Справа № 320/1133/19
Суддя: Василенко Г.Ю.
Дата ухвалення: 2019-04-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 квітня 2019 року № 320/1133/19

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Василенко Г.Ю., розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Васильківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області про визнання протиправними дії,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулась до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Васильківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області, в якому просить суд:

- визнати протиправними дії Васильківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області щодо відмови здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1, як державному службовцю з включенням до заробітної плати сум матеріальної допомоги на оздоровлення та інших виплат з моменту призначення пенсії державного службовця;

- зобов'язати Васильківське об'єднане управління Пенсійного фонду України Київської області здійснити перерахунок та виплату пенсії державного службовця ОСОБА_1 з урахуванням складових заробітної плати згідно довідки від 08.08.2018 №06-26.19 виданої Виконавчим комітетом Васильківської міської ради, включивши до заробітку для обчислення пенсії суми матеріальної допомоги на оздоровлення та інші виплати та виплатити ОСОБА_1 недоплачену суму пенсії з моменту призначення пенсії державного службовця.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що працювала в Управлінні соціального захисту населення Васильківської міської ради Київської області на посаді начальника відділ з питань постраждалих внаслідок аварії на ЧАЕС та з серпня 2008 року вийшла на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу», перебуває на пенсійному обліку у відповідача. На думку позивача, пенсійним органом порушуються її права на отримання пенсії у повному обсязі, оскільки пенсія обчислена із заробітної плати з урахуванням посадового окладу, надбавки за ранг, надбавки за вислугу років, надбавки за високі досягнення у праці або за виконання особливо важливої роботи, премії, премії до державних, професійних свят та ювілейних дат. Проте, як стверджує позивач, до заробітної плати не було враховано інших виплат, до яких віднесено: матеріальну допомогу на оздоровлення до щорічної відпустки, а також індексації заробітної плати відповідно до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03.07.1991 №1282 та постанови Кабінету Міністрів України №268 від 09.03.2006, з виплат яких справляється збір на обов'язкове державне пенсійне страхування.

Позивач вказує, що отримавши від Управління соціального захисту населення Васильківської міської ради Київської області довідку про складові заробітної плати, до якої, зокрема, були включені «Інші виплати» з наданням розшифровки цих виплат, а також зазначено, що сума заробітної плати, на яку нараховуються страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, а з 01.01.2011 - єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, становить - 22134,34грн., в дану суму входять й «інші виплати», звернулась до відповідача з заявою про здійснення перерахунку її пенсії з урахуванням всіх складових зазначених у довідці, однак останній відмовив їй у цьому, чим, на думку позивача, позбавив передбачених законодавством гарантій.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 13.03.2019 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Відповідач позов не визнав, подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив суд відмовити в задоволенні позову з тих підстав, що з 01.05.2016 Закон «Про державну службу» відповідно до якого позивачу призначалась пенсія, втратив чинність. Постанова Кабінету Міністрів від 31.05.2000 № 865 «Про деякі питання вдосконалення визначення розмірів заробітку для обчислення пенсії» пунктом 4 якої, зокрема, встановлювався порядок визначення заробітної плати для перерахунку пенсій, призначених згідно із Законом 3723, втратила чинність на підставі постанови КМ України від 14.09.2016 № 622 «Деякі питання пенсійного забезпечення окремих категорій осіб». Таким чином, на думку відповідача, з 01.06.2015 пенсії відповідно до Закону №3723-Х11 не призначаються, а призначені до 01.06.2015 не перераховуються.

Відповідачем також подано до суду клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін.

Вирішуючи питання про наявність підстав для розгляду адміністративної справи в судовому засіданні, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України, адміністративне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку позовного провадження (загального або спрощеного).

Спрощене позовне провадження призначене для розгляду справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Відповідно до частини 2 та 3 статті 257 Кодексу адміністративного судочинства України, за правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

При вирішенні питання про розгляд справи за правилами спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: значення справи для сторін; обраний позивачем спосіб захисту; категорію та складність справи; обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначати експертизу, викликати свідків тощо; кількість сторін та інших учасників справи; чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Особливості розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження встановлені статтею 262 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до частини 5 вказаної статті, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Тобто, за загальним правилом, відкриті у спрощеному позовному провадженні справи розглядаються судом без виклику сторін за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до частини 6 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд може відмовити в задоволенні клопотання сторони про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін

1) у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу;

2) якщо характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі незначної складності не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи.

