Справа № 300/143/19
Суддя: Гундяк В.Д.
Дата ухвалення: 2019-05-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" травня 2019 р. справа №300/143/19

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - Гундяка В.Д.

секретар судового засідання Бунич Т.В.,

за участю: представника позивача ОСОБА_5,

представника відповідача Братівник О.П.

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Івано-Франківської митниці ДФС про визнання протиправними та скасування рішення про коригування митної вартості товарів та картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення, -

В С Т А Н О В И В:

18.01.2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Івано-Франківської митниці ДФС про визнання протиправними та скасування рішення про коригування митної вартості товарів та картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення.

Позовні вимоги мотивовані тим, що в порушення вимог чинного законодавства України Івано-Франківською митницею ДФС протиправно прийняті рішення про коригування митної вартості товарів №UA206010/2018/10802 від 11.12.2018 року та картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA206010/2018/000235/2 від 11.12.2018 року, які слід скасувати.

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 23.01.2019 року у даній адміністративній справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження.

Ухвалою суду від 27.03.2019 року для допиту в судовому засіданні викликано свідків ОСОБА_2 та посадову особу митного органу ОСОБА_3 .

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 16.04.2019 року за невиконання свідком процесуальних обов`язків в дохід Державного бюджету України з ОСОБА_2 стягнуто штраф в розмірі 576,30 грн.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю з підстав, викладених у позовній заяві та відповіді на відзив. Суду пояснив, що відповідачем, в порушення норм статті 57 Митного кодексу України, та за наявності усіх документів, які підтверджують заявлену декларантом митну вартість транспортного засобу марки Mercedes-Benz, модель E 200, номер кузова НОМЕР_1 та обраного методу визначення цієї вартості за ціною договору (контракту), відмовлено позивачу у митному оформленні товару та незаконно визначено митну вартість за другорядним методом (резервним), внаслідок чого протиправно прийнято оскаржувані рішення. Зазначив, що на підставі рахунку-фактури №2018 118 від 10.10.2018 року позивач оплатив повну вартість автомобіля готівкою в сумі 6 500 EUR, що підтверджується платіжним документом №39 від10.10.2018 року та митною декларацією країни відправлення. При перетині кордону України і декларуванні ОСОБА_1 визначив митну вартість транспортного засобу за ціною договору (контракту), проте відповідач безпідставно поставив під сумнів весь поданий перелік документів та не зазначив, в чому саме полягають невідповідності поданих документів декларантом і чому не проведене митне оформлення за основним методом. Окрім цього контролюючим органом не зазначено з яких причин ним не вказано обставин, які стали підставою для неможливості послідовного застосування попередніх методів визначення митної вартості, а визначення такої вартості відбулося за резервним методом. Також вказав, що консультація між митним органом і декларантом не проводилась та жодних документів не вимагалось. Одночасно пояснив, що коригування митним органом проводилось двічі у зв`язку з помилкою інспектора, що проводив митне оформлення. Повідомив, що вищевказаний транспортний засіб придбаний у Люксембурзі, а тому посилання відповідача на обмеження щодо розрахунок готівкою за товари у Бельгії є безпідставним. Відтак, застосування резервного методу для визначенні митної вартості товару є протиправним та призвело до протиправного збільшення сплати митних платежів, у зв`язку з чим оскаржувані картку відмови та рішення про коригування митної вартості товарів слід скасувати.

Відповідач в судовому засіданні проти заявлених вимог заперечила, суду пояснила, що під час митного оформлення автомобіля марки Mercedes-Benz, модель E 200, номер кузова НОМЕР_1 позивачем не був наданий перелік документів, який визначений статтею 53 Митного кодексу України, зокрема, не надано документи, що підтверджують оплату за товар. Зазначила, що у поданому рахунку-фактурі продавцем є інша особа ніж власник транспортного засобу згідно свідоцтва про реєстрацію даного автомобіля, що є суттєвими невідповідностями та дає підстави митному органу для сумніву визначення митної вартості позивачем. Вказала, що при митному оформленні даного транспортного засобу відбулося спрацювання АСАУР та встановлено, що митна вартість товару нижча митної вартості ідентичних товарів, а вказаною системою визначено вартість вказаного транспортного засобу в розмірі 9 850 Євро. За таких обставин відповідачем правомірно прийнято оскаржувані рішення і визначено митну вартість товару за резервним методом в сумі 9 850 EUR. Окрім цього, представник відповідача вказав, що позивач, подавши декларацію №UA206010/2019/415434, самостійно визначив вартість свого автомобіля в розмірі 9 850 EUR за 6 методом, тим самим фактично погодився з оскаржуваним рішенням про корегування митної вартості товарів. Зазначила, що відповідно до законодавства Королівства Бельгії, яка є країною походження товару, платіж, що перевищує 3 000 Євро не може бути здійснений готівкою. Тому заявлені вимоги є безпідставними, а оскаржені рішення прийняті контролюючим органом законно.

