Справа № 120/1367/19-а
Суддя: Маслоід Олена Степанівна
Дата ухвалення: 2019-05-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

14 травня 2019 р. Справа № 120/1367/19-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Маслоід Олени Степанівни ,

за участю:

секретаря судового засідання: Ніконової Тетяни Василівни

представника позивача: ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в режимі відеоконференції адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_2 (АДРЕСА_1)

до: Приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Вольф Тетяни Леонідівни (вул. Юрія Поправки, б.6, оф. 15, м. Київ, 02094)

про: визнання протиправною і скасування постанови про відкриття виконавчого провадження

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_2 (далі - позивач) з адміністративним позовом до Приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Вольф Тетяни Леонідівни (далі – відповідач) про визнання протиправною і скасування постанови про відкриття виконавчого провадження від 01.03.2019 року ВП № 58513091.

Позов обґрунтовано тим, що відповідачем на підставі виконавчого напису № 2672, виданого 31.01.2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Наталією Станіславівною, 01.03.2019 року відкрито виконавче провадження № 58513091. Постанову про відкриття виконавчого провадження № 58513091 від 01.03.2019 року позивач вважає протиправною з огляду на те, що вона зареєстрована та проживає у Вінницькій області, Барському районі, с. Матеків, вул. Лісова, б. 2, натомість виконавчим округом відповідача визначено м. Київ. Від так, позивач зазначає, що оскільки територія, на якій вона проживає, не підвідомча відповідачеві, відповідно остання не мала права на відкриття виконавчого провадження.

Одночасно з позовною заявою позивачем подано клопотання про поновлення пропущеного строку звернення до суду; клопотання про відстрочення сплати судового збору; клопотання про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Ухвалою від 24.04.2019 року позовну заяву залишено без руху, з огляду на те, що позивачем не сплачено судовий збір, а за відсутності належних доказів на підтвердження тяжкого матеріального становища позивача, суд не знайшов підстав для відстрочення сплати судового збору.

06.05.2019 року за вх. № 24166 до суду надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви, до якої додано квитанцію про сплату судового збору № 20531559 від 02.05.2019 року.

Ухвалою від 10.05.2019 року клопотання про поновлення пропущеного строку звернення до суду задоволено і дану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження, а також визначено, що вона буде розглядатись одноособово суддею Маслоід О.С. в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін в режимі відеоконференції.

11.05.2019 року за вх. № 25157 представником позивача, адвокатом ОСОБА_1 (далі представник позивача), надано Інформаційний витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек Єдиного реєстру заборон відчуження об’єктів нерухомого майна щодо позивача № 166094516 від 10.05.2019 року.

13.05.2019 року за вх. № 25245 відповідачем подано до суду заяву про залишення позовної заяви без розгляду.

Одночасно за вх. № 25244 відповідачем надано до суду відзив на позовну заяву, в якому вона вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню. Відзив мотивований тим, що відповідач діяла відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження». Виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування або за місцезнаходженням майна боржника. Так, у позивача є рахунок НОМЕР_2.UAH від 18.08.2014 року в валюті гривня, відкритий в АТ «Перший Український Міжнародний Банк», який розташований за адресою: м. Київ, вул. Андріївська, буд. 4, з огляду на це відповідач й відкрила виконавче провадження, оскільки її виконавчим округом є м. Київ. За таких обставин, відповідач вбачає, що вимог чинного законодавства не порушила, тому позовні вимоги не визнає та просить відмовити у задоволенні позову.

Цього ж дня за вх. №25242 відповідачем надано до суду заяву про долучення доказів у цій справі з доданими копіями матеріалів виконавчого провадження № 58513091.

Ухвалою від 14.05.2019 року клопотання відповідача про залишення позовної заяви без розгляду залишено без задоволення.

У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та зазначив, що у позивача відсутнє будь-яке майно в м. Києві. Позивач також не має вказаного карткового рахунку в АТ «Перший Український Міжнародний Банк» і відповідно не має грошових безготівкових коштів, які б могли були на цьому рахунку.

Відповідач у судове засідання не з’явився, про розгляд справи був належним чином повідомлений, про причини неявки суд не повідомив.

У відповідності до вимог ч. 3 ст. 268 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Дослідивши усі обставини справи, заслухавши пояснення представника позивача та надавши їм юридичну оцінку, суд встановив наступне.

На підставі виконавчого напису № 2672, виданого 31.01.2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Наталією Станіславівною, відповідачем постановою від 01.03.2019 року відкрито виконавче провадження № 58513091.

Відповідач здійснює діяльність приватного виконавця з 20.02.2018 року, а її виконавчим округом є м. Київ.