Частиною 6 статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що для цілей цього Кодексу справами незначної складності є, зокрема, справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

У даному випадку предмет позову стосується рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат.

Таким чином, дана адміністративна справа у розумінні Кодексу адміністративного судочинства України є справою незначної складності, що має бути розглянута без проведення судового засідання.

Зазначаючи про необхідність розгляду справи у судовому засіданні з повідомлення (викликом) сторін, відповідач у клопотанні не зазначив, встановлення яких обставин у справі є неможливим шляхом аналізу письмових доказів і пояснень та вимагає проведення судового засідання.

Враховуючи, що дана адміністративна справа з огляду на її предмет і характер спірних правовідносин є малозначною і будь-яких вагомих підстав для її розгляду у судовому засіданні відповідач не зазначив, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення заяви про розгляд справи з повідомленням (викликом) сторін.

Розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, є громадянкою України, паспорт серії НОМЕР_2.

Позивач є пенсіонером за віком, про що свідчить пенсійне посвідчення № НОМЕР_1, видане Пенсійним фондом України 16.12.2008.

Судом встановлено, що позивач перебуває на обліку у Васильківському об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України Київської області.

Як убачається з матеріалів пенсійної справи Васильківським об'єднаним управлінням Пенсійного фонду України Київської області позивачу призначено пенсію за віком з 08.08.2008 як працюючому державному службовцю у розмірі 86 % від заробітної плати, що бралась для обчислення пенсії.

Як вбачається з відомостей про роботу, які містяться у трудовій книжці позивача серії НОМЕР_3 ОСОБА_1 з 18.10.2016 звільнено з займаної посади в Управлінні соціального захисту населення Васильківської міської ради Київської області за власним бажанням ст. 38 КЗпП України.

Відповідно до розпорядження від 19.10.2016 №164920 Васильківським об'єднаним управлінням Пенсійного фонду України Київської області позивачу здійснено перерахунок пенсії через зміну надбавки та з 19.10.2016 ОСОБА_1 отримує пенсію за віком як непрацюючий державний службовець відповідно до Закону України «Про державну службу» у розмірі 86% від заробітної плати, що бралась для обчислення пенсії.

Судом встановлено, що Управлінням соціального захисту населення Васильківської міської ради Київської області було видано ОСОБА_1 довідку №06-26.19 від 08.08.2018 про складові заробітної плати (надбавки та премії за останні 24 календарні місяці роботи або будь-які 60 календарних місяців роботи підряд перед зверненням за пенсією), що подається для призначення пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу», згідно з якою до складових заробітної плати за період з 01.08.2006 до 01.08.2008 включено «Інші виплати», а саме: індексацію, матеріальну допомогу на оздоровлення.

Крім цього, як вбачається із зазначеної довідки, на всі види оплати праці, включені в довідку (надбавки за високі досягнення у праці або за виконання особливо важливої роботи; премії; премії до державних, професійних свят та ювілейних дат; інші виплати (індексація); матеріальну допомогу на оздоровлення), нараховано єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

29.10.2018 позивач звернулась до Васильківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області із заявою про перерахунок пенсії, в якій просила перерахувати пенсію з більшого заробітку згідно довідки №06-26.19 від 08.08.2018.

До вказаної заяви позивачем було додано також довідку №06-26.19 від 08.08.2018.

Згідно з штампом вхідної кореспонденції Васильківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України вищевказану заяву було прийнято пенсійним органом 29.10.2018 за №245/7.

За результатами розгляду заяви від 29.10.2018 Васильківське об'єднане управління Пенсійного фонду України Київської області, листом від 07.11.2018 №6188/04, фактично відмовило позивачу в перерахунку її пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу», зазначивши, зокрема, що перерахунок пенсій особам, яким було раніше призначено пенсію відповідно до Закону України «Про державну службу», законодавством не передбачено.

Таким чином, виходячи з вищевикладеного, на думку відповідача, підстав для перерахунку пенсії гр. ОСОБА_1 відповідно до порядку та норм Закону України «Про державну службу» немає.

Не погоджуючись з такими діями пенсійного органу, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку правовідносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає наступне.