Свідок ОСОБА_3 , який є головним державним інспектором Івано-Франківської митниці ДФС, пояснив суду, що під час митного оформлення транспортного засобу позивача, у зв`язку з помилкою представника декларанта - ФОП ОСОБА_2 , двічі відбувалося коригування митної вартості автомобіля позивача, про що винесено рішення про коригування митної вартості та картки відмови. Так під час подання першої митної декларації митному органу було подано рішення про коригування та картку відмови від іншого автомобіля - Volkswagen Passat, на підставі яких ОСОБА_3 було прийнято рішення про коригування в сумі 8 650 EUR та картку відмови щодо випуску у вільний обіг автомобіля позивача. В подальшому головним державним інспектором Фединяк Г.В. вже прийнята оскаржувані позивачем рішення згідно поданих позивачем документів та скорегована митну вартість транспортного засобу в розмірі 9 850 EUR.

Свідок ОСОБА_2 повідомив суду, що є митним брокером та згідно усної домовленості з ОСОБА_1 представляв його інтереси в органах митниці. До Івано-Франківської митниці ним було подано першу митну декларацію та всі необхідні документи для митного оформлення автомобіля позивача, проте інспектором митниці ОСОБА_3 надіслано йому картку відмови у митному оформленні згідно поданої митної декларації. Оскільки рішення про коригування митним органом надіслано не було, а тільки вказано рішення, на підставі якого потрібно задекларувати митну вартість, ОСОБА_2 сформував другу митну декларацію, відповідно до наданої контролюючим органом картки відмови та надіслав митному органу. Однак Івано-Франківською митницею винесено нове рішення про коригування та карку відмови, які позивач оскаржує. В подальшому свідок ОСОБА_2 з`ясував, що інспектором ОСОБА_3 винесено картку відмови та повідомлено про необхідність задекларувати митну вартість товару на підставі рішення, що стосується зовсім іншого автомобіля та іншої особи.

Розглянувши матеріали адміністративної справи, заслухавши вступні слова представників сторін, показання свідків, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає до задоволення з наступних мотивів.

Судом встановлено, що 10.10.2018 року позивачем придбано у нерезидента "Bocar SARL" вживаний транспортний засіб марки Mercedes-Benz, модель E 200, номер кузова - НОМЕР_1 , потужність двигуна - 135 кВт, тип двигуна - дизельний, робочий об`єм циліндрів двигуна - 1 796 см.куб, рік виготовлення - 2012 за ціною 6 500 EUR, що підтверджується рахунком-фактурою за № 2018 118 від 10.10.2018 року та платіжним документом про оплату №39 від 10.10.2018 року (а.с.16, 19).

23.11.2018 року представником ОСОБА_1 - декларантом ФОП ОСОБА_2 подано до Івано-Франківської митниці електронну митну декларацію № UA2060100/2010/414120, відповідно до якої було задекларовано для митного оформлення вищевказаний автомобіль позивача, та у якій позивачем самостійно визначено митну вартість товару за основним методом, тобто за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції), що складає 6 500 EUR.

Одночасно із митною декларацією відповідачу надано ряд документів для підтвердження митної вартості товару і обраний метод її визначення: рахунок-фактуру за № 2018 118 від 10.10.2018 року, декларація про походження товару №0380 від 10.10.2018 року, акт про проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу №UA209003/2018/46753 від 12.11.2018 року, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, платіжним документом №39 від 10.10.2018 року, паспорт громадянина України з відміткою про реєстрацію місця проживання в Україні, копію митної декларації країни відправлення за № 18PL402010E1077885 від 09.11.2018 року.

За результатами розгляду вказаної електронної митної декларації та доданих до неї документів Івано-Франківською митницею ДФС винесено картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA206000/2018/01040 від 08.12.2018 року з таких причин: митна вартість товару визначена за резервним методом (стаття 64 Митного кодексу України). Джерело інформації: Електронний каталог SCHWAKE 12/2018. Визначено митну вартість - 8 650 EUR та зазначено про необхідність задекларувати митну вартість товару згідно винесеного рішення №UA206000/2018/001022/1 від 08.12.2018 року.

