумі 8 120 988,00 грн., у тому числі за 1 квартал 2017 року на суму 1 226 996,00 грн., І півріччя 2017 року в сумі 1 029 968,00 грн., 9 місяців 2017 року в сумі 1 727 715,00 грн. та за 2017 рік в сумі 8 120 988,00 грн.

Результати перевірки зафіксовані в акті від 25.04.2018 року №498/26-15-14-06-02-10/32374372 (т. 1 а.с. 77-157), заперечення на висновки якого від 04.05.2018 року №040518/1 (т. 1 а.с. 158-167) були залишені без змін, про що ГУ ДФС у м. Києві повідомило ПрАТ «СК «Український фінансовий альянс» листом від 15.05.2018 року №22291/10/26-15-14-06-02 (т. 1 а.с. 168-175).

На підставі викладених в акті перевірки висновків Відповідачем 18.05.2018 року прийнято податкове повідомлення-рішення форми «Р» №, яким Позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на прибуток на загальну суму 10 151 235,00 грн., у тому числі за основним платежем - 8 120 988,00 грн. та штрафними (фінансовими) санкціями - 2 030 247,00 грн. (т. 1 а.с. 176-177).

Вирішуючи питання про правомірність оскаржуваного індивідуального акту, суд першої інстанції встановив, що перевіркою повноти декларування показників рядка 02 Декларацій «Фінансовий результат до оподаткування (збиток), визначений у фінансовій звітності відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності» за період з 01.01.2015 року по 31.12.2017 року встановлено завищення збитку за 2016 рік у сумі 8 126 100,00 грн. та заниження фінансового результату до оподаткування за 2016 рік всього у сумі 65 564 250,00 грн., у тому числі: І квартал 2017 року - 23 247 150,00 грн., півріччя 2017 року - 35 177 550,00 грн., 9 місяців 2017 року - 42 097 200,00 грн., 2017 рік - 65 564 250,00 грн.

Крім того, судом першої інстанції встановлено, що відповідно до наданих до перевірки оборотно-сальдових відомостей за 2015 - 2017 роки та відповідно до звіту про фінансові результати визначено склад витрат ПрАТ «СК «Український фінансовий альянс», а саме: 2015 рік: адміністративні витрати на суму - 1 387 408,00 грн., витрати на збут - 170 852,00 грн., інші витрати - 83 319,00 грн., страхові виплати - 437 550,00 грн.; 2016 рік: адміністративні витрати на суму - 1 329 813,00 грн., витрати на збут - 38 580 516,00 грн., інші витрати - 483 840,00 грн., роялті - 11 879 888,00 грн., страхові виплати - 845 147,00 грн. 2017 рік: адміністративні витрати на суму - 2 153 736,00 грн., витрати на збут - 85 256 200,00 грн., інші витрати - 20 059 988,00 грн., роялті - 99 598 432,00 грн., страхові виплати - 7 351 568,00 грн.

Крім іншого, судом першої інстанції встановлено, що ПрАТ «СК «Український фінансовий альянс» віднесено до складу собівартості реалізованої продукції, витрати за користування торговими знаками (роялті).

Так, між ПрАТ «СК «Український фінансовий альянс» (Довіритель) і ТОВ «Дієса» (Повірений) укладені договори доручення від 04.07.2016 року №16-048 (т. 2 а.с. 145-201) та від 15.07.2016 року №16-052 (т. 2 а.с. 247-250, т. 3 а.с. 1-28), за умовами яких Довіритель доручає, а Повірений приймає на себе зобов`язання за винагороду від імені та за рахунок Довірителя укладати та підписувати договори страхування, одержувати страхові платежі від страхувальників, виконувати роботи, пов`язані із здійсненням страхових виплат.

Предметом вказаних договорів є також надання Повіреним послуг відповідального зберігання договорів страхування, що будуть укладені Повіреним від імені Довірителя (п. 1.2).

За виконання вищевказаних дій, Довіритель сплачує Повіреному винагороду, яка визначається у відсотках від страхової премії укладених договорів за сприянням повіреного (п. 1.3).