Не погоджуючись з цією постановою, позивач звернулася до суду.

Визначаючись стосовно позовних вимог, суд виходив з наступного.

Правові та організаційні засади щодо примусового виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) визначає Закон України «Про виконавче провадження» (далі Закон) в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 3 Закону примусовому виконанню підлягають рішення на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Згідно ч. 1 ст. 5 Закону примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Виконавчі округи і територіальні межі діяльності приватного виконавця визначені ст. 24 Закону.

Згідно ч. 2 цієї статті приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника-фізичної особи, за місцезнаходженням боржника-юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника.

Ч. 1 ст. 26 Закону встановлено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

У заяві про примусове виконання рішення стягувач, у відповідності до вимог ч. 3 ст. 26 ЗУ «Про виконавче провадження», має право зазначити відомості, що ідентифікують боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення (рахунок боржника, місце роботи чи отримання ним інших доходів, конкретне майно боржника та його місцезнаходження тощо), рахунки в банківських установах для отримання ним коштів, стягнутих з боржника, а також зазначає суму, яка частково сплачена боржником за виконавчим документом, за наявності часткової сплати.

У відповідності до ч. 2 ст. 48 Закону стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах.

П. 19 Постанови Верховного Суду № 905/3542/15 від 10.09.2018 року зазначено: ч. 3.1. ст. 3 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» передбачено, що кошти існують у готівковій формі (формі грошових знаків) або у безготівковій формі (формі записів на рахунках у банках). Згідно з частинами 6.1, 6.2 статті 6 вказаного закону банки мають право відкривати рахунки резидентам України (юридичним особам, їх відокремленим підрозділам, фізичним особам), нерезидентам України (юридичним особам-інвесторам, представництвам юридичних осіб в Україні та фізичним особам). Особи, визначені в пункті 6.1 цієї статті, мають право відкривати рахунки в будь-яких банках України відповідно до власного вибору для забезпечення своєї господарської діяльності і власних потреб.

Безготівкові кошти розглядаються у доктрині банківського права як такі, що можуть бути об'єктом права власності внаслідок юридичної фікції, яка передбачає також визнання того, що безготівкові кошти знаходяться на відповідному рахунку у банку. Відкинути цю юридичну фікцію у цій справі означало б, що безготівкові кошти є недосяжним для звернення на них стягнення, оскільки слід було б визнати, що вони одночасно всюди і ніде не знаходяться, тобто не мають місцезнаходження, інформація про яке є необхідною при вчиненні виконавчих дій і зазначається під час арешту цього майна. Можливість ініціювати операції стосовно безготівкових коштів в іншому місці, окрім як у банку, у якому відкрито відповідний рахунок, не суперечить цій юридичній фікції, яка закріплена також у Законі України "Про виконавче провадження", у якому йдеться про "кошти, які перебувають на рахунках боржника у банках".

Системний аналіз норм свідчить, що виконавче провадження здійснюють органи державної виконавчої служби (державні виконавці) та у передбачених Законом випадках приватні виконавці. Останні здійснюють примусове виконання рішень, зокрема, й на підставі виконавчих написів нотаріусів. Приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи виключно у двох випадках: або за місцем проживання, перебування боржника-фізичної особи, за місцезнаходженням боржника-юридичної особи, або за місцезнаходженням майна боржника. Однією з підстав для відкриття виконавчого провадження є заява стягувача про примусове виконання рішення. У такій заяві стягувач має право зазначити відомості, що ідентифікують боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення (рахунок боржника, місце роботи чи отримання ним інших доходів, конкретне майно боржника та його місцезнаходження тощо), рахунки в банківських установах для отримання ним коштів, стягнутих з боржника.

З матеріалів справи вбачається, що виконавчим округом відповідача є м. Київ. Таким чином, відповідач має право здійснювати дії, пов’язані з відкриттям виконавчого провадження, в територіальних межах м. Києва. Це можливо у випадку, якщо місце проживання або місцезнаходження боржника зареєстроване у м. Києві або ж майно боржника знаходиться в м. Києві.

У заяві на примусове виконання рішення стягувач зазначив, що у позивача є картковий рахунок НОМЕР_2.UAH від 18.08.2014 року в валюті гривня, відкритий в АТ «Перший Український Міжнародний Банк».

У матеріалах виконавчого провадження міститься довідка вказаного банку, згідно якої також підтверджується, що позивач має вказаний картковий рахунок. Але аналіз вказаного документу доводить, що він містить відомості лише про наявність карткового рахунку у позивач та не містить відомостей про наявність на цьому картковому рахунку грошових безготівкових коштів.

