Справа № 127/21293/18
Суддя: Совгира Д. І.
Дата ухвалення: 2019-05-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 127/21293/18

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Крапівницька Н. Л.

Суддя-доповідач - Совгира Д. І.

06 травня 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Совгири Д. І.

суддів: Курка О. П. Матохнюка Д.Б. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 24 січня 2019 року (повний текст якої складено в м. Вінниця) у справі за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до Головного управління Держпродспоживслужби у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування рішення,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до Вінницького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Держпродспоживслужби у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування рішення.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 24 січня 2019 року у задоволені адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Сторони в судове засідання не з'явились, про дату, час і місце судового засідання повідомлені належним чином, що підтверджується матеріалами справи.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Відповідно до ч. 2 ст. 313 Кодексу адміністративного судочинства України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ФОП ОСОБА_2 здійснює торговельну діяльність алкогольними напоями, а саме: продаж пива у приміщенні магазину «ІНФОРМАЦІЯ_1», що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. На холодильному обладнанні, що належить TOB ТКВ «Перша приватна броварня», розміщений плакат із зображенням пива «Закарпатське».

11.07.2018 року посадовими особами Головного управління Держпродспоживслужби у Вінницькій області за наслідками контролю за дотриманням законодавства про рекламу виявлено рекламу алкогольного напою, що є порушенням вимог ч.1 ст.22 Закону України «Про рекламу», тому 11.07.2018 року Головним управлінням Держпродспоживслужби у Вінницькій області винесено вимогу №02-7.04-01/3429, у якій суб'єкт владних повноважень вимагав у термін до 01.08.2018 року надати Головному управлінню Держпродспоживслужби у Вінницькій області ряд документів.

31.07.2018 року Головним управлінням Держпродспоживслужби у Вінницькій області винесено вимогу №02-7.04-01/3739, у якій повідомило ФОП ОСОБА_2 про те, що 13.08.2018 року відбудеться розгляд справи щодо порушення законодавства про рекламу.

03.08.2018 року на адресу Головного управління Держпродспоживслужби у Вінницькій області ФОП ОСОБА_2 надіслала відповідь на вимогу, надала деякі витребовувані документи та зазначила, що холодильне обладнання, яке належить TOB ТКВ «Перша приватна броварня» розміщене у торговому закладі виключно для підтримання належної температури зберігання та споживання пива.

13.08.2018 року ФОП ОСОБА_2 на розгляд справи не прибула.

13.08.2018 року Головне управління Держпродспоживслужби у Вінницькій області, розглянувши наявні матеріали, винесло рішення №034, яким наклало на ФОП ОСОБА_2 штраф у розмірі 5083,00 грн. за недотримання встановлених вимог щодо розміщення та неможливості встановлення вартості реклами, за що передбачена відповідальність, згідно ч.7 ст.27 Закону України «Про рекламу».

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, позивач звернулась до суду.

Засади рекламної діяльності в Україні, регулювання відносин, що виникають у процесі виробництва, розповсюдження, розміщення та споживання реклами визначаються відповідно до Закону України "Про рекламу".

Процедура та порядок здійснення контролю за дотриманням законодавства про рекламу у сфері захисту прав споживачів реклами встановлені Законом України "Про рекламу" та Порядком накладення штрафів за порушення законодавства про рекламу, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 26.05.04 № 693.

Згідно ч.1 ст.2 Закону України "Про рекламу", цей Закон регулює відносини, пов'язані з виробництвом, розповсюдженням та споживанням реклами на території України.

Частиною першою та другою ст.26 Закону України "Про рекламу" визначено, що контроль за дотриманням законодавства України про рекламу здійснює у межах своїх повноважень спеціально уповноважений центральний орган виконавчої влади у сфері захисту прав споживачів - щодо захисту прав споживачів реклами. На вимогу органів державної влади, на які згідно із законом покладено контроль за дотриманням вимог законодавства про рекламу, рекламодавці, виробники та розповсюджувачі реклами зобов'язані надавати документи, усні та/або письмові пояснення, відео - та звукозаписи, а також іншу інформацію, необхідну для здійснення ними повноважень щодо контролю.

