Справа № 370/920/18
Суддя: Панова Г. В.
Дата ухвалення: 2019-05-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
13 травня 2019 року м. Київ № 370/920/18
Київський окружний адміністративний суд у складі: головуючого - судді Панової Г.В., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу
за позовом ОСОБА_1

до Києво - Святошинського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області

про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) з позовом до Києво - Святошинського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області (далі по тексту - відповідач), в якому просить суд:

- визнати протиправною відмову Києво - Святошинського об`єднаного управління Пенсійного фонду України у Київській області у призначенні ОСОБА_1 , пенсії за віком, як ліквідатору наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році 2 категорії, із зниженням пенсійного віку згідно п. « 1» статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»;

- зобов`язати Києво-Святошинське об`єднане управління Пенсійного фонду України у Київській області призначити та виплатити ОСОБА_1 пенсію за віком, як ліквідатору наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році 2 категорії, із зниженням пенсійного віку згідно п. « 1» статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з 05.03.2018.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що є учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС. У період з 06.05.1986 року по 11.05.1986 року (6 днів) приймав участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, відповідно до положень частини першої статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 № 796-XII (далі Закон № 796-XII) має право на призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку на 10 років, тому звернувся до відповідача із заявою про призначення даного виду пенсії.

Стверджує, що відповідачем безпідставно відмовлено у призначенні пенсії, посилаючись на те, що ним не було надано довідки форми 122.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 18.06.2018 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Крім того, вказаною ухвалою суд витребував від відповідача письмові пояснення про те, чи визнає відповідач право позивача на призначення та виплату пенсії ОСОБА_1 з підстав зазначених у позовній заяві, а також запропоновано відповідачу протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі подати до суду відзив на позовну заяву та разом з цим, роз`яснено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин справа буде вирішена за наявними матеріалами.

Відповідач позов не визнав, надав суду відзив від 23.07.2018 № 10409/09/12 на позовну заяву, в якому просив суд відмовити у задоволенні позову з тих підстав, що відповідно до статті 15 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» підставою для визначення статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС є періоди роботи (служби) в населеному пункті зони відчуження, що підтверджують відповідними документами.

На підтвердження обґрунтування вказаної позиції відповідач зазначив, що відповідно до Порядку надання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії, затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 до заяви про призначення пенсії додаються посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, довідка про період (періоди) участі в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС за формою, затвердженою постановою Державного Комітету СРСР по праці та соціальних питаннях № 122 від 09 березня 1988 року.

Крім того, відповідач зазначає, що основним документом, що визначає час виконання робіт по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС безпосередньо в зоні відчуження являється довідка форми 122, яка видається на підставі первинних документів лише тими підприємствами, установами,організаціями в складі яких працівник безпосередньо виконував роботи по ліквідації наслідків аварії. У разі неможливості подання довідки за формою 122 внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації, для призначення пенсії надаються інші (первинні) документ, що стверджують періоди перебування в зоні відчуження: довідки про періоди роботи в зоні, табелі обліку робочого часу за період роботи в зоні, подорожні листи для водіїв, довідки про підвищену оплату праці в зоні відчуження (з відміткою населених пунктів зони відчуження), копії відомостей (особових рахунків) на виплату заробітної плати, за умови, що в особовому рахунку зазначено кратність оплати праці або населений пункт та кількість днів, за які здійснено підвищену оплату праці.

З огляду на викладене, відповідач вважає, що оскільки жодного з вищевказаних документів, крім посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, які б стверджували періоди участі позивача в ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС до управління не надавались, то і права виходу на пенсію зі зниженням пенсійного віку п. « 1» статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» позивач не має.

Крім того, відповідачем до суду подані письмові пояснення від 23.07.2018 № 10409/09/12 аналогчного змісту як і відзив на позов.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що позивач є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році та має право на пільги і компенсації, встановлені Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», що підтверджуються посвідчення категорія 2 Серія НОМЕР_1 .

У період з 06 по 11 травня 1986 року приймав участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС (вивозив людей та майно з зони відчуження), що підтверджується довідкою № 305 від 11.10.1998.

05 березня 2018 року позивач звернувся до Києво - Святошинського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області із заявою про призначення йому як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС пенсії зі зменшенням пенсійного віку на 10 років.