Повірений зобов`язаний проводити роз`яснювальну роботу із страхувальниками по запропонованим договорам страхування, використовуючи надані Довірителем інформаційні матеріали (інформаційного характеру) шляхом розміщення в магазинах Повіреного інформації про можливість укладання договорів страхування із страховиком (пп. 2.1.1).

При сприянні в укладанні договорів страхування повірений зобов`язаний: ознайомлювати страхувальників з правилами та умовами страхування, шляхом розміщення на інформаційному стенді відповідного магазину торгової мережі повіреного та на сайті повіреного у мережі Інтернет, використовувати тарифи, типові форми договорів, тощо, які встановлено довірителем, консультувати страхувальників з приводу оформлення договорів страхування, оформляти договори страхування не пізніше одного робочого дня з моменту отримання страхового платежу, приймати страхові платежі від страхувальників для перерахування їх на рахунок довірителя (пп. 2.1.2).

На виконання умов вищезгаданих договорів, як зазначено в акті перевірки, ПрАТ «СК «Український фінансовий альянс» перерахувало винагороду ТОВ «Дієса» за 2016 рік у сумі 27 796 512,00 грн., за 2017 рік у сумі 63 806 955,00 грн.

Крім того, матеріали справи свідчать, що між ПрАТ «СК «Український фінансовий альянс» (Ліцензіат) та ТОВ «Дієса» (Власник) 08.07.2016 року укладено ліцензійний договір № 080716-1/ЛД про передачу прав на використання торгівельної марки (т. 1 а.с. 181-185), яким передбачено здійснення юридичною особою посередницької діяльності в сфері страхування в якості страхового агента № 16-048 від 04.07.2016 року, та згідно якого Власник в якості страхового агента здійснюватиме посередницьку діяльність у сфері страхування; Ліцензіат з метою просування власних послуг страхування зацікавлений у використанні торговельної марки для поширення інформації про можливість придбати страхові послуги в мережі магазинів, що працюють під торговельною маркою; Ліцензіат бажає отримати на умовах цього договору дозвіл у вигляді невиключної ліцензії на використання торговельної марки.

Згідно п. 2.1 вказаного договору Власник надає ліцензіату за винагороду на термін дії договору невиключну ліцензію (невиключні права) на використання наступної торговельної марки: знак для товарів та послуг «ЕЛЬДОРАДО» для товарів та послуг класів 8, 9, 11, 20, 21, 28, 35, 36, 37, 39, 41, 42 за міжнародною реєстрацією № 910317А, але виключно в межах зазначеного використання торговельної марки. Ліцензіату надається право використовувати ТМ в межах класів 8, 9, 11, 20, 21, 28, 35, 36, 37, 39, 41, 42, але при цьому виключно для наступних цілей: рекламування можливості укладення договору страхування у мережі магазинів, що працюють під торговою маркою з метою залучення клієнтів до укладення договорів страхування із Ліцензіатом (п. 2.2). У свою чергу, Ліцензіат попередньо погодить із Власником зміст, форму та період розміщення відповідної реклами та/або інших матеріалів, що містять зображення ТМ, при кожному випадку використання ТМ (п. 2.3).

За надання права на використання торговельної марки Ліцензіат сплачує Власнику винагороду, про що сторони встановили, що сума винагороди за користування Ліцензіатом торговою маркою встановлюється щомісячно за згодою сторін і оформлюється окремими додатковими угодами до договору (п. 6.1).

Сплата роялті здійснюється на підставі цього договору з обов`язковим оформленням акту приймання-передачі наданих прав (п. 6.2).