Відповідно до наданих пояснень представників сторін та показань свідків судом встановлено, що рішення про коригування митної вартості товарів №UA206000/2018/001022/1 від 08.12.2018 року винесено щодо автомобіля Volkswagen Passat, 2012 року виготовлення, номер кузова НОМЕР_3 а не автомобіля Mercedes-Benz, а головним державним інспектором Івано-Франківської митниці ДФС ОСОБА_3, який проводив митне оформлення помилково скориговано митну вартість автомобіля позивача відповідно до вищенаведеного рішення. Вказане підтверджується карткою відмовив прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA206000/2018/01040 від 08.12.2018 року.

11.12.2018 року ФОП ОСОБА_2 повторно подав до Івано-Франківської митниці електронну митну декларацію № UA2060100/2010/415252, вказавши при цьому вищевказані рішення про коригування та картку відмови

Проте за результатами розгляду даної електронної декларації відповідачем повторно винесено вже оскаржуване рішення про коригування митної вартості товарів за №UA206010/2018/000235/2 від 11.12.2018 року, згідно якого митна вартість товару визначена за резервним методом (стаття 64 Митного кодексу України). Перший метод не застосований у зв`язку з ненаданням додаткових документів, які підтверджують оплату товару та надання висновку експерта, що містить невідповідність з наданим рахунком. 2-5 методи визначення митної вартості товарів (статті 59-63 Митного кодексу України) не застосовані, у зв`язку з відсутністю інформації щодо угод на ідентичні та подібні (аналогічні) товари (стаття 59, стаття 60 Митного кодексу України), та даних, на підставі яких можливе визначення митної вартості згідно методів 4 і 5 (стаття 62, стаття 63 Митного кодексу України). Джерело інформації: спрацювання АСАУР ДФС 105-2, 106-2. Митна вартість товару нижча вартості ідентичних товарів. Обов`язкове направлення запиту до спеціалізованого підрозділу, а також звернення до підрозділу ДФС для визначення МВ за VIN кодами: НОМЕР_1 , валюта - EUR, вартість - 9 850. Проведено консультацію з декларантом, доведено інформацію про право декларанта вчиняти дії, передбачені пунктом 5 частини 2 статті 55 та Главою 4 Митного кодексу України.

Також Івано-Франківською митницею ДФС винесено оскаржувану картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення за №UA206010/2018/10802 від 11.12.2018 року, відповідно до якої декларанту відмовлено у митному оформленні (випуску) товарів з тих самих причин зазначених у рішенні про коригування митної вартості товарів.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, які склалися між сторонами, суд зазначає наступне.

Нормою статті 49 Митного кодексу України визначено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Частинами 1, 2 статті 51 Митного кодексу України передбачено, що митна вартість товарів, які переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу. Митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу.

Згідно частини 1 статті 52 Митного кодексу України заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.

Частиною 4 статті 58 Митного кодексу України визначено, що митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті.

Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця (частина 5 статті 58 Митного кодексу України).

Частиною 2 статті 52 Митного кодексу України визначено, що декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів; 2) подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням органу доходів і зборів додаткової інформації.

Стаття 53 Митного кодексу України визначає перелік документів, що подаються декларантом для підтвердження заявленої митної вартості.

У випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення (частина 1 статті 53 Митного кодексу України).

Згідно частини 2 статті 53 Митного кодексу України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

В силу вимог частини 5 статті 53 Митного кодексу України забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

З аналізу частин 1 та 2 статті 53 Митного кодексу України вбачається, що Митним кодексом України передбачено вичерпний перелік документів, що подається декларантом органу доходів і зборів для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення.

В частині обрання декларантом і відповідачем методу визначення митної вартості суд зазначає, що згідно статті 57 Митного кодексу України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами:1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу.

При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

За приписами частини 2 статті 58 Митного кодексу України метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.

Відповідно до частини 3 статті 58 Митного кодексу України у разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини 1 статті 57 цього Кодексу.

У відповідності до частини 2 статті 54 Митного кодексу України контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

Згідно частини 3 статті 54 Митного кодексу України за результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

При цьому, відповідно до частини 3 статті 53 Митного кодексу України у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Як передбачено частиною 6 статті 54 Митного кодексу України орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу.