Листом № 102/Л-01 від 12 березня 2018 року Києво Святошинське об`єднане управління Пенсійного фонду України Київської області відмовило позивачу у призначенні пенсії за віком як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, посилаючись на відсутність первинних документів, які підтверджують факт перебування позивача у зоні відчуження.

На думку позивача, Києво Святошинське об`єднане управління Пенсійного фонду України Київської області, відмовляючи йому у призначенні пенсії зі зниженням пенсійного віку, діяло всупереч нормам чинного законодавства, чим порушило його права та інтереси, що стало підставою для звернення з даним адміністративним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я врегульовано Законом України від 28 лютого 1991 року №796-XII «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, далі - Закон №796-XII).

Відповідно до абзацу 1 частини першої статті 55 Закону №796-XII особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Згідно із статті 26 Закону України від 09.07.2003 №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, далі - Закон №1058-IV) особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років.

За правилами абзацу 2 пункту 1 частини першої статті 55 Закону №796-XII, особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", а саме особам, які працювали у зоні відчуження з моменту аварії до 1 липня 1986 року не залежно від кількості робочих днів, а з 1 липня 1986 року по 31 грудня 1986 року - не менше 5 календарних днів, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку на 10 років.

Статтею 10 зазначеного Закону №796-XII передбачено, що учасниками ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС вважаються громадяни, які безпосередньо брали участь у будь-яких роботах, пов`язаних з усуненням самої аварії, її наслідків у зоні відчуження у 1986-1987 роках незалежно від кількості робочих днів, а у 1988 -1990 роках - не менше 30 календарних днів,у тому числі проведенні евакуації людей і майна з цієї зони, а також тимчасово направлені або відряджені у зазначені строки для виконання робіт у зоні відчуження, включаючи військовослужбовців, працівники державних, громадських інших підприємств, установ і організацій незалежно від їх відомчої підпорядкованості, а також ті хто працював не менше 14 календарних днів у 1986 році на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки та їх будівництві.

Згідно з статтею 65 Закону № 796-XII документами, що підтверджують статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користування пільгами, встановленими цим Законом є посвідчення "Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС" та "Потерпілий від Чорнобильської катастрофи".

Відповідно до частини першої статті 15 Закону № 796-XII підставами для визначення статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС є період роботи (служби) у зоні відчуження, що підтверджено відповідними документами.

Відповідно до пункту 5 Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 20.01.1997 №51 учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які працювали у зоні відчуження з 1 липня 1986 року до 31 грудня 1986 року від 1 до 5 календарних днів, у 1987 році - від 1 до 14, у 1988-1990 роках - не менше 30 календарних днів, на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або на їх будівництві - не менше 14 календарних днів у 1986 році видаються відповідні посвідчення.

У пункті 10 цього Порядку уточняється на підставі яких документів видається посвідчення. Зокрема, встановлено, що посвідчення видаються учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС на підставі одного з таких документів: а) посвідчення про відрядження в зону відчуження; б) військового квитка і довідки командира військової частини або архіву про участь у ліквідації наслідків аварії у зоні відчуження; в) довідки про підвищену оплату праці в зоні відчуження (із зазначенням кількості днів і населеного пункту).

У свою чергу довідки про період проживання, роботи (служби) по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також на територіях радіоактивного забруднення є лише підставою для визначення статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

З наведеного слідує, що єдиним документом, що підтверджує статус потерпілого від Чорнобильської катастрофи, учасника ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС та надає право користування пільгами, встановленими Законом №796-ХІІ, зокрема призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій, є посвідчення «Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» або «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи». Довідки про період роботи (служби) у зоні відчуження, про евакуацію, відселення, самостійне переселення, про період проживання та роботи на забруднених територіях тощо є лише підставами для визначення в установленому порядку статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС або потерпілих від Чорнобильської катастрофи.

