Справа № 807/473/18
Суддя: Шинкар Тетяна Ігорівна
Дата ухвалення: 2019-05-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2019 рокуЛьвів№ 857/2583/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

судді-доповідача Шинкар Т.І.,

суддів Пліша М.А.,

Глушка І.В.,

секретаря судового засідання Цар М.М.,

розглянувши у судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду (головуючий суддя Маєцька Н.Д.), ухвалене в порядку письмового провадження в м.Ужгороді 17 січня 2019 року, повне судове рішення складено 25 січня 2019 року, у справі №807/473/18 за позовом ОСОБА_1 до Державного реєстратора Міністерства юстиції України при Ракошинській сільській раді Закарпатської області Онуфрій Наталії Вікторівни, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, ОСОБА_2 про визнання протиправним та скасування рішення,

В С Т А Н О В И В:

29.05.2018 ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Державного реєстратора Міністерства юстиції України при Ракошинській сільській раді Закарпатської області Онуфрій Наталії Вікторівни, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, ОСОБА_2 , просив визнати протиправним та скасувати рішення від 05.04.2018, яким скасовано право власності ОСОБА_1 на нерухоме майно, а саме: житловий будинок АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_2

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 17 січня 2019 року у задоволені позову відмовлено.

Відмовляючи в задоволені позову, суд першої інстанції виходив з того, що Вищим спеціалізованим судом України з питань розгляду цивільних і кримінальних справ скасовано рішення суду від 11 квітня 2016 року, на підставі якого у позивача виникло право власності на житловий будинок та було проведено державну реєстрацію такого права власності, а постановою Апеляційного суду Закарпатської області (яка набула законної сили) від 26 лютого 2018 року залишено без змін рішення Мукачівського міськрайонного суду від 20 січня 2016 року про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , тому оскаржуване рішення відповідача від 05 квітня 2018 про скасування права власності за позивачем на вищевказаний будинок, прийнято відповідачем з дотриманням вимог Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». При цьому, суд першої інстанції зазначив, що реєстрація права власності на земельну ділянку за іншою особою не є перешкодою для вчинення реєстраційних дій по відношенню до нерухомого майна, яке на ній розташоване.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, просить скасувати рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 17 січня 2019 року та ухвалити нове, яким задовольнити вимоги позову. Апеляційну скаргу мотивовано тим, що у справі відсутнє рішення суду про скасування рішення державного реєстратора від 30.06.2016 №30254818 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за ОСОБА_1 , яким проведено реєстрацію прав позивача на нерухоме майно. Скаржник вказує, що оскільки на час звернення ОСОБА_2 до державного реєстратора із заявою про скасування реєстрації права власності на домоволодіння за позивачем та реєстрацію такого права за ОСОБА_2 попереднє рішення державного реєстратора від 30.06.2016 не було скасованим чи визнано нечинним у судовому порядку, а тому в державного реєстратора не було законних підстав для скасування запису про державну реєстрацію права власності за позивачем та реєстрації прав ОСОБА_2 на спірне нерухоме майно. Скаржник вважає, що відповідна ухвала суду про поворот виконання у справі є підставою для скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за суб`єктом ОСОБА_1 .

Учасники справи в судове засідання не з`явились, явку повноважних представників не забезпечили, належним чином повідомленні про дату, час та місце розгляду справи, що відповідно до частини 2 статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) не перешкоджає розгляду справи.

Згідно з частиною 4 статті 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до статті 230 КАС України секретарем забезпечено ведення протоколу судового засідання.

Згідно з ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Суд апеляційної інстанції, переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які посилаються учасники справи, приходить до переконання, що оскаржуване рішення суду першої інстанції вимогам ст.242 КАС України не відповідає.

Як встановлено судом першої інстанції з матеріалів справи, рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області у справі №303/6423/15-ц від 20 січня 2016 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Верхньовизницької сільської ради Мукачівського району Закарпатської області про визнання владних рішень незаконними та їх скасування, визнання свідоцтва про право власності на майно за набувальною давністю.