У відповідності до рішення Конституційного Суду України № 8-рп/2005 від 11.10.2005 р. згідно зі статтею 22 Конституції України закріплені нею права і свободи не є вичерпними, гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Зміст прав і свобод людини - це умови і засоби, які визначають матеріальні та духовні можливості людини, необхідні для задоволення потреб її існування і розвитку. Обсяг прав людини - це кількісні показники відповідних можливостей, які характеризують його множинність, величину, інтенсивність і ступінь прояву та виражені у певних одиницях виміру.

Право на пенсійне забезпечення є складовою конституційного права на соціальний захист. Так, згідно з частиною першою статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Згідно із абзацом 17 статті 1 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV, у редакції, чинній на момент призначення пенсії) пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім'ї у випадках, визначених цим Законом.

Умови пенсійного забезпечення державних службовців визначалися Законом України "Про державну службу" від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ (далі - Закон № 3723-ХІІ, який був чинним на момент призначення пенсії).

Відповідно до частини другої статті 37 Закону № 3723-ХІІ на одержання пенсії державних службовців мають право особи, які досягли встановленого законодавством пенсійного віку, за наявності страхового стажу для чоловіків - не менше 25 років, для жінок - не менше 20 років, у тому числі стажу державної служби - не менше 10 років, та які на час досягнення пенсійного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менше 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, - незалежно від місця роботи на час досягнення пенсійного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 80 відсотків від сум їх заробітної плати, на які нараховуються страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 80 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі.

При цьому, згідно з частиною 5 статті 37 Закону № 3723-ХІІ за кожний повний рік роботи понад 10 років на державній службі пенсія збільшується на один відсоток заробітку, але не більше 90 відсотків заробітної плати.

Згідно із статтею 371 Закону № 3723-ХІІ у разі підвищення розміру заробітної плати працюючим державним службовцям, а також у зв'язку із набуттям особою права на пенсійне забезпечення державного службовця за цим Законом відповідно здійснюється перерахунок раніше призначених пенсій.

Перерахунок пенсії здійснюється виходячи із сум заробітної плати, на які нараховуються страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування працюючого державного службовця відповідної посади та рангу на момент виникнення права на перерахунок пенсії.

Відповідно до частини другої статті 33 Закону № 3723-ХІІ заробітна плата державних службовців складається з посадових окладів, премій, доплати за ранги, надбавки за вислугу років на державній службі та інших надбавок.

За змістом частини шостої вказаної статті Закону № 3723-ХІІ державним службовцям можуть установлюватися надбавки за високі досягнення у праці і виконання особливо важливої роботи, доплати за виконання обов'язків тимчасово відсутніх працівників та інші надбавки і доплати, а також надаватися матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань.

Згідно з частиною сьомою статті 33 Закону № 3723-ХІІ умови оплати праці державних службовців, розміри їх посадових окладів, надбавок, доплат і матеріальної допомоги визначаються Кабінетом Міністрів України.

Частиною першою статті 1 Закону України «Про оплату праці» від 24 березня 1995 року №108/95-ВР (далі - Закон №108/95-ВР) встановлено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Статтею 2 Закону №108/95-ВР визначено структуру заробітної плати, до якої входять:

- основна заробітна плата як - винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов'язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців;

- додаткова заробітна плата як - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій;

- інші заохочувальні та компенсаційні виплати, до них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства, або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Аналогічні положення містяться й в підпунктах 2.2.2 та 2.2.7 пункту 2.2. Інструкції по статистиці заробітної плати, затвердженої наказом Державного комітету статистики України від 13 січня 2004 року №5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 27 січня 2004 році за № 114/8713 (далі - Інструкція №5), де вказано, що до складу фонду додаткової заробітної плати входять премії та винагороди, у тому числі за вислугу років, що мають систематичний характер, незалежно від джерел фінансування; суми виплат, пов'язаних з індексацією заробітної плати працівників.

Відповідно до підпунктів 2.3.2. та 2.3.3. пункту 2.3. Інструкції №5 до складу інших заохочувальних та компенсаційних виплат входять: винагороди та заохочення, що здійснюються раз на рік або мають одноразовий характер, зокрема, грошова винагорода державним службовцям за сумлінну безперервну працю в органах державної влади, зразкове виконання трудових обов'язків; матеріальна допомога, що має систематичний характер, надана всім або більшості працівників (на оздоровлення, у зв'язку з екологічним станом, крім сум, указаних у п. 3.31).