Верховний Суд у постановах від 23.05.2018 у справі № 398/3509/16-а та від 27.02.2018 у справі № 344/9789/17 висловив правовий висновок щодо застосування положень ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».
Таким чином, наявність у особи посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС є вичерпним доказом участі особи в заходах по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

Отже, з урахуванням викладеного суд зазначає, що особи, які є учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та надали територіальному органу Пенсійного фонду документи, що підтверджують факт їх роботи у зоні відчуження у 1986 - 1990 роках призначається пенсія за віком зі зниженням пенсійного віку на десять, вісім або п`ять років в залежності від періоду роботу у зоні відчуження.

Як було встановлено судом позивач є ліквідатором наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 від 24.12.1992 та має право на пільги і компенсації, встановлені Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». При цьому, вказане посвідчення є дійсним та підстав для проведення перевірки достовірності його видачі та/або скасування дії цього посвідчення судом під час розгляду даної справи не встановлено.

На підтвердження того факту, що позивач приймав участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС у період з 06 по 11 травня 1986 року (6 календарних днів) позивачем до Києво-Святошинського об`єднаного управління Пенсійного фонду було надано довідку від 11.10.1998 № 305 (а.с. 8), відповідно до якої позивач був безпосередньо занятий на роботах, передбачених Постановою ЦК КПСС, Ради Міністрів СССР і ВЦСПС від 29.10.1987 року № 1497-378 і Постановою Ради Міністрів від 05.06.1986 року № 665-19, які дають право на державну пенсію на пільгових умовах у відповідності до списку № 1, затвердженому Постановою Ради Міністрів СССР від 22.08.1956 року № 1173 з 17 вересня 1986 року, з 02.10.1986 року, з 26.10.1986 по 30.10.1986 року.

Згідно з вказаною довідкою позивачу за роботу в населеному пункті зони відчуження село Луб`янка в період з 06.05.1986 по 11.05.1986 по місцю роботи виплачена додаткова заробітна плата в підвищеному розмірі відповідно до Постанови Ради Міністрів Української РСР та Укрпрофради від 10.06.1986 року № 207-7 в сумі 45 крб. 17 коп.

Таким чином, суд дійшов висновку, що відповідач не мав правових підстав для відмови у призначенні позивачеві пенсії із зниженням пенсійного віку, оскільки подані позивачем до Пенсійного фонду документи, які також наявні в матеріалах справи, є достатніми для призначення йому пільгової пенсії, передбаченої статтею 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

При цьому, суд не приймає до уваги доводи відповідача про неможливість призначення пенсії позивачеві зі зниженням пенсійного віку, оскільки з наданих позивачем документів не можливо визначити періоди, населений пункт чи об`єкт, де особою виконувались роботи з ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.

Так, суд зауважує, що абзацом 7 підпункту 5 пункту 2.1 Порядку № 22-1, на який у тому числі посилається відповідач заперечуючи проти позову, передбачено, що відповідний документ про участь особи у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС має містити відомості про: (1) період роботи, (2) населений пункт чи об`єкт, де особою виконувались роботи з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

У даному випадку довідкою, виданою підтверджується, що позивач приймав участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, зокрема, у с. Луб`янка у період з 06 травня 1986 року по 11 травня 1986 року (6 календарних днів).

Разом з цим, суд звертає увагу, що Порядок № 22-1 не містить вимог, які б давали підстави стверджувати, що такий період має обчислюватись виключно днями або вказівкою на конкретні календарні дати.

Таким чином довідка, яку позивач подав до відповідача містить відомості про період роботи з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також відомості про відповідну зону, де особою виконувались роботи з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

У свою чергу, відповідач на підтвердження обґрунтованості та законності прийнятого рішення про відмову позивачу у призначенні пенсії зі зменшенням пенсійного віку на пільгових умовах згідно зі ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» будь-яких доказів, які б свідчили, що позивач не виконував робіт з ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, не надав.

При цьому, суд вважає, що у відповідача відсутні повноваження ставити під сумнів факт перебування і тривалість робочого дня особи у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, і як наслідок відмова у призначенні пенсії з підстав не підтвердження первинними документами факту перебування і тривалості робочого дня особи у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС є безпідставною.

Згідно з частиною першою статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема, визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень, визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними.

Частиною другою статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України закріплено, що у разі задоволення позову суд може прийняти рішення, зокрема, про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень, визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними.

Відповідно до пункту 19 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.

