Справа № 160/3805/19
Суддя: Бондар Марина Володимирівна
Дата ухвалення: 2019-04-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УХВАЛА
25 квітня 2019 р.Справа №160/3805/19

Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Бондар М.В., розглянувши у письмовому провадженні заяву про забезпечення позову у справі за позовом Приватного підприємства РК-ДНІПРО до Дніпропетровського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - державний виконавець Дніпропетровського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Донченко Є.М., про визнання протиправною та скасування постанови, -
24.04.2019 року Приватне підприємство РК-ДНІПРО звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Дніпропетровського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - державний виконавець Дніпропетровського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Донченко Є.М., в якій просить визнати протиправним та скасувати рішення (постанову від 03.04.2019 року), прийняте відповідачем за виконавчим провадженням №57196173 про накладення на Приватне підприємство РК-ДНІПРО штрафу у розмірі 5100 грн., за невиконання добровільно рішення суду в частині передачі ОСОБА_1 автомобілю марки Renault, модель Logan MCV, 2015 року випуску.
Разом з позовною заявою позивачем надано заяву про забезпечення позову, у якій позивач просить зупинити стягнення на підставі оскарженої постанови відповідача та заборонити відповідачу вчиняти певні дії, спрямовані на примусове стягнення з позивача суми штрафу за оскарженою постановою до ухвалення рішення по справі.
В обґрунтування заяви зазначено, що відповідач не мав законних правових підстав для накладення на позивача штрафних санкцій за невиконання рішення суду в частині, оскільки позивачем не виконано рішення з поважних причин. Позивач вказує, що зазначене свідчить про протиправність прийнятого відповідачем рішення, тому позивач просить вжити заходи забезпечення позову.
Відповідно до частини 1 статті 154 Кодексу адміністративного судочинства України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.
Враховуючи вищевикладене, суд вважає здійснити розгляд даної заяви без повідомлення учасників справи.
Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно зі статтею 150 Кодексу адміністративного судочинства України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.
Частиною другою статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.
Суд, виходячи з конкретних доказів, встановлює, чи є хоча б одна з названих обставин, та оцінює чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.
Згідно з частиною 1 статті 151 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку відповідача вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.
Під час вирішення питання про наявність підстав для забезпечення позову, суд відзначає, що обов`язок по доведенню та обґрунтуванню наявності очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача, обґрунтованості та невідвертості додаткових зусиль і витрат у майбутньому, покладається саме на позивача.
Необґрунтоване вжиття таких заходів може призвести до правових ускладнень, значно більших, ніж ті, яким вдалося запобігти.
Суд зазначає, що під забезпеченням позову слід розуміти саме захист вже порушених прав позивача на час розгляду адміністративної справи до моменту прийняття рішення по суті позовних вимог або іншого закінчення розгляду справи, оскільки ст. 5 Кодексу адміністративного судочинства України, не допускається захист прав особи на майбутнє.
Позивач у заяві про забезпечення позову зазначає, що оскаржувана постанова про накладення штрафу є очевидно протиправною, а тому є необхідність у забезпеченні позову.
На переконання суду, зупинення стягнення на підставі спірної постанови у даному випадку є фактично вирішенням спору по суті, що не відповідає меті застосування правового інституту забезпечення позову.
Правомірність або протиправність оскаржуваної постанови буде встановлена судом лише під час розгляду справи по суті.
За таких обставин, суд дійшов висновку, що наведені позивачем обґрунтування не свідчать про існування обставин, визначених частиною 2 статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України, як підстав для забезпечення позову.
З огляду на зазначене, суд вважає, що підстави для вжиття заходів забезпечення позовної заяви