Справа № 440/457/19
Суддя: І.С. Шевяков
Дата ухвалення: 2019-05-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 травня 2019 року

м. Полтава

Справа № 440/457/19

Полтавський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді – Шевякова І.С.,

за участю:

секретаря судового засідання – Кривошапка Н.А.

представника відповідача - Новоселецька І.Ю.

розглянув у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом Публічного акціонерного товариства Бурова компанія "Букрос" до Головного управління ДФС у Полтавській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення.

Позовні вимоги:

визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 21.01.2019 № , яким нарахована сума штрафних (фінансових) санкцій в розмірі 1020 грн.

Під час розгляду справи суд

В С Т А Н О В И В:

05 лютого 2019 року Публічне акціонерне товариство Бурова компанія "Букрос" (надалі також - позивач, ПАТ Бурова компанія "Букрос") звернулось до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Полтавській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 08 лютого 2019 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження, вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи.

25 лютого 2019 року суд залишив без задоволення заяву ГУ ДФС у Полтавській області про розгляд зазначеної справи за правилами загального позовного провадження, продовжив розгляд справи у спрощеному провадженні.

В судове засідання представник позивача не з`явився, хоча про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, про причини невки не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи не надсилав.

Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував.

Частиною першою статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Аргументи учасників справи

В обґрунтування позовних вимог ПАТ Бурова компанія "Букрос" стверджувало про протиправність оскаржуваного податкового повідомлення-рішення з огляду на те, що до позивача цим рішенням були застосовані штрафні санкції в період дії мораторії на задоволення вимог кредиторів, введеного ухвалою Господарського суду Полтавської області від 18.07.2006, що є порушенням вимог частини 4 статті 12 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

11 березня 2019 року від відповідача до суду надійшов відзив на адміністративний позов, за змістом якого відповідач проти задоволення позовних вимог заперечував у повному обсязі. Ним вказано, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення від 21.01.2019 №, яким нарахована сума штрафних (фінансових) санкцій в розмірі 1020 грн, винесене в межах чинного законодавства у зв`язку з неподанням позивачем декларації з податку на додану вартість за жовтень 2018 року, що є порушенням вимог пункту 49.2, підпункту 49.18.1 пункту 49.18 статті 49, пункту 203.1 статті 203 Податкового кодексу України.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача, вивчивши та дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступне.

Обставини справи, встановлені судом

ПАТ Бурова компанія "Букрос" є юридичною особою, основний вид діяльності за КВЕД 43.13 - розвідувальне буріння.

Ухвалою Господарського суду Полтавської області від 18.07.2006 порушена справа про банкрутство ПАТ Бурова компанія "Букрос" з одночасним введенням мораторію на задоволення вимог кредиторів.

На підставі пп.75.1.1 п.75.1 статті 75 та статті 76 Податкового кодексу України посадовими особами ГУ ДФС у Полтавській області проведено камеральну перевірку з питань своєчасності подання податкової звітності з податку на додану вартість ПАТ БК "Букрос" за жовтень 2018 року.

За результатами перевірки складено акт № 14017/16-31-50-12-11/00143136 від 27.12.2018, яким зафіксоване порушення позивачем пункту 49.2, підпункту 49.18.1 пункту 49.18 статті 49, пункту 203.1 статті 203 Податкового кодексу України - неподання до контролюючого органу декларації з податку на додану вартість за жовтень 2018 року, граничний строк подачі - 20.11.2018.

Висновки акту перевірки № 14017/16-31-50-12-11/00143136 від 27.12.2018 стали підставою для винесення податкового повідомлення-рішення № від 21.01.2019 про застосування на підставі підпункту 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 та пункту 120.1 статті 120 Податкового кодексу України штрафу в розмірі 1020 грн.

Не погодившись із таким податковим повідомленням-рішенням, позивач оскаржив його до суду.

Норми права, які підлягають застосуванню

Згідно з частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), добросовісно; розсудливо; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

Згідно з частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України, камеральні та документальні перевірки проводяться органами державної податкової служби в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом.

Згідно з підпунктом 75.1.1 пункту 75.1 статті 75 ПК України, камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні органу державної податкової служби виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків.

Відповідно до пункту 76.1 статті 76 ПК України, камеральна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу без будь-якого спеціального рішення керівника такого органу або направлення на її проведення.

Камеральній перевірці підлягає вся податкова звітність суцільним порядком.

За пунктом 200.10 статті 200 ПК України, протягом 30 календарних днів, що настають за граничним терміном отримання податкової декларації, контролюючий орган проводить камеральну перевірку заявлених у ній даних.

При цьому, податкова декларація подається за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному місяцю, протягом 20 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця (п. 203.1 ст. 203 ПК України).

За пунктом 120.1 статті 120 ПК України, неподання (крім випадків, якщо податкова декларація не подається відповідно до пункту 49.2 статті 49 цього Кодексу) або несвоєчасне подання платником податків або іншими особами, зобов'язаними нараховувати і сплачувати податки та збори, податкових декларацій (розрахунків), а також іншої звітності, обов'язок подання якої до контролюючих органів передбачено цим Кодексом, -

тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 170 гривень, за кожне таке неподання або несвоєчасне подання.

Ті самі дії, вчинені платником податків, до якого протягом року було застосовано штраф за таке порушення, -

тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 1020 гривень за кожне таке неподання або несвоєчасне подання.