Разом з тим, відповідно до частини 7 статті 54 Митного кодексу України у разі якщо під час проведення митного контролю орган доходів і зборів не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично.

Відповідно до частини 1 статті 55 Митного кодексу України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Суд звертає увагу на те, що аналіз вищенаведених норм дає підстави вважати, що митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребовування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.

Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

Разом з тим витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 Митного кодексу України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Відтак, наведені приписи зобов`язують митний орган зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.

Встановивши вiдсутнiсть достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митниця повинна вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові, та які документи необхiднi для підтвердження того чи іншого показника.

В свою чергу, відсутність в рішенні про коригування митної вартості товарів інформації з належним обґрунтуванням того, що документи, подані декларантом для митного оформлення товару, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації, витребування митницею додаткових документів без зазначення обставин, які ці документи повинні підтвердити, свідчать про протиправність рішення щодо застосування іншого, ніж основний метод, визначення митної вартості товарів.

Такі висновки відповідають правовій позиції в подібних правовідносинах, які викладені в постановах Верховного Суду від 12.03.2019 року №820/8016/15, від 24.01.2019 року №820/636/17 та Верховного Суду України від 31.03.2015 в справі №21-127а15,

Судом встановлено, що митну вартість імпортованого транспортного засобу, що вказана декларантом у митній декларації № UA2060100/2010/415252 від 11.12.2018, визначено за основним методом, а до самої митної декларації декларантом подано всі необхідні документи для підтвердження заявлених відомостей про митну вартість товару за ціною договору, а саме:

рахунок-фактури за № 2018 118 від 10.10.2018 року згідно якого ОСОБА_1 придбав у Люксембурзі в нерезидента "Bocar SARL" транспортний засіб марки Mercedes-Benz, модель E 200, номер кузова - НОМЕР_1 , потужність двигуна - 135 кВт, тип двигуна - дизельний, робочий об`єм циліндрів двигуна - 1 796 см.куб, рік виготовлення - 2012 за ціною 6 500 EUR;

платіжний документ про оплату №39 від 10.10.2018 року відповідно до якого позивачем оплачено за вказаний автомобіль 6 500 EUR;

копія митної декларації країни відправлення № 18PL402010E1077885 від 09.11.2018 року, яка також підтверджує заявлену декларантом митну вартість автомобіля в розмірі 27 973 PLN, що еквівалентно 6 500 EUR.

В оскаржуваних позивачем рішеннях митний орган зазначив - перший метод не застосований у зв`язку з ненаданням додаткових документів, що підтверджують оплату товару та надання висновку експерта, що містить невідповідність з наданим рахунком, проте факт оплати за автомобіль був підтверджений поданим контролюючому органу платіжним документом про оплату №39 від 10.10.2018 року, а будь-яких висновків експертів митному органу взагалі не надавалися, про що свідчить винесена відповідачем картка відмови, у якій зазначено, які саме документи подавалися позивачем.

Також на думку представника відповідача, обґрунтований сумнів щодо невірного визначення декларантом митної вартості товару виник у зв`язку із тим, що відповідно до поданого рахунку-фактури продавцем автомобіля виступає "Bocar SARL" натомість у свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу зазначено, що власником автомобіля є "CORNELIS BV BVBA", який не фігурує в жодних інших документах.

Однак на переконання суду вказана обставина жодним чином не ставить під сумнів числові значення складових митної вартості товару, чи відомості щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товар. Окрім цього відповідачем не надано жодного нормативного обґрунтування з посиланням на норми законодавства Люксембурга та норми міжнародного приватного права, які б засвідчували неможливість придбання автомобіля у зазначеній країні в особи, яка не здійснила реєстрації вказаного автомобіля на себе.

Як уже зазначалось судом, у відповідності до частини 3 статті 53 Митного кодексу України, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи, передбачені цією частиною статті.

Проте в судовому засіданні встановлено, що будь-якої письмової вимоги декларанту надіслано не було та жодних консультації між сторонами не проводилось, натомість відповідач в оскаржуваних рішеннях вказав на відсутність документів, які уже були надані позивачем.

Суд зазначає, що такі дії відповідача свідчать про допущення ним порушень процедури проведення консультації з декларантом, витребування додаткових документів, а відтак, прийняте рішення не може вважатися обґрунтованим, тобто таким, що прийняте з урахуванням усіх обставин, що мають значення для його прийняття.