На виконання умов ліцензійного договору № 080716-1/ЛД з метою встановлення суми винагороди за користування ліцензіатом торговою маркою укладені наступні додаткові угоди:

- додаткова угода № 1 від 15.07.2016 року до ліцензійного договору № 080716-1/ЛД, згідно якого сторони домовились, що розмір винагороди за період з 09.07.2016 року по 31.07.2016 року становить 202 315,21 грн. (т. 1 а.с. 187);

- додаткова угода № 2 від 31.07.2016 року, згідно якої сторони домовились, що розмір винагороди становить 6 035 157,38 грн. (т. 1 а.с. 189);

- додаткова угода № 3 від 31.08.2016 року, згідно якої сторони домовились, що розмір винагороди становить 5 636 363,97 грн. (т. 1 а.с. 191);

- додаткова угода № 4 від 30.09.2016 року, згідно якої сторони домовились, що розмір винагороди становить 5 900 277,31 грн. (т. 1 а.с. 193);

- додаткова угода № 5 від 30.11.2016 року, згідно якої сторони домовились, що розмір винагороди становить 6 960 968,65 грн. (т. 1 а.с. 195);

- додаткова угода № 6 від 30.11.2016 року, згідно якої сторони домовились, що розмір винагороди становить 8 659 652,66 грн. (т. 1 а.с. 197);

- додаткова угода № 7 від 30.12.2016 року, згідно якої сторони домовились, що розмір винагороди становить 6 852 246,63 грн. (т. 1 а.с. 199);

- додаткова угода № 8 від 31.01.2017 року, згідно якої сторони домовились, що розмір винагороди становить 5 091 801,86 грн. (т. 1 а.с. 201);

- додаткова угода № 9 від 28.02.2017 року, згідно якої сторони домовились, що розмір винагороди становить 6 178 679,00 грн. (т. 1 а.с. 203);

- додаткова угода № 10 від 31.03.2017 року, згідно якої сторони домовились, що розмір винагороди становить 4 637 466,03 грн. (т. 1 а.с. 205);

- додаткова угода № 11 від 30.04.2017 року, згідно якої сторони домовились, що розмір винагороди становить 4 878 896,84 грн. (т. 1 а.с. 207);

- додаткова угода № 12 від 31.05.2017 року, згідно якої сторони домовились, що розмір винагороди становить 5 026 772,83 грн. (т. 1 а.с. 209);

- додаткова угода № 13 від 30.06.2017 року, згідно якої сторони домовились, що розмір винагороди становить 5 472 700,83 грн. (т. 1 а.с. 211);

- додаткова угода № 14 від 31.07.2017 року, згідно якої сторони домовились, що розмір винагороди становить 5 697 538,10 грн. (т. 1 а.с. 213);

- додаткова угода № 15 від 31.08.2017 року, згідно якої сторони домовились, що розмір винагороди становить 6 608 585,4 грн. (т. 1 а.с. 215);

- додаткова угода № 16 від 30.09.2017 року, згідно якої сторони домовились, що розмір винагороди становить 7 160 645,56 грн. (т. 1 а.с. 217);

- додаткова угода № 17 від 31.10.2017 року, згідно якої сторони домовились, що розмір винагороди становить 9 337 292,26 грн. (т. 1 а.с. 219);

- додаткова угода № 18 від 30.11.2017 року, згідно якої сторони домовились, що розмір винагороди становить 11 120 435,76 грн. (т. 1 а.с. 221).

Сплата коштів ПрАТ «СК «Український фінансовий альянс» на користь ТОВ «Дієса» за платежем: «сплата роялті по ліцензійному договору від 08.07.2016 року № 080716-1/ЛД» підтверджується наявними у матеріалах справи копіями платіжних доручень (т. 1 а.с. 239-250, т. 2 а.с. 1-132).

Аналізуючи зміст акту перевірки, суд першої інстанції встановив, що згідно позиції контролюючого органу сфера використання об`єкта права інтелектуальної власності, а саме: рекламування можливості укладення договору страхування у мережі магазинів, що працюють під торговою маркою з метою залучення клієнтів до укладення договорів страхування, тобто, ПрАТ «СК «Український фінансовий альянс» безпосередньо сплачує роялті за рекламування можливості укладення договору страхування та залучення клієнтів до укладення договорів страхування.

Перевіркою встановлено, що конкретна торгова марка «Ельдорадо» використовувалась лише на сайті ПрАТ «Страхова компанія «Український фінансовий альянс».