Рішенням Апеляційного суду Закарпатської області у справі №303/6423/15-ц від 11 квітня 2016 року скасовано рішення Мукачівського міськрайонного суду від 20 січня 2016 року та позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано недійсними:

- рішення 9-ї сесії 21-го скликання Верхньовизницької сільської ради від 27 лютого 1992 року «Про передачу ОСОБА_3 , 1958 р.н. у довічне успадковане володіння на перебудову житлового будинку згідно проекту планування та забудови АДРЕСА_1 »;

- рішення виконкому Верхньовизницької сільської ради Мукачівського району від 30 вересня 2002 року № 36 «Про оформлення права власності та реєстрацією домоволодіння " по АДРЕСА_1 ;

- свідоцтво про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_1 видане виконавчим комітетом Верхньовизницької сільської ради від 05 квітня 2011 року та зареєстровано в електронному Реєстрі прав власності ТзОВ «Мукачівське РБТІ та ЕО 05.-4.2011 запис у реєстрованій книзі № 1 внесено за № 279, реєстровий номер 3333926 (власник: ОСОБА_3 , форма власності: приватна; частка 1/1; об`єкт : АДРЕСА_1 , загальна площа: 41,8 кв.м.);

- свідоцтво про право на спадщину від 27.05.2015, посвідчене державним нотаріусом Мукачівського районного нотаріального округу на домоволодіння АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 (спадкова справа №49/2013, зареєстровано в реєстрі № 3208).

Вказаним судовим рішенням також визнано за ОСОБА_1 право власності на майно: будинок - під літерою «Г»; сарай - під літерою «Б»; убиральня - під літ. «В», сарай - під літ. «Е», навіс під літерою «С», № 1 - ворота, № 2 - огорожа, літню кухню із ванною - під літерою - «Д»; під АДРЕСА_1.

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 23 червня 2016 року державним реєстратором Лукач М.А. внесено запис №15180330 та зареєстровано право власності ОСОБА_1 на житловий будинок, об`єкт житлової нерухомості, за адресою: АДРЕСА_1 . Підстава виникнення права власності - рішення Апеляційного суду Закарпатської області від 11 квітня 2016 року, підстава внесення запису - рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер : 30254818 від 30.06.2016.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 вересня 2017 року рішення Апеляційного суду Закарпатської області від 11 квітня 2016 року скасовано та передано справу до суду апеляційної інстанції на новий розгляд.

Постановою Апеляційного суду Закарпатської області від 26 лютого 2018 року залишено без змін рішення Мукачівського міськрайонного суду від 20 січня 2016 року.

Згідно з даними Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (індексний номер витягу 119832082), державним реєстратором Онуфрій Н.В. 05 квітня 2018 року прийнято рішення за №40509893 про скасування права власності ОСОБА_1 на житловий будинок, об`єкт житлової нерухомості, за адресою: АДРЕСА_1 . Підстава - постанова Апеляційного суду Закарпатської області від 26 лютого 2018 року по справі № 303/6423/15-ц.

Вважаючи дії державного реєстратора щодо скасування права власності ОСОБА_1 на житловий будинок незаконними та такими, що містять ознаки протиправності, ОСОБА_1 звернувся із позовом до суду.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Пунктами 1, 2 частини 1 статті 4 КАС України встановлено : адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи;

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 19 КАС юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Термін «суб`єкт владних повноважень» означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС України).

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Разом з тим приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту у спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Так, зі змісту позовної заяви та апеляційної скарги встановлено, що предметом розгляду у цій справі є дії державного реєстратора щодо скасування реєстрації права власності ОСОБА_1 на житловий будинок, об`єкт житлової нерухомості, за адресою: АДРЕСА_1 .

При цьому, згідно з даними Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (індексний номер витягу 119835925) 27.05.2015 приватним нотаріусом Попович В.В . внесено запис про реєстрацію права приватної власності на вказаний житловий будинок, об`єкт житлової нерухомості, за ОСОБА_2 . Підстава виникнення права власності - свідоцтво про право на спадщину, серія та номер: 1298, видано 27.05.2015, підстава внесення запису - рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер : 21621343 від 27.05.2015.

Як зазначено у позовній заяві 19.04.2018 заінтересованою у нерухомому майні особою ОСОБА_2 , на підставі рішення державного реєстратора при Ракошинській сільській раді Закарпатської області Онуфрій Н.В., яким 05.04.2018 скасовано державну реєстрацію прав на нерухоме майно від 30.06.2016, розпочато виселення позивача.

В апеляційній скарзі скаржник зазначає, що оскільки на час звернення ОСОБА_2 до державного реєстратора Онуфрій Н.В. із заявою про скасування реєстрації права власності на домоволодіння за ОСОБА_1 та реєстрацію такого права за ОСОБА_2 , попереднє рішення державного реєстратора від 30.06.2016 про державну реєстрацію за ОСОБА_1 права власності не було скасовано чи визнано нечинним у судовому порядку, тому в державного реєстратора не було законних підстав для скасування запису про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_1 та реєстрації прав ОСОБА_2 на спірне нерухоме майно.