Суд звертає увагу на позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 20.02.2018 за результатом розгляду справи № 809/1884/16, згідно якої посилання відповідача на те, що сума, яка зазначена в рахунку-фактурі (інвойсі), поданому декларантом, не була підтверджена, є безпідставними, оскільки положення статті 53 Митного кодексу України не містять вимог щодо додаткового підтвердження ціни, вказаної у документах, які підтверджують митну вартість товару.

Так відповідач не надав суду жодного доказу, який би спростував зміст рахунку-фактури за № 2018 118 та платіжного документу про оплату №39 від 10.10.2018 року чи їх достовірність, в тому числі будь-яких відомостей про отримання від компетентних органів Люксембурга інформації про не відчуження позивачу автомобіля продавцем чи несплати зазначеної суми коштів за вказаний автомобіль.

При цьому, у відповідача була можливість перевірити (уточнити) задекларовану вартість імпортованого автомобіля, оскільки в документах містяться відомості про продавця, його адресу, телефон.

Таким чином під час митного оформлення декларантом надано усі необхідні документи, які чітко ідентифікували оцінюваний товар, містили об`єктивні і достовірні дані, що піддавалися обчисленню, та які підтверджували заявлену декларантом митну вартість товару за ціною договору, згідно з вимогами Митного кодексу України.

Відповідачем також не доведено обставин, які б викликали обґрунтовані сумніви в достовірності проведеного декларантом позивача розрахунку митної вартості транспортного засобу за ціною рахунку-фактури, а інших обставин, які б впливали на рівень задекларованої позивачем митної вартості товару не встановлено.

Наявність у поданих позивачем документах будь-яких розбіжностей, ознак підробки або відсутність всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товару, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за цей товар, правильність визначення митної вартості позивачем за основним методом відповідачем зазначено не було, а тому належних підстав для коригування митної вартості у митного органу не було.

Безпідставним є твердження представника відповідача про те, що у Королівстві Бельгія національним законодавством введено заборону на оплату готівкою покупок на суму, що перевищує 3 000 EUR і в свою чергу ставить під сумнів оплату позивачем 6 500 EUR за придбання транспортного засобу, оскільки фактично автомобіль було придбано у Люксембурзі, що підтверджується рахунком-фактури за № 2018 118 від 10.10.2018 року та платіжним документом №39.

Поряд з цим, суд зазначає, що відповідач також не довів суду неможливість застосування ним попередніх п`яти методів визначення митної вартості товару. Загальні посилання на норми Митного кодексу України, зроблені в оскаржуваному рішенні, не конкретизують підстави щодо незастосування того чи іншого методу визначення митної вартості, що в свою чергу не може вважатися достатніми доводами обґрунтованості прийнятого суб`єктом владних повноважень рішення.

Відповідно до пунктів 2, 4 частини другої статті 55 МК України, прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування.

Проте всупереч вимогам вищенаведеної норми, рішення про коригування митної вартості товарів не містять такої інформації, що не дає підстав вважати їх обґрунтованими та мотивованими у контексті норм пунктів 2, 4 частини другої статті 55 МК України.

Так у рішенні про коригування митної вартості товарів орган доходів і зборів повинен не просто зазначити, зокрема, обставину відсутності в нього інформації щодо оформлення ідентичних та подібних товарів (як підставу незастосування методів за ціною договору щодо ідентичних товарів та за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів), а навести цінову інформацію з бази даних про оформлення товарів, що мають ознаки, найбільш схожі на ознаки задекларованих товарів, та пояснити з урахуванням положень статей 59, 60 МКУ, чому ця інформація не може бути взята за основу для визначення митної вартості.

Таким чином при обґрунтуванні неможливості застосування певних другорядних методів орган доходів і зборів повинен конкретизувати підстави незастосування цих методів.

Судом також встановлено, що єдиною підставою для коригування митної вартості товарів слугувала інформація з автоматизованої системи аналізу та управління ризиками (АСАУР).

Так в оскаржуваних рішеннях контролюючим органом вказано, що митна вартість товару нижча вартості ідентичних товарів - спрацювання АСАУР ДФС, однак не надано будь-якої інформації про конкретні характеристики ідентичних або аналогічних (подібних) транспортних засобів, умов їх поставки, технічного стану, методу за яким визначеного їх митну вартість та не зазначено відповідно до чого визначена митна вартість в розмірі 9 850 EUR, що свідчить про те, що відповідач не довів та не обґрунтував наявність спрацьованих ризиків при перевірці заявленої митної вартості автомобіля.