Відповідно до п. 6.1 згаданого ліцензійного договору за надання права користування торгівельної марки ПрАТ «СК «Український фінансовий альянс» сплачує ТОВ «Дієса» винагороду.

У акті перевірки, як зазначив Окружний адміністративний суд міста Києва, ГУ ДФС у м. Києві звертає увагу на те, що до перевірки товариством надано розшифровку нарахування платежів (роялті) по ліцензійному договору, згідно якої вартість роялті складається з вартості за розміщення логотипу на договорах страхування та складає 150 грн. за кожен договір страхування, за розміщення логотипу на сайті у відсотковій ставці 12%-16% від страхового платежу (чим більший страховий платіж, тим більша відсоткова ставка).

Так, сума роялті, сплаченого ПрАТ «СК «Український фінансовий альянс» на рахунок ТОВ «Дієса» у відповідності до укладених договорів, складає 111 457 716,50 грн. (кількість договорів: 491 269, сума страхових платежів з урахуванням повернень: 269 345 094,80 грн., вартість за розміщення на договорах: 73 690 350,00 грн., вартість за розміщення на сайті: 37 767 366,46 грн.) (т. 1 а. с. 86)

Окремо в акті перевірки зауважено, що окрім відсоткової ставки (12%-16%) до бази роялті (отриманий страховий платіж по укладеним договорам), до розрахунку суми винагороди включена фіксована ставка у гривневому еквіваленті (150 грн) за кожний укладений договір.

Згідно актів приймання-передачі наданих прав за ліцензійним договором винагорода, що увійшла до розрахунку роялті: за розміщення логотипу на договорах страхування за 2016-2017 роки склала 73 690 350,00 грн.; за розміщення логотипу на сайті за 2016-2017 роки склала 37 767 366,00 грн.

Крім того, контролюючим органом зазначено, що при укладанні договорів страхування безпосередньо у мережі магазинів «Ельдорадо» на першій частині договорів страхування не використовується торгова марка, а друга частина договору страхування у торгових мережах «Ельдорадо» покупцю не надається. При цьому, на переконання ГУ ДФС у м. Києві, друга частина договору, яка є на сайті страховика, несе роз`яснювальну функцію, емблема «Ельдорадо» вказана на другій частині договору, проте вона відрізняється від торгівельної марки указаної в ліцензійному договорі.

Отже, як встановлено судом першої інстанції, Відповідач вважає, що у розрахунок роялті не повинна включатись вартість за розміщення логотипу на договорах страхування, що складає 150 грн. за кожен договір страхування, оскільки ПрАТ «СК «Український фінансовий альянс» одночасно сплатило ТОВ «Дієса» за послуги укладання договорів страхування за договорами доручення, тобто дані витрати мають подвійний характер; розміщення логотипу на договорах страхування не відповідає сфері використання об`єкта права інтелектуальної власності відповідно до умов ліцензійного договору № 080716-1/ЛД від 08.07.2016 року, а саме - залучення клієнтів до укладення договорів страхування, а не розповсюдження реклами вже на укладених договорах страхування; емблема вказана на другій частині вже укладеного договору страхування відрізняється від торгівельної марки указаної в ліцензійному договорі № 080716-1/ЛД від 08.07.2016 року.

На підставі встановлених вище обставин, здійснивши системний ст. ст. 14, 134 Податкового кодексу України, ст. ст. 420, 492, 1000 Цивільного кодексу України, ст. 3 Господарського кодексу України, суд першої інстанції прийшов до висновку, що підстав для донарахування податкових зобов`язань з податку на прибуток у контролюючого органу не було, оскільки, по-перше, договори доручення та ліцензійний договір мають різну правову природу, відтак сплата роялті за ліцензійним договором та оплата послуг за договорами доручення не має подвійного характеру, по-друге, матеріали справи не містять розшифровки платежів, на яку посилається контролюючий орган, по-третє, друга частина договору страхування містить істотні його умови, а тому висновок ГУ ДФС у м. Києві про його виключно роз`яснювальну функцію є безпідставним, по-четверте, розміщення передбаченого ліцензійним договором товарного знаку на будь-якій сторінці договору є проявом здійснення власної господарської діяльності та не може бути об`єктом контролю податкового органу, по-п`яте, відмінність емблеми, розміщеної на другій частині договору страхування від емблеми, вказаної на сайті ПрАТ «СК «Український фінансовий альянс», не свідчить про порушення Позивачем вимог законодавства, адже контроль доцільності укладення договорів не належить до компетенції Відповідача.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не може не погодитися з огляду на таке.