Проте, питання набуття права власності на нерухоме майно регулюється цивільним законодавством і відповідно до статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 19 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних правовідносин. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

У цій справі позивач, оскаржуючи рішення державного реєстратора, фактично обґрунтував позовні вимоги наявністю суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зазначивши при цьому, що при прийнятті оскаржуваного рішення відповідач не перевірив, хто є власником земельної ділянки на якій розташовано будинковолодіння.

Згідно з пунктом 10 частини 2 статті 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Отже, якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, спричинених неправомірними, на думку особи, рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин та мають майновий характер або пов`язаний з реалізацією її майнових або особистих немайнових інтересів, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту цивільних прав та інтересів, а спір у такій справі не є публічно-правовим і не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Отже, оскарження рішення від 05.04.2018, яким, як зазначено у позовній заяві, скасовано право власності ОСОБА_1 на нерухоме майно, а саме: житловий будинок АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_2 , є захистом прав позивача на нерухоме майно від їх можливих порушення іншою особою, а скасування такого рішення обов`язково буде впливати на майнові права ОСОБА_2 , що вказує на приватноправовий, а не публічно-правовий характер спірних правовідносин.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про наявність правових підстав для закриття провадження в адміністративній справі, оскільки цей спір не стосується захисту прав, свобод та інтересів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, а пов`язаний з вирішенням питання щодо права на нерухоме майно.

Вказане узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постановах від 13 лютого 2019 року (справи № 822/1360/18, № 815/1327/18), від 13 березня 2019 року (справа № 821/1819/17), від 03 квітня 2019 року (справа №461/180/15-а).

У цьому випадку той факт, що відповідачем є Державний реєстратор Міністерства юстиції України при Ракошинській сільській раді Закарпатської області, не змінює правову природу спірних відносин і не перетворює цей спір у публічно-правовий.

Ураховуючи викладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що спір, який розглядається, не має публічно-правового характеру та не відповідає нормативному визначенню адміністративної справи, а тому не належить до розгляду в порядку адміністративного судочинства, а має вирішуватися за нормами Цивільного процесуального кодексу України.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, установленим законом.

Класична інтерпретація суті конструкції «суд, встановлений законом» викладена Європейським судом у рішенні по справі «Сокуренко і Стригун проти України» та згідно п.24 цього рішення полягає у такому: «Суд повторює, що, як було раніше визначено, фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У рішенні у справі «Занд проти Австрії», що згадувалось раніше, Комісія висловила думку, що термін «судом, встановленим законом» у пункті 1 статті 6 передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (…)».

Зазначена правова позиція дає можливість виділити дві умови відповідності критерію «суд, встановлений законом»: організаційну (організація судової системи повинна регулюватися законами у їх буквальному значенні) та юрисдикційну (суд повинен діяти у спосіб та відповідно до повноважень, передбачених законом, у межах своєї компетенції).

Таким чином, суд апеляційної інстанції, ураховуючи суть спірних правовідносин та їх суб`єктний склад, приходить до висновку, що даний спір не носить ознак публічно-правового характеру, не може бути предметом справи, віднесеної до адміністративної юрисдикції, та як наслідок підлягає комплексному вирішенню в порядку цивільного судочинства.

Порушення правил юрисдикції адміністративних судів, встановлених статтею 19 КАС України, є обов`язковою підставою для скасування рішення із закриттям провадження незалежно від доводів апеляційної скарги.

З огляду на викладене, враховуючи положення статті 319 КАС України, суд апеляційної інстанції приходить переконання, що суд першої інстанції, не дослідивши всіх обставин справи, дійшов помилкового висновку щодо вирішення даного спору за правилами адміністративного судочинства, що має наслідком скасування рішення суду першої інстанції та закриття провадження у справі.

Суд апеляційної інстанції в силу приписів частини 1 статті 239 КАС України роз`яснює позивачу, що даний спір належить вирішувати в порядку цивільного судочинства.

Щодо судового збору, то такий в силу приписів статті 139 КАС України, не належить стягувати з сторін спору.

Керуючись статтями 230, 239, 241, 308, 310, 319, 321, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 17 січня 2019 року у справі № 807/473/18 скасувати та провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного реєстратора Міністерства юстиції України при Ракошинській сільській раді Закарпатської області Онуфрій Наталії Вікторівни, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, ОСОБА_2 про визнання протиправним та скасування рішення закрити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач Т. І. Шинкар
судді М. А. Пліш
І. В. Глушко
Повне судове рішення складено 10.05.2019