Згідно з частинами 3, 5 статті 19 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (надалі також - Закон № 2343-XII), протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів, зокрема:

- не нараховується неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші фінансові санкції за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань із задоволення всіх вимог, на які поширюється мораторій;

- дія мораторію на задоволення вимог кредиторів не поширюється на вимоги поточних кредиторів; на виплату заробітної плати та нарахованих на ці суми страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне та інше соціальне страхування; відшкодування шкоди, заподіяної здоров'ю та життю громадян; на виплату авторської винагороди, аліментів, а також на вимоги за виконавчими документами немайнового характеру, що зобов'язують боржника вчинити певні дії чи утриматися від їх вчинення.

Згідно із висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 03 травня 2018 року по справі №804/13891/15, стягнення податкового боргу не є тим випадком, на який не поширюється дія мораторію в розумінні частини п'ятої статті 19 Закону № 2343-XII. Дія мораторію припиняється з дня припинення провадження у справі про банкрутство (частина сьома статті 19 Закону № 2343-XII). Відтак, податковий орган має право заявити вимоги щодо грошових зобов'язань до Товариства (боржника) в межах розгляду справи про банкрутство.

Відповідно до статей 1, 12 Закону № 2343-XII, мораторій на задоволення вимог кредиторів - це зупинення виконання боржником грошових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), термін виконання яких настав до дня введення мораторію, а також припинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих зобов'язань та зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), застосованих до прийняття рішення та введення мораторію. Протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів не нараховуються неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші санкції за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов'язань та зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів).

Висновки щодо правозастосування

Наведені норми регулюють правовідносини, які виникли між боржником і кредиторами у зв'язку з неспроможністю боржника виконати після настання встановленого строку існуючі зобов'язання, і спрямовані на відновлення платоспроможності боржника або його ліквідацію з метою здійснення заходів щодо задоволення визнаних судом вимог кредиторів.

З порушенням провадження у справі про банкрутство не пов'язується завершення підприємницької діяльності боржника, він має право укладати угоди, у нього можуть виникати нові зобов'язання.

Виходячи з наведеного, можна дійти висновку, що дія мораторію поширюється лише на задоволення вимог конкурсних кредиторів.

Таким чином, що стосується зобов'язань поточних кредиторів, то за цими зобов'язаннями згідно із загальними правилами нараховується неустойка (штраф, пеня), застосовуються інші санкції за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов'язань та зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів).

За своєю правовою природою фінансові та економічні санкції є додатковими зобов'язаннями, похідними від основного зобов'язання.

Тож оскільки мораторій не зупиняє виконання боржником грошових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), які виникли після введення мораторію, то і не припиняє заходів, спрямованих на їх забезпечення.

Невиконання таких зобов'язань є правопорушенням. Отже, нарахування санкцій, застосування заходів забезпечення за невиконання зазначених зобов'язань та примусове стягнення на підставі виконавчих документів коштів на виконання таких грошових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), а також штрафних санкцій ґрунтується на законі.

Нарахування неустойки (штрафу, пені), процентів та інших економічних санкцій з усіх видів заборгованості за зобов'язаннями, строк виконання яких настав після порушення справи про банкрутство та введення мораторію, припиняється згідно з частиною першою статті 23 Закону № 2343-XII лише з дня прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури.

Дія такого мораторію поширюється лише на задоволення вимог конкурсних кредиторів.

Що ж стосується зобов'язань поточних кредиторів, то за цими зобов'язаннями згідно із загальними правилами нараховується неустойка (штраф, пеня), застосовуються інші санкції за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати податків та зборів (обов'язкових платежів).

Таким чином, мораторій, дія якого поширена на позивача у даній справі, не зупиняє дії обов"язків позивача, які існують у нього як у платника податків (обов"язок подавати податкову звітність), так саме не зупиняє виконання боржником грошових зобов'язань, які виникли після введення мораторію, як не зупиняє і відповідальність платника за порушення податкового законодавства, але зупиняє виконання тих грошових зобов'язань, що виникли до моменту введення мораторію.

Позивач після введення мораторію продовжує на загальних підставах здійснювати господарську діяльність, надавати послуги, виконувати роботи, сплачувати податки та заробітну плату працівникам.

Отже, в спірних правовідносинах відповідач є поточним кредитором, а тому дія мораторію, введеного ухвалою Господарського суду Полтавської області від 18.07.2006 на зобов'язання щодо нарахування та сплати штрафу не розповсюджується.

Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно зі статтею 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Судом на підставі досліджених доказів встановлено, що відповідні положення відповідачем дотримані. З огляду на викладене, суд вважає, що позовні вимоги є необґрунтованими, а тому адміністративний позов не підлягає задоволенню.

Розподіл судових витрат

Оскільки суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову, то судові витрати відповідно до правил, встановлених статтею 139 Кодексу адміністративного судочинства України, відшкодуванню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись статтями 241-245 Кодексу адміністративного судочинства України,

В И Р І Ш И В:

Відмовити в задоволенні позову Публічного акціонерного товариства "Бурова компанія "Букрос" (вул.Половка, 88/1 м.Полтава ) до Головного управління ДФС у Полтавській області (вул.Європейська, 4 м.Полтава ).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду з урахуванням особливостей подання апеляційних скарг, встановлених пунктом 15.5 частини 1 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України в редакції від 03.10.2017 року.

Апеляційна скарга на дане рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 08 травня 2019 року.

Головуючий суддя

І.С. Шевяков