За правилами пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування податком на прибуток є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.

Відповідно до пп. 14.1.225 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України роялті - будь-який платіж, отриманий як винагорода за використання або за надання права на використання об`єкта права інтелектуальної власності, а саме на будь-які літературні твори, твори мистецтва або науки, включаючи комп`ютерні програми, інші записи на носіях інформації, відео- або аудіокасети, кінематографічні фільми або плівки для радіо- чи телевізійного мовлення, передачі (програми) організацій мовлення, інші аудіовізуальні твори, будь-які права, які охороняються патентом, будь-які зареєстровані торговельні марки (знаки на товари і послуги), права інтелектуальної власності на дизайн, секретне креслення, модель, формулу, процес, права інтелектуальної власності на інформацію щодо промислового, комерційного або наукового досвіду (ноу-хау).

Тобто, під роялті податкове законодавство розуміє платіж, отриманий в якості винагороди не лише за використанням об`єкта інтелектуальної власності, а й за отримання права на використання об`єкта права інтелектуальної власності.

Згідно ч. 1 ст. 420 Цивільного кодексу України до об`єктів права інтелектуальної власності, зокрема, належать, зокрема, комерційні (фірмові) найменування, торговельні марки (знаки для товарів і послуг), географічні зазначення.

Статтею 492 Цивільного кодексу України передбачено, що торговельною маркою може бути будь-яке позначення або будь-яка комбінація позначень, які придатні для вирізнення товарів (послуг), що виробляються (надаються) однією особою, від товарів (послуг), що виробляються (надаються) іншими особами. Такими позначеннями можуть бути, зокрема, слова, літери, цифри, зображувальні елементи, комбінації кольорів.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 1107 ЦК України розпоряджання майновими правами інтелектуальної власності здійснюється на підставі таких договорів, зокрема, ліцензійного договору.

Приписи статті 1109 Цивільного кодексу України визначають, що за ліцензійним договором одна сторона (ліцензіар) надає другій стороні (ліцензіату) дозвіл на використання об`єкта права інтелектуальної власності (ліцензію) на умовах, визначених за взаємною згодою сторін з урахуванням вимог цього Кодексу та іншого закону.

У ліцензійному договорі визначаються вид ліцензії, сфера використання об`єкта права інтелектуальної власності (конкретні права, що надаються за договором, способи використання зазначеного об`єкта, територія та строк, на які надаються права, тощо), розмір, порядок і строки виплати плати за використання об`єкта права інтелектуальної власності, а також інші умови, які сторони вважають за доцільне включити у договір.

Крім того, відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1000 ЦК України за договором доручення одна сторона (повірений) зобов`язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки довірителя. Договором доручення може бути встановлено виключне право повіреного на вчинення від імені та за рахунок довірителя всіх або частини юридичних дій, передбачених договором. У договорі можуть бути встановлені строк дії такого доручення та (або) територія, у межах якої є чинним виключне право повіреного.

Системний аналіз наведених норм у своєму взаємозв`язку свідчить, що договір доручення та ліцензійний договорів мають різну правову природу, регулюють відмінні цивільно-правові відносини між суб`єктами господарювання, а відтак їх одночасне укладення не може мати наслідком висновок про подвійну правову природу платежів, що здійснюються ліцензіатом і повіреним відповідно на їх виконання.