Матеріали виконавчого провадження також містять відповіді різних державних організацій на запити відповідача стосовно наявності або відсутності майна та доходів у позивача. З вказаних запитів вбачається, що позивач знаходиться лише на обліку в органах Пенсійного фонду, як така, що отримує пенсію.

З огляду на те, що стягнення приватний виконавець, в першу чергу, здійснює на наявні у боржника кошти, то відповідачем прийнята постанова від 13.03.2019 року про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника. Згідно вказаної постанови відповідач звернула стягнення на дохід позивач – пенсію, яку вона отримує у Жмеринському об’єднаному управлінні ПФУ, у розмірі 20%. Згідно списку сум, відрахованих з пенсії позивача, у квітні 2019 року із пенсії позивач було здійснено відрахування 299 грн. 40 коп. у рахунок виконання виконавчого документу.

Суд зазначає, що відповідач, у першу чергу, не звернула стягнення на грошові кошти, які знаходяться на картковому рахунку позивача НОМЕР_2.UAH від 18.08.2014 року в валюті гривня, відкритий в АТ «Перший Український Міжнародний Банк», а звернула стягнення саме на пенсію позивача.

Аналіз наведеного доводить, що на вказаному картковому рахунку відсутні грошові безготівкові кошти, на які могло би бути звернено стягнення.

Як вже зазначалось, до матеріалів справи позивачем наданий Інформаційний витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек Єдиного реєстру заборон відчуження об’єктів нерухомого № 166094516 від 10.05.2019 року, згідно якого у позивач відсутнє будь-яке майно, яке розташовано у м. Києві.

За таких обставин, суд зазначає, що на момент відкриття виконавчого провадження та прийняття спірної постанови у позивача було відсутнє будь-яке майно, у тому числі, грошові кошти, які б знаходились в межах виконавчого округу відповідача.

Суд не приймає до уваги посилання відповідача на лист Міністерства юстиції України від 11.06.2018 року, оскільки даний лист містить роз’яснення про те, що приватний виконавець дійсно може приймати виконавчі документи за місцезнаходженням саме грошових коштів боржника, у тому числі коштів, які знаходяться на рахунках боржника в банках та інших фінансових установах. Тобто, вказане роз’яснення не містить інформації щодо можливості прийняття виконавчих документів за місцезнаходженням лише карткових рахунків боржника.

Перевіривши та оцінивши у сукупності всі докази суд дійшов висновку про те, що приватний виконавець, приймаючи оскаржувану постанову про відкриття виконавчого провадження, діяв не на підставі, не у межах, що визначені Конституцією та Законами України.

За таких обставин, позовні вимоги щодо визнання спірної постанови протиправною є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 245 КАС України у разі задоволення позову, суд може прийняти рішення про визнання та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Аналіз вищенаведеної норми свідчить про безпосередній взаємозв’язок визнання протиправним акта індивідуальної дії та його скасування у повному обсязі чи частково. Більш того, друга вимога є похідною та залежною від першої. Адже внаслідок визнання акта індивідуальної дії протиправним, неминучим є його скасування в повному обсязі чи частково.

З огляду на те, що суд позовну вимогу про визнання протиправною постанови про відкриття виконавчого провадження № 58513091 від 01.03.2019 року задовольнив, відповідно позовна вимога щодо скасування постанови про відкриття виконавчого провадження № 58513091 від 01.03.2019 року також підлягає задоволенню.

Крім цього, скасування спірної постанови є належним та ефективним способом захисту порушеного права позивача.

Згідно з ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб’єкта владних повноважень обов’язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази, надані сторонами, суд доходить висновку про задоволення позову в повному обсязі.

Згідно вимог ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб’єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб’єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись Законом України «Про виконавче провадження» та ст. 2, 6, 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 255, 295, 371 КАС України суд,

ВИРІШИВ:

Адміністративноий позов ОСОБА_2 до Приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Вольф Тетяни Леонідівни про визнання протиправною і скасування постанови про відкриття виконавчого провадження від 01.03.2019 року ВП № 58513091 задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Вольф Тетяни Леонідівни про відкриття виконавчого провадження від 01.03.2019 року ВП № 58513091.

Стягнути з Приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Вольф Тетяни Леонідівни на користь ОСОБА_2 ((АДРЕСА_1, ІПН: НОМЕР_1) судовий збір у сумі 768 грн. 40 коп.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Апеляційне оскарження рішення здійснюється з урахуванням вимог ст.. 272 КАС України

Позивач - ОСОБА_2 (АДРЕСА_1)

Відповідач - Приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Вольф Тетяна Леонідівна (вул. Юрія Поправки, б.6, оф. 15, м. Київ, 02094).

Суддя Маслоід Олена Степанівна