Головне управління Держпродспоживслужби у Вінницькій області, відповідно наданих повноважень, зазначених у пункті першому частини першої статті 26 Закону України «Про рекламу», «Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про рекламу», затверджених постановою КМУ від 26.05.2004 №693, Положення про Головне управління Держпродспоживслужби у Вінницькій області, Законом України «Про захист прав споживачів», є територіальним органом Держпродспоживслужби, що реалізує державну політику у сфері контролю за додержанням законодавства про захист прав споживачів реклами.

Стаття 22 Закону №270/96-ВР встановлює спеціальну заборону на рекламу алкогольних напоїв, знаків для товарів і послуг, інших об'єктів права інтелектуальної власності, під якими випускаються алкогольні напої, засобами внутрішньої реклами.

Відповідно до статті 1 Закону України №270/96-ВР, внутрішня реклама - це реклама, що розміщується всередині будинків, споруд, у тому числі в кінотеатрах і театрах під час, до і після демонстрації кінофільмів та вистав, концертів, а також під час спортивних змагань, що проходять у закритих приміщеннях, крім місць торгівлі (у тому числі буфетів, кіосків, яток), де може розміщуватись інформація про товари, що безпосередньо в цих місцях продаються.

Рекламою не буде розміщення інформації, яка відповідно до Закону № 1023-ХІІ має доводитись до відома покупцям.

Стаття 15 Закону № 1023-ХІІ визначає такий перелік даних:

назву товару, найменування або відтворення знака для товарів і послуг, за якими вони реалізуються;

дані про основні властивості продукції, номінальну кількість (масу, об'єм тощо), умови використання;

відомості про вміст шкідливих для здоров'я речовин, які встановлені нормативно-правовими актами, та застереження щодо застосування окремої продукції, якщо такі застереження встановлені нормативно-правовими актами;

позначку про наявність у складі продукції генетично модифікованих організмів;

дані про ціну (тариф), умови та правила придбання продукції;

виробник (продавець) у разі виявлення недостовірної інформації про продукцію (якщо вона не шкодить життю, здоров'ю або майну споживача) протягом тижня вилучає цю продукцію з продажу та приводить інформацію про неї до відповідності;

дату виготовлення;

відомості про умови зберігання;

гарантійні зобов'язання виробника (виконавця);

правила та умови ефективного і безпечного використання продукції;

строк придатності (строк служби) товару (наслідків роботи), відомості про необхідні дії споживача після їх закінчення, а також про можливі наслідки в разі невиконання цих дій;

найменування та місцезнаходження виробника (виконавця, продавця) і підприємства, яке здійснює його функції щодо прийняття претензій від споживача, а також проводить ремонт і технічне обслуговування.

Мета вищезазначеного переліку - надання споживачу необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, що забезпечує можливість її свідомого і компетентного вибору.

Частина 2 статті 15 Закону № 1023-ХІІ також передбачає, що інформація, передбачена вказаним переліком, «доводиться до відома споживачів виробником (виконавцем, продавцем) у супровідній документації, що додається до продукції, на етикетці, а також у маркуванні чи іншим способом (у доступній наочній формі), прийнятим для окремих видів продукції або в окремих сферах обслуговування».

Разом з тим, відповідно до статті 1 Закону №270/96-ВР, рекламою є інформація про особу чи товар, розповсюджена в будь-якій формі та в будь-який спосіб і призначена сформувати або підтримати обізнаність споживачів реклами та їх інтерес щодо таких особи чи товару.

Таким чином, розміщення інформації про товар в різних випадках може вважатися як інформуванням споживачів, так і рекламою, залежно від мети, способу та особливостей розміщення інформації.

Як зазначає позивач, інформація про пиво «Закарпатське» була подана у спосіб розміщення зображення товару - пляшки пива на холодильній вітрині, а також зареєстрованої торговельної марки «М'яке від природи», під якою воно виготовляється, разом із ціною на цей продукт та застереженням щодо шкідливості надмірного вживання алкоголю.