Як вірно встановлено судом зі змісту акту перевірки, заниження ПрАТ «СК «Український фінансовий альянс» у 2017 році податку на прибуток підприємств виникло у зв`язку з включенням Позивачем до суми роялті за ліцензійним договором від 08.07.2016 № 080716-1/ЛД вартості розміщення логотипу на договорах страхування у розмірі 73 690 350,00 грн., що складає 150,00 грн. за кожен договір страхування, укладений у 2016-2017 роках. При цьому, такий висновок ГУ ДФС у м. Києві обґрунтовано тим, що до перевірки ПрАТ «СК «Український фінансовий альянс» надано розшифровку нарахувань платежів (роялті) по вказаному ліцензійному договору, згідно якого вартість роялті складається з вартості розміщення логотипу на договорах страхування та складає 150,00 грн. за кожний договір страхування та вартості розміщення логотипу на сайті у відсотковій ставці 12% - 16% від страхового платежу.

Також контролюючим органом зазначено, що ПрАТ «СК «Український фінансовий альянс» сплачені грошові кошти на користь ТОВ «Дієса» за 2016-2017 роки у сумі 91 603 467,00 грн. на виконання умов договорів доручення від 04.07.2016 року № 16-048 та від 15.07.2016 року № 16-052 за послуги з укладання договорів страхування. На переконання ГУ ДФС у м. Києві, у розрахунок роялті не повинна включатись вартість розміщення логотипу на договорах страхування, що складає 150,00 грн. за кожен договір страхування у зв`язку з тим, що Позивачем сплачені грошові кошти на користь ТОВ «Дієса» за послуги укладання договорів страхування згідно вказаних вище договорів доручення, а відтак відповідні витрати мають подвійний характер.

Разом з тим, як було встановлено раніше, правова природа ліцензійних договорів та договорів доручень є різною, що виключає можливість ототожнення їх предмету. Суд першої інстанції вірно підкреслив, що предметом укладених між ПрАТ «СК «Український фінансовий альянс» договорів доручення є виконання ТОВ «Дієса» функцій страхового агента, що передбачає виконання частини діяльності Позивача на ринку страхових послуг. Натомість, предметом ліцензійного договору є надання за грошову винагороду (роялті) власником (ТОВ «Дієса») ліцензіату невиключної ліцензії на використання торговельної марки.

Таким чином, колегія суддів погоджується з позицією Окружного адміністративного суду міста Києва про те, що ліцензійний договір від 08.07.2016 року № 16-048 та договори доручення від 04.07.2016 року № 16-048 і від 15.07.2016 року № 16-052 мають різний предмет та є різними за своєю суттю та змістом. А тому витрати зі сплати послуг за договорами доручення та витрати зі сплати роялті на виконання ліцензійних договорів не мають подвійного характеру.

Крім того, надаючи оцінку твердженню контролюючого органу про безпідставність формування Позивачем складових бази роялті, до яких входить фіксований платіж за кожний укладений договір та вартість розміщення логотипу на сайті у відсотковій ставці від страхового платежу, судова колегія вважає за необхідне зазначити таке.

Як було встановлено вище, в акті перевірки ГУ ДФС у м. Києві наголошує на тому, що згідно наданих ПрАТ «СК «Український фінансовий альянс» до перевірки розрахунків роялті, останнє включало в себе вартість розміщення логотипу на договорах страхування складала 150,00 грн. за кожний договір страхування та вартість розміщення логотипу на сайті у відсотковій ставці 12% - 16% від страхового платежу.

Проте, судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що ні у ліцензійному договорі від 08.07.2016 року № 080716-1/ЛД та додаткових угодах до нього, ні в актах приймання-передачі наданих прав за ліцензійним договором, ні серед додатків до акту перевірки немає жодних відомостей щодо наявності розшифровки платежів (роялті), на яку посилається контролюючий орган в акті перевірки (т. 1 а. с. 86). Відтак, твердження ГУ ДФС у м. Києві про безпідставність включення до складу роялті 150 грн. за кожний укладений договір страхування наявними у матеріалах справи доказами спростовується, оскільки відповідні розрахунки жодним чином не підтверджені.

Надаючи оцінку посилання Апелянта на те, що при укладанні договорів страхування безпосередньо у мережі магазинів «Ельдорадо» на першій частині договорів страхування не використовується торгова марка, а друга частина договору, яка є на сайті страховика, несе роз`яснювальну функцію, колегія суддів вважає за необхідне зазначити таке.