Отже, оскільки відмова відповідача у перерахунку пенсії, викладена у листі від 12.03.2018 № 102/Л-01, стосується прав конкретної особи, вказане рішення є індивідуальним актом та підлягає оскарженню шляхом подання позову про визнання його протиправним та скасування.

Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях, аналізуючи національні системи правового захисту на предмет дотримання права на ефективність внутрішніх механізмів в аспекті забезпечення гарантій, визначених ст. 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, вказував, що для того, щоб бути ефективним, засіб захисту має бути незалежним від будь-якої вжитої на розсуд державних органів дії, бути безпосередньо доступним для тих, кого він стосується (див. рішення від 06.09.2005 р. у справі «Гурепка проти України» (Gurepka v. Ukraine), заява № 61406/00, п. 59); спроможним запобігти виникненню або продовженню стверджуваному порушенню чи надати належне відшкодування за будь-яке порушення, яке вже мало місце (див. рішення від 26.10.2000 р. у справі «Кудла проти Польщі» (Kudla v. Poland), заява № 30210/96, п. 158) (п. 29 рішення Європейського суду з прав людини від 16.08.2013 р. у справі «Гарнага проти України» (Garnaga v. Ukraine), заява № 20390/07).

Відповідно до частини другої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Враховуючи викладене, з метою ефективного захисту порушеного права позивача, суд дійшов висновку про задоволення позовної вимоги про оскарження відмови відповідача, шляхом визнання протиправним та скасування відмови відповідача у призначенні пенсії ОСОБА_1 , яка викладена в листі від 12.03.2018 № 102/Л-01.

Щодо позовної вимоги позивача зобов`язати відповідача призначити пенсію за віком на пільгових умовах зі зниженням пенсійного віку згідно п. 1 ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з 05.03.2018 року, суд зазначає наступне:

Відповідно до вимог пункту 1 частини 1 статті 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

З матеріалів справи вбачається, що з заявою про призначення пенсії позивач звернувся 05.03.2018, а пенсійного віку ним досягнуто 01.11.2017.

Звернення позивача до відповідача із відповідною заявою відбулося поза межами трьохмісячного строку, тому відновити його право на пенсію відповідач зобов`язаний з дати звернення позивача до пенсійного органу з заявою про призначення пенсії.

Оскільки позивачем були надані до Києво-Святошинського об`єднаного управління Пенсійного фонду України документи, передбачені Порядком № 22-1 для призначення пенсії із зниженням пенсійного віку, та враховуючи відсутність інших обставин, окрім тих, що наведені відповідачем у відмові від 12.03.2018 № 102/Л-01, які б виключали можливість призначення позивачеві пенсії за віком, вимоги позивача про зобов`язання відповідача призначити йому пенсію за віком відповідно статті 55 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» із зменшенням пенсійного віку на 10 років з 05.03.2018 є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

За загальним правилом, що випливає з принципу змагальності, кожна сторона повинна подати докази на підтвердження обставин, на які вона посилається, або на спростування обставин, про які стверджує інша сторона.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Під час звернення з даним позовом до суду, позивач судовий збір не сплачував, на підставі пункту 10 частини першої статті 5 Закону України "Про судовий збір". Таким чином, судовий збір за рахунок відповідача на користь позивача відшкодуванню не підлягає.

Керуючись статтями 9, 14, 72-77, 90, 139, 143, 242-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:
1. Адміністративний позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправною та скасувати відмову Києво - Святошинського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області (код ЄДРПОУ - 41248571, місцезнаходження: 08132, Київська область, м. Вишневе, вул. Святошинська, 50) у призначенні пенсії за віком, як ліквідатору наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році 2 категорії із зниженням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , адреса проживання: АДРЕСА_1 ), яка викладена у листі від 12.03.2018 № 102/Л-01.

3. Зобов`язати Києво - Святошинське об`єднане управління Пенсійного фонду України Київської області (код ЄДРПОУ - 41248571, місцезнаходження: 08132, Київська область, м. Вишневе, вул. Святошинська, 50) призначити та виплачувати ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , адреса проживання: АДРЕСА_1 ) пенсію за віком із зменшенням пенсійного віку на 10 років відповідно до ч.1 ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з 05 березня 2018 року.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення .
У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.
Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Суддя Панова Г. В.