Окрім цього суд зазначає, що спрацювання системи управління ризиками є лише рекомендацією посадовій особі органу доходів і зборів більш детально проаналізувати умови зовнішньоекономічної операції, та не може бути безумовною підставою для відмови в оформленні товару за самостійно заявленою декларантом митною вартістю товарів. Різниця між вартістю товару, задекларованого особою та вартістю схожих товарів, що розмитнювались цією особою чи іншими особами у попередніх періодах також не свідчить про наявність порушень з боку декларанта і не є підставою для автоматичного збільшення митної вартості товарів до показників автоматизованої системи аналізу та управління ризиками.

Таким чином формально нижчий рівень митної вартості імпортованого позивачем товару від рівня митної вартості іншого митного оформлення не може розцінюватися як заниження позивачем митної вартості та не є перешкодою для застосування першого методу визначення митної вартості товару і не може бути достатньою та самостійною підставою для відмови у здійсненні митного оформлення товару за першим методом визначення його митної вартості.

Крім того рішення про коригування митної вартості товару не може базуватися виключно на інформації АСАУР, оскільки порядок її формування, ведення, отримання інформації, а також порядок використання її даних суб`єктами господарських відносин при здійсненні ними зовнішньоекономічної діяльності МК України не передбачено. Також слід врахувати, що в АСАУР відсутня інформація про коригування заявленої митної вартості товарів, а також інформація щодо судових рішень з питань визначення митної вартості товарів та методів її визначення, у зв`язку з чим така інформаційна база не може містити всіх об`єктивних даних щодо імпортованих в Україну товарів, які підтверджуються документально та підлягають обчисленню.

Вказане відповідає висновкам Верховного Суду викладених у постановах від 08.02.2019 року справа №825/648/17, 24.01.2019 року справа №820/636/17, від 19.02.2019 року №805/2713/16-а.

Одночасно суд враховує, що згідно оскаржуваних рішень митна вартість легкового автомобіля марки Mercedes-Benz, модель E 200, номер кузова - НОМЕР_1 , рік виготовлення - 2012 порівнювалась з ідентичними автомобілями. В той же час, відповідно до висновків вказаних рішень, другий-п`ятий методи визначення митної вартості товарів (статті 59-63 Митного кодексу України) не застосовані, у зв`язку з відсутністю інформації щодо угод на ідентичні та подібні (аналогічні) товари (статті 59, 60 Митного кодексу України), що є суперечливими між собою обставинами.

Також суд звертає увагу на те, що відповідно до пункту 1.4 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів від 24.11.03 №142/5/2092 (надалі - Методика) дана Методика застосовується з метою, зокрема, визначення вартості КТЗ, його складників, що ввозяться на митну територію України.

Відповідно до пункту 7.1 Методики оцінка КТЗ здійснюється переважно із застосуванням бази оцінки, яка відповідає ринковій вартості. Ринкова вартість КТЗ ураховує його комплектність, укомплектованість і фактичний технічний стан, строк експлуатації, величину пробігу, умови, у яких він експлуатувався (зберігався), особливості кон`юнктури ринку регіону.

Згідно пункту 7.2 Методики основним підходом, який використовується для оцінки КТЗ, є порівняльний підхід. Згідно з ним визначення вартості КТЗ на території України проводиться на підставі їх цін продажу та поточних цін пропозиції до продажу, які зазначені у вітчизняних довідниках. Зазначені ціни є статистично усередненими ціновими даними КТЗ, які були відчужені в Україні згідно з умовами, що відповідають змісту і поняттю "ринкова вартість". Використання зарубіжної довідкової літератури допускається у разі відсутності потрібної інформації у вітчизняних довідниках. Вартість КТЗ, яка наведена в іноземній валюті, визначається в гривнях за офіційним курсом НБУ на дату оцінки. Основним методом у межах порівняльного підходу є метод, заснований на аналізі цін ідентичних КТЗ.

Пунктом 7.3 Методики встановлено, що коригування ринкової вартості КТЗ, отриманої із застосуванням порівняльного підходу, здійснюється за формулою із застосуванням: ринкової вартості, грн; середньої ринкової ціни КТЗ, грн; коефіцієнту коригування ринкової вартості КТЗ за величиною пробігу, %; проценту додаткового збільшення (зменшення) ринкової вартості КТЗ, який визначається відповідно до таблиці 4.1 додатка 4 та залежить від умов догляду, зберігання, експлуатації тощо, %; додаткового збільшення (зменшення) ринкової вартості КТЗ виходячи з його комплектності, укомплектованості, пошкоджень, відновлення і оновлення складників, грн.