Як вбачається з матеріалів справи, договір страхування складається із двох частин, кожна з яких є невід`ємною частиною договору. При цьому, перша частина договору страхування містить дані щодо конкретного страхувальника: прізвище, РНОКПП, адресу, застраховане майно тощо. Друга ж частина договору містить його істотні умови, а саме: обов`язки сторін, дії сторін у разі настання страхового випадку, порядок розрахунку та виплати страхового відшкодування, підстави для відмови для виплати та інші умови. Викладене, у свою чергу, свідчить про помилковості висновку ГУ ДФС у м. Києві про роз`яснювальну функцію другої частини договору страхування.

Крім того, суд першої інстанції вірно звернув увагу, що розміщення передбаченого ліцензійним договором товарного знаку на будь-якій сторінці договору страхування є проявом здійснення власної господарської діяльності суб`єкта господарювання, а тому, за відсутності передбачених приписами ПК України порушень з боку суб`єкта господарювання, до повноважень контролюючого органу не може відноситись встановлення доцільності розміщення та використання торгової марки.

Надаючи оцінку твердженню ГУ ДФС у м. Києві в апеляційній скарзі про те, що емблема, вказана на другій частині договору страхування, відрізняється від торгівельної марки, указаної в ліцензійному договорі, судова колегія вважає за необхідне зазначити таке.

Розміщення на другій частині договорів страхування знаку для товарів і послуг (який також є офіційним торговим знаком ТОВ «Дієса») здійснюється на безоплатній основі з метою розвитку партнерських відносин та популяризації знаків на товари і послуги ТОВ «Дієса» в спільних партнерських програмах (№ заявки м2016 20845) (т. 3 а. с. 59-63, 65-83). Водночас, на сайті ПрАТ «СК «Український фінансовий альянс» у розділах «Партнери» та «Послуги» розміщено знак для товарів та послуг, який зазначено в ліцензійному договорі. Також, як встановлено судом першої інстанції та не було спростовано Апелянтом, передбачений вищезазначеним договором знак розміщувався на коробкових матеріалах, рекламних макетах та рекламних листівках, погоджених з ТОВ «Дієса». Тобто, розміщення на другій частині договорів страхування знаку для товарів і послуг не суперечить у межах спірних правовідносин умовам вищезгаданого ліцензійного договору, адже перебуває поза межами його правового регулювання.

Крім того, суд першої інстанції вірно підкреслив, що згідно висновку судово-економічної експертизи від 18.10.2018 року №9617, складеного експертом Українського науково-дослідного інституту спеціальної техніки та судових експертиз Служби безпеки України Шаповаловим Р.А., який має відповідну кваліфікацію та попереджений про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок, викладені в акті Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві № 498/26-15-14-06-02-10/32374372 від 25.04.2018 року «Про результати документальної планової виїзної перевірки Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Український фінансовий альянс» податкового законодавства за період з 01.01.2015 по 31.12.2017, валютного - за період з 01.01.2015 по 31.12.2017, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2011 по 31.12.2017», щодо виявлених порушень в частині заниження податку на прибуток нормативно та документально не підтверджуються (т. 3 а.с. 116-132).

За таких обставин судова колегія погоджується з позицією суду першої інстанції про те, що висновки контролюючого органу про завищення суб`єктом господарювання витрат на суму 73 690 350,00 грн., що включені до складу роялті згідно ліцензійного договору від 08.07.2016 року № 080716-1/ЛД, не підтверджуються матеріалами справи. Викладене у свою чергу, свідчить про відсутність правових підстав для прийняття Відповідачем оскаржуваного індивідуального акту.

При цьому судовою колегією враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Таким чином, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а викладені в апеляційній скарзі доводи позицію суду першої інстанції не спростовують.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Приписи ст. 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у м. Києві - залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 грудня 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття.

Касаційна скарга на рішення суду апеляційної інстанції подається безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Головуючий суддя А.Г. Степанюк

Судді Л.В. Губська

О.В. Епель

Повний текст постанови складено « 08» травня 2019 року.