Отже, розміщена у торговому приміщенні позивача інформація складається із двох окремих інформаційних продуктів - плакату із зображенням пляшки та келиха, наповненого пивом, на фоні природного пейзажу, що супроводжується написом «М'яке від природи», а також друкованого стікеру із зазначенням напису «Увага. Знижка» та ціною товару, із зображенням торгової марки і назви товару, що розміщені під плакатом.

Відповідно до вимог ч.7 статті 22 Закону №270/96-ВР плакат супроводжується попередженням "Надмірне споживання алкоголю шкідливе для вашого здоров'я" чорним кольором на білому фоні.

Таким чином, із визначеного статтею 15 Закону № 1023-ХІІ переліку, розміщеної позивачем, інформації містить лише передбачені пп.1, 3,4,6 дані про: назву товару, найменування, відтворення знака для товарів і послуг, за якими вони реалізуються; номінальний об'єм продукції, застереження щодо застосування продукції (що також передбачено Закону № 1023-ХІІ); ціну.

Інші відомості, які є інформацією про продукцію, в розумінні статті 15 Закону № 1023-ХІІ, на зображеннях відсутні.

При цьому, ціна товару міститься на інформаційних стікерах, розміщених під плакатом, а не безпосередньо на ньому, відповідно до абз. 2 п. 20 Порядку провадження торговельної діяльності та правил торговельного обслуговування на ринку споживчих товарів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.06.2006 року № 833, ціни на товари і продукцію мають зазначатися на ярликах (цінниках) або у покажчиках цін.

Відповідно до статті 11 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» інформація про назву продукції, найменування виробника, знак для товарів і послуг, місткість посуду та ін. має бути розміщена на лицьовій стороні етикетки кожної пляшки або самої пляшки відповідного алкогольного напою.

Таким чином, плакат, розміщений позивачем на холодильному обладнанні не може вважатися інформуванням про продукцію в порядку статті 15 Закону № 1023-ХІІ, оскільки законодавством визначено спеціальний спосіб інформування споживачів про назву алкогольного напою, його виробника та об'єм продукції шляхом розміщення цієї інформації безпосередньо на етикетці товару.

Крім цього, відсутність вищезазначеного плакату у торговельному приміщенні жодним чином не може погіршити поінформованість споживачів про вказані характеристики.

Більше того, відповідний плакат, окрім вказаних даних, містить також зображення пляшки та склянки, наповненої пивом, був виконаний із художнім оформленням фону, тобто містив елементи, не передбачені вимогами законодавства щодо інформування про продукцію, а спрямовані саме на підвищення інтересу споживачів до такої продукції.

Щодо посилань позивача на рішення Верховного суду України у справі №К/9901 /297/17 від 6 лютого 2018 року, суд зазначає, що зазначена справа стосується виключно питань розміщення зовнішньої реклами і сформульовані у ній правові позиції є відмінними від тих, що мають місце у даному спор.

Зважаючи на вище наведене, розміщена позивачем, інформація не підпадає під виключення статті Закону №270/96-ВР, відповідно до якого не вважається рекламою розміщення інформації про виробника товару та/або товар у місцях, де цей товар реалізується чи надається споживачеві.

Відтак, суд доходить до висновку, що оскаржуване рішення відповідачем прийнято правомірно та в межах чинного законодавства, а тому у задоволенні даного позову слід відмовити.

У відповідності до ч. 1 та ч. 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Суд вважає, що відповідачем надано достатні докази, які свідчать про те, що оскаржуване рішення прийнято в межах повноважень відповідача та у спосіб, що передбачений Конституцією та Законами України, обґрунтовано та правомірно. В той же час позивач не довів обставин в обґрунтування заявлених позовних вимог, у зв'язку з чим суд дійшов висновку про відсутність підстав для їх задоволення.

Тому, враховуючи вищезазначене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального права, які призвели до неправильного вирішення справи, тобто прийняте рішення відповідає матеріалам справи та вимогам закону і підстав для її скасування не вбачається.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 24 січня 2019 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий Совгира Д. І.

Судді Курко О. П. Матохнюк Д.Б.