Проте, ні в оскаржуваних рішеннях, ні представником позивача в судовому засіданні не зазначено про врахування положень вищевказаної Методики, що є обов`язковим під час коригування митної вартості автомобіля позивача, зокрема, застосування формули для коригування ринкової вартості КТЗ з урахуванням величини пробігу - 510 144 км., умов догляду, зберігання, експлуатації, комплектності, наявних пошкоджень: лакофарбового покриття та деяких елементів кузова, заднього бампера, кришки багажника, заднього правого та лівого крила, задньої оптики, зношення та забруднення обшивки сидінь, слідів підтікання технічних рідин в моторному відсіку, відповідно до акту про проведення митного огляду товарів №UA209020/2018/46753.

Так контролюючим органом не зазначено відповідно до чого визначена ціна автомобіля позивача в розмірі 9 850 EUR і чи відповідає вона стану даного транспортного засобу з урахуванням всіх чинників та яка довідкова література використовувалась під час такого коригування.

Таким чином, на переконання суду відповідачем безпідставно, в порушення статті 58 Митного кодексу України, здійснено визначення митної вартості імпортованого транспортного засобу не за ціною договору як основним методом, а із застосуванням резервного методу, який застосовано без достатніх на те підстав, з порушенням порядку черговості послідовного використання методів, визначених статтями 59-63 Митного кодексу України та без застосування методики при коригуванні митної вартості .

Суд також відхиляє аргументи відповідача про те, що декларант погодився із прийнятим рішенням про коригування митної вартості та з самою митною вартістю, визначеною відповідачем, з огляду на нижчевикладене.

Відповідно до статті 8 Конституції України звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб, що передбачено статтею 55 Конституції України.

Згідно зі змістом частин 3 і 4 статті 6 КАС України звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Забороняється відмова в розгляді та вирішенні адміністративної справи з мотивів неповноти, неясності, суперечливості чи відсутності законодавства, яке регулює спірні відносини.

Частиною 1 статті 29 Митного кодексу України передбачено, що рішення, дії або бездіяльність органів доходів і зборів або їх посадових осіб можуть бути оскаржені безпосередньо до суду в порядку, визначеному законом.

Право декларанта або уповноваженої ним особи оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості до органу вищого рівня відповідно до глави 4 Митного кодексу України або до суду також гарантовано підпунктом "б" пунктом 5 частини 2 статті 55 цього Кодексу.

Відтак, у спірних правовідносинах позивачу законом гарантовано право на оскарження до суду рішення про коригування митної вартості товарів №UA206010/2018/000235/2 від 11.12.2018 року та картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA206010/2018/10802 від 11.12.2018 року, що і є предметом розгляду даної справи.

У свою чергу, частина 1 статті 29 і підпункт "б" пункту 5 частини 2 статті 55 Митного кодексу України врегульовує правовідносини щодо права декларанта оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості до суду, без будь яких застережень чи умов, в тому числі за умови сплати митних платежів згідно із митною вартістю, визначеною органом доходів і зборів, та/або за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу Х цього Кодексу.

Також на переконання суду безпідставними є посилання представника відповідача на погодження позивача із оскаржуваним рішенням у зв`язку із оформлення нової митної декларації за № UA206010/2018/415434 від 13.12.2018 року із визначеною відповідачем вартістю транспортного засобу в розмірі 9 850 EUR.

Відповідно до глави 2 розділу ІІ "Заповнення граф митної декларації" Порядку заповнення митних декларацій на бланку єдиного адміністративного документа, затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 651 від 30.05.2012 року (надалі, також - Порядок №651), графа 43 "Метод визначення вартості" заповнюється в разі заявлення товарів у митний режим імпорту або в інший, відмінний від митного режиму імпорту, митний режим, зі справлянням митних платежів.

У лівому підрозділі графи зазначається порядковий номер методу визначення митної вартості, що використовувався.

У разі наявності чинного рішення про коригування митної вартості товарів у правому підрозділі графи зазначається порядковий номер методу визначення митної вартості, що використовувався митним органом.