Згідно із частиною першою статті 66 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-XII (далі - Закон № 1788-XII, в редакції станом на день призначення пенсії) до заробітку для обчислення пенсії включаються всі види оплати праці (виплат, доходу), на які відповідно до Закону України "Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування" нараховується збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, в межах максимальної величини фактичних витрат на оплату праці найманих працівників, оподатковуваного доходу (прибутку), сукупного оподатковуваного доходу (граничної суми заробітної плати (доходу), з яких справляються страхові внески (збори) до соціальних фондів, що діяла на день одержання зазначеного заробітку (виплат, доходу).

Відповідно до пункту 1 статті 41 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV, в редакції станом на день виходу на пенсію) до заробітної плати (доходу) для обчислення пенсії враховуються: суми виплат (доходу), отримуваних застрахованою особою після набрання чинності цим Законом, з яких згідно з цим Законом були фактично нараховані (обчислені) та сплачені страхові внески в межах встановленої законодавством максимальної величини заробітної плати (доходу), з якої сплачуються страхові внески, а після набрання чинності Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" - максимальної величини бази нарахування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, визначеної відповідно до закону.

Тобто, отримувані застрахованою особою суми виплат, з яких були фактично нараховані та сплачені страхові внески або збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, враховуються в заробіток (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, незалежно від того, чи входять вони до структури заробітної плати.

Така позиція узгоджується з постановою Верховного Суду України від 16 вересня 2014 року у справі № 21-314а14, який, аналізуючи положення статті 37 Закону № 3723-XII, статті 41 Закону № 1058-IV та статті 66 Закону № 1788-XII, дійшов висновку, що суми виплат, з яких були фактично нараховані та сплачені страхові внески або збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, зокрема, матеріальна допомога на оздоровлення та допомога на вирішення соціально-побутових питань, сума індексації заробітної плати, включаються до складу заробітної плати державного службовця та враховуються при обчисленні розміру його пенсії.

Таким чином, матеріальна допомога на оздоровлення, індексація та винагорода за сумлінну працю в органах державної влади, на які нараховувався збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, враховуються при обчисленні розміру пенсії.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 14 серпня 2018 року у справі № 468/1212/16-а, у постанові від 14 серпня 2018 року у справі № 127/15400/17, у постанові від 13 листопада 2018 року у справі № 415/6846/16-а, у постанові від 23 листопада 2018 року у справі №638/981/17, у постанові від 23 листопада 2018 року у справі №184/157/17(2-а/184/13/17).

Як слідує із довідки №06-26.19 від 08.08.2018, виданої Управлінням соціального захисту населення Васильківської міської ради Київської області, про складові заробітної плати (надбавки та премії за останні 24 календарні місяці роботи або будь-які 60 календарних місяців роботи підряд перед зверненням за пенсією), що подається для призначення пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу», за період з 01.08.2006 по 01.08.2008 надбавки та премії позивача становили: надбавка за високі досягнення у праці або за виконання особливо важливої роботи, премія, премія до державних професійних свят та ювілейних дат, інші виплати (індексація), матеріальна допомога на оздоровлення. На всі види оплати праці, включені в довідку, нараховано єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що матеріальна допомога на оздоровлення, індексація, з яких сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, відносяться до складу заробітної плати державних службовців, з розміру якого обчислюється пенсія.

При цьому, відповідачем не заперечується, що при розрахунку заробітної плати для призначення пенсії не були врахованими: матеріальна допомога на оздоровлення, індексація.

За таких обставин суд вважає, що пенсія позивача повинна обчислюватись із заробітної плати, яку вона фактично отримувала на день звільнення з урахуванням матеріальної допомоги на оздоровлення, індексації заробітної плати, з яких сплачено страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування згідно довідки Управління соціального захисту населення Васильківської міської ради Київської області №06-26.19 від 08.08.2018.

При цьому, суд враховує правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 23 листопада 2018 року у справі №638/981/17, згідно із якою Верховний Суд дійшов висновку про те, що державні службовці мають право на перерахунок призначеної пенсії у зв'язку з не включенням при обчисленні розміру пенсії сум виплат, з яких були фактично нараховані та сплачені страхові внески або збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, зокрема, грошова допомога на оздоровлення, матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань, індексація та одноразова грошова допомога при звільненні, винагорода за вислугу років, премії.