Так правий підрозділ графи 43 митної декларації за №UA206060/2019/402994, за наявності чинного рішення про коригування митної вартості товарів, залишено не заповненим, що в свою чергу, всупереч вимогам Порядок №651, митний орган під час перевірки такої митної декларації залишив поза увагою.

За змістом пункту 4.4 розділу IV Порядку виконання митних формальностей при здійсненні митного оформлення товарів із застосуванням митної декларації на бланку єдиного адміністративного документа, затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 631 від 30.05.2012, та частини 11 статті 264 Митного кодексу України орган доходів і зборів відмовляє у прийнятті митної декларації виключно з таких підстав, зокрема, митна декларація не містить усіх відомостей або подана без документів, передбачених статтею 335 цього Кодексу.

Відтак, неналежне заповнення лівого і правого підрозділу графи 43 нової митної декларації є свідченням відсутності у декларації усіх необхідних відомостей, обов`язковість вірного заповнення яких визначено коментованими нормами закону і підзаконними нормативно-правовими актами.

Окрім цього, залишення правого підрозділу Графи 43 "Метод визначення вартості" незаповненим, в даному випадку, не може свідчити про самостійне визначення декларантом митної вартості, без урахування рішення про коригування митної вартості, оскільки в Графі 45 "Коригування" вказано митну вартість товару 310 778,43 грн., що відповідає еквіваленту 9 850 EUR, тобто митній вартості, яку визначив саме відповідач в рішенні про коригування митної вартості товарів №UA206010/2018/10802 від 11.12.2018 року, а не декларант самостійно.

Окрім цього безпосередньо митний орган в оскаржуваній картці відмови №UA206010/2018/000235/2 від 11.12.2018 зобов`язав декларанта подати нову митну декларацію саме на підставі оскаржуваного рішення про коригування, яким визначено ціну 9 850 EUR, що і було зроблено представником декларанта. Вказана також підтвердив в судовому засіданні свідок ОСОБА_2

Суд приймає до уваги й те, що у графі 44 "додаткова інформація/подані документи" нової митної декларації додатково зазначено оскаржувані рішення, а головний державний інспектор ОСОБА_3 в судовому засіданні вказав про необхідність подання митному органу даних документів.

Подання позивачем нової митної декларації при чинному рішенні про коригування митної вартості товару, навіть за умови невірного заповнення одного із підрозділів графи 43 такої декларації, правильність внесення даних до яких перевіряє саме посадова особа митного органу, не може обмежити чи позбавити декларанта права на оскарження в суді відповідного рішення і ставити питання про перевірку його на предмет обґрунтованості і законності, в тому числі на відповідність вимогам частини 2 статті 55 Митного кодексу України.

Свідченням існування спору між декларантом і митним органом, а відтак й факту непогодження позивача із скорегованою митною вартістю товару є звернення до суду позивача.

Посилання представника відповідача на постанову Верховного Суду у справі №816/2396/17 від 30.10.2018 року, якою судові рішення першої та апеляційної скасовано, а справу направлено на новий розгляд, не можуть бути взяті до увагу, оскільки відповідно до частини 5 статті 353 КАС України висновки і мотиви, з яких скасовані рішення, є обов`язковими для суду першої або апеляційної інстанції саме при новому розгляді справи цими судами, а не судом при вирішенні іншої справи.

За таких обставин заявлені вимоги позивачем є обґрунтованими та підлягають до задоволення.

Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Так факт сплати позивачем судового збору у розмірі 1 536,80 грн., який підлягає стягненню на користь ОСОБА_1 підтверджується квитанціями ПАТ КБ "Приватбанк" за №№0.0..1 та 0.0. від 14.01.2019 року.

На підставі викладеного, керуючись статтями 139, 242-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

пзов задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення Івано-Франківської митниці ДФС №UA206010/2018/000235/2 від 11.12.2018 року.

Визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів Івано-Франківської митниці ДФС №UA206010/2018/10802 від 11.12.2018 року.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Івано-Франківської митниці ДФС на користь ОСОБА_1 1 536 (одна тисяча п`ятсот тридцять шість) грн. 80 коп.

Згідно ст.255 КАС України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Івано-Франківський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне найменування учасників справи:

позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 АДРЕСА_1 ;

відповідач: Івано-Франківська митниця ДФС, , вул. Короля Данила, 20, м. Івано-Франківськ, 76005;

Рішення складене в повному обсязі 13.05.2019 року.

Суддя /підпис/ Гундяк В.Д.