Таким чином, відповідач, своїм листом-рішенням від 07.11.2018 №6188/04, яким фактично відмовив в перерахунку пенсії ОСОБА_1 з включення сум виплат, з яких були фактично нараховані та сплачені страхові внески або збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, зокрема, матеріальної допомоги на оздоровлення, індексації заробітної плати, діяв всупереч нормам чинного законодавства.

Така відмова відповідача призвела до зменшення розміру пенсії державного службовця, та є звуженням змісту набутих ним прав та порушенням сутності його конституційного права на соціальний захист.

Таким чином, суд дійшов висновку про наявність достатніх підстав для визнання протиправними дій Васильківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області щодо відмови здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1, як державному службовцю з включенням до заробітної плати сум матеріальної допомоги на оздоровлення та інших виплат з моменту призначення пенсії державного службовця.

При цьому, суд вважає за необхідне зазначити, що статтею 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03 липня 1991 № 1282-XII (далі - Закон № 1282-XII) визначено, що індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодувати подорожчання споживчих товарів та послуг, а поріг індексації - величина індексу споживчих цін, яка надає підстави для проведення індексації грошових доходів населення.

У відповідності до статті 2 Закону № 1282-XII індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, пенсії.

Відповідно до статті 4 цього Закону № 1282-XII індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.

Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону.

Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті.

Підвищення грошових доходів населення у зв'язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін.

У разі якщо грошові доходи населення підвищено з урахуванням прогнозного рівня інфляції випереджаючим шляхом, при визначенні обсягу підвищення грошових доходів у зв'язку із індексацією враховується рівень такого підвищення у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 2 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078 (далі - Порядок №1078), індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема, пенсії.

Згідно із пунктом 5 Порядку №1078 у разі підвищення тарифних ставок (окладів), стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, визначених у пункті 2 цього Порядку, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків.

Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення.

Сума індексації у місяці підвищення грошових доходів, зазначених у абзаці першому цього пункту, не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалася у місяці підвищення доходу.

У той же час, суд звертає увагу, що у даному випадку збільшення розміру пенсії позивача при його перерахунку не є підвищенням розміру пенсії у розумінні пункту 5 Порядку №1078, а є відновленням порушеного права позивача на отримання належної виплати в розмірі, встановленому законодавством.

Суд зазначає, що індексацію пенсії позивачу варто провести без зміни базового місяця для проведення індексації, оскільки перерахунок пенсії, у даному випадку, є відновленням її порушеного права на отримання належної виплати в розмірі, встановленому Законом, та не може бути підставою для здійснення нової індексації із застосуванням нового рівня споживчих цін та встановлення нового базового місяця.

Перерахований розмір пенсії буде таким, що підлягав перерахунку пенсії, але внаслідок протиправних рішень відповідача не був нарахований та виплачений в належному розмірі, тому базовий місяць для проведення індексації пенсії має бути залишений без змін, оскільки п. 10-1 Порядку № 1078 передбачено, що обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації пенсій особам, які набули право на її призначення, здійснюється починаючи з місяця, в якому їх призначено. По призначених пенсіях обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації пенсій здійснюється, починаючи з місяця призначення.

Таким чином, суд дійшов висновку, що перерахунок пенсії на підставі рішення суду є відновленням порушеного права позивача на отримання належної виплати в розмірі, встановленому Законом, та не може бути підставою для здійснення нової індексації із застосуванням нового рівня споживчих цін та відповідно для встановлення нового базового місяця.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 23 листопада 2018 року №184/157/17(2-а/184/13/17).

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що функція з визначення процедури та порядку проведення перерахунку пенсії є виключною компетенцією органів Пенсійного фонду України, які повинні при перерахунку пенсії неухильно дотримуватися вимог законодавства, зокрема, й щодо визначення розміру середньомісячних виплат та коригування розміру виплат, що включаються у заробіток для обчислення пенсії.

Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 31 травня 2000 р. № 865 «Про деякі питання вдосконалення визначення розмірів заробітку для обчислення пенсії» (далі - Постанова №865, яка була чинною станом на момент призначення пенсії) передбачено, що розмір виплат (крім посадових окладів, надбавок за ранг або кваліфікаційні класи, класний чин або спеціальні звання, вислугу років), що включаються в заробіток для обчислення пенсії відповідно до Закону України "Про державну службу", визначається за вибором того, хто звернувся за пенсією, за останні 24 календарні місяці роботи, яка дає право на даний вид пенсії, підряд перед зверненням за пенсією або за будь-які 60 календарних місяців такої роботи підряд перед зверненням за пенсією незалежно від наявності перерв протягом цього періоду на даній роботі. Середньомісячна сума зазначених виплат за 24 або 60 календарних місяців визначається шляхом ділення загальної суми цих виплат за 24 календарні місяці роботи підряд перед зверненням за пенсією чи за 60 календарних місяців роботи підряд відповідно на 24 або на 60.

Пунктом 2 Постанови №865 визначено, що порядок коригування виплат, зазначених у пункті 1 цієї постанови, при призначенні пенсії встановлюється Міністерством праці та соціальної політики разом з Міністерством фінансів.

Відповідно до абзацу 1 пункту 2 Порядку коригування розміру виплат, що включаються у заробіток для обчислення пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу», затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України, Міністерства фінансів України 11.08.2003 р. № 226/509, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 01.09.2003 р. № 758/8079 (далі - Порядок № 226/509), передбачено, що розмір виплат (крім посадових окладів, надбавок за ранг або кваліфікаційні класи, класний чин або спеціальні звання, вислугу років), які нараховані виходячи з посадового окладу та рангу до прийняття постанови Кабінету Міністрів України про підвищення розміру заробітної плати працюючим державним службовцям і включаються в заробіток для обчислення пенсії відповідно до Закону України "Про державну службу", коригується за коефіцієнтом підвищення посадового окладу та надбавки до нього за ранг, що визначається окремо для кожного працівника шляхом ділення суми посадового окладу і надбавки за ранг, встановлених йому постановою Кабінету Міністрів України про підвищення заробітної плати, на суму посадового окладу і надбавки до нього за ранг, які працівник мав до підвищення заробітної плати.

Згідно з абзацом 2 пункту 2 Порядку № 226/509 інші виплати, які розраховуються виходячи з посадового окладу, коригуються на коефіцієнт підвищення, який визначається у вищезазначеному порядку шляхом ділення посадових окладів.

Розміри посадових окладів і надбавок за ранги станом на останній день до підвищення заробітної плати визначаються за довідками установ чи організацій (абзац 3 пункту 2 Порядку № 226/509).

Абзацом 1 пункту 3 Порядку № 226/509 визначено, що у тому разі, коли за період, за який подано довідку про розмір виплат (крім посадових окладів, надбавок за ранг або кваліфікаційні класи, класний чин або спеціальні звання, вислугу років), що включаються в заробіток для обчислення пенсії відповідно до Закону України "Про державну службу", прийнято декілька постанов Кабінету Міністрів України про підвищення заробітної плати державним службовцям, коригування виплат провадиться у порядку, визначеному пунктом 2 цього Порядку, окремо по кожному періоду до чергового підвищення.

Щодо вимоги позивача про зобов'язання Васильківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області здійснити перерахунок та виплату пенсії державного службовця ОСОБА_1 з урахуванням складових заробітної плати згідно довідки від 08.08.2018 №06-26.19 виданої Виконавчим комітетом Васильківської міської ради, включивши до заробітку для обчислення пенсії суми матеріальної допомоги на оздоровлення та інші виплати та виплатити ОСОБА_1 недоплачену суму пенсії з моменту призначення пенсії державного службовця, суд вважає за необхідне вказати наступне.

Відповідно до частини четвертої статті 45 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV перерахунок призначеної пенсії, крім випадків, передбачених частиною першою статті 35, частиною другою статті 38, частиною третьою статті 42 і частиною п'ятою статті 48 цього Закону, провадиться в такі строки: у разі виникнення права на підвищення пенсії - з першого числа місяця, в якому пенсіонер звернувся за перерахунком пенсії, якщо відповідну заяву з усіма необхідними документами подано ним до 15 числа включно, і з першого числа наступного місяця, якщо заяву з усіма необхідними документами подано ним після 15 числа; у разі настання обставин, які тягнуть за собою зменшення пенсії, - з першого числа місяця, в якому настали ці обставини, якщо вони мали місце до 15 числа включно, і з першого числа наступного місяця, якщо вони мали місце після 15 числа.

Оскільки позивач звернулася із заявою про перерахунок пенсії до Васильківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області 29.10.2018, то пенсія позивачу підлягає перерахунку, починаючи з 01.11.2018.

При цьому, зобов'язання відповідача здійснити перерахунок пенсії використовується як спосіб відновлення порушеного права, у зв'язку з тим, що при призначенні пенсії позивачеві протиправно не було враховано усі види оплати праці (виплат, доходу), на які нараховано збір на обов'язкове державне пенсійне страхування.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 02 квітня 2018 року (справа № 306/48/16-а), у постанові від 5 червня 2018 року (справа № 275/593/17) та постанові від 13 листопада 2018 року № 415/6846/16-а.

Згідно з статтею 22 Конституції України, права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною другою статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 7 липня 1989 року у справі «Сорінг проти Сполученого Королівства» зазначено, що Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) «спрямована на пошук справедливого співвідношення між потребами, пов'язаними з інтересами суспільства в цілому, і вимогами захисту основних прав людини». У рішенні від 17 жовтня 1986 року у справі «Ріс проти Сполученого Королівства» Суд зазначив, що, з'ясовуючи, чи існує позитивне зобов'язання стосовно людини, «належить врахувати справедливий баланс, який має бути встановлений між інтересами всього суспільства й інтересами окремої людини».

У рішенні Європейського суду з прав людини від 9 жовтня 1979 року у справі «Ейрі проти Ірландії» Суд констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового.

Відповідно до пунктів 21, 24 рішення у справі "Федоренко проти України" (№ 25921/02) Європейський суд з прав людини, здійснюючи прецедентне тлумачення статті 1 Першого Протоколу до Конвенції сформулював правову позицію про те, що право власності може бути "існуючим майном" або "виправданими очікуваннями" щодо отримання можливості ефективного використання права власності чи "законними сподіваннями" отримання права власності. Аналогічна правова позиція сформульована Європейським судом з прав людини і в справі Стреч проти Сполучного Королівства ("Stretch V. The United Kingdom " № 44277/98).

У межах вироблених Європейським судом з прав людини підходів до тлумачення поняття "майно", а саме в контексті статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, це поняття охоплює як "наявне майно", так і активи включаючи право вимоги, з посиланням на які заявник може стверджувати, що він має принаймні законні очікування стосовно ефективного здійснення свого "права власності" (пункт 74 рішення Європейського суду з прав людини "Фон Мальтцан та інші проти Німеччини"). Суд робить висновок, що певні законні очікування заявників підлягають правовому захисту, та формує позицію для інтерпретації вимоги як такої, що вона може вважатися "активом": вона повинна мати обґрунтовану законну підставу, якою, зокрема є чинна норма закону, тобто встановлена законом норма щодо виплат (пенсійних, заробітної плати, винагороди, допомоги) на момент дії цієї норми є "активом", на який може розраховувати громадянин як на свою власність ("MALTZAN (FREIHERR VON) AND OTHERS V. GERMANY " № 71916/01, 71917/01 та 10260/02).

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини, сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (Заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява N 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Відповідно до частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частин першої, другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач, як суб'єкт владних повноважень не обґрунтував обставини, на яких ґрунтується його відзив проти позову, натомість позивач довів ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

Оскільки факт наявності у позивача порушеного права знайшов своє підтвердження у ході розгляду справи, то поданий позов необхідно задовольнити частково.

Відповідно до частини 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб'єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Позивачем за подання позовної заяви сплачено судовий збір. Таким чином, судові витрати щодо сплати судового збору підлягають присудженню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень - Васильківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області.

На підставі викладеного, керуючись статтями 243-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Васильківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області щодо відмови здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1, як державному службовцю з включенням до заробітної плати сум матеріальної допомоги на оздоровлення та інших виплат.

Зобов'язати Васильківське об'єднане управління Пенсійного фонду України Київської області здійснити перерахунок та виплату пенсії державного службовця ОСОБА_1 з урахуванням складових заробітної плати згідно довідки від 08.08.2018 №06-26.19 виданої Виконавчим комітетом Васильківської міської ради, включивши до заробітку для обчислення пенсії суми матеріальної допомоги на оздоровлення та інші виплати, починаючи з 01 листопада 2018 року.

Стягнути на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Васильківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Суддя Василенко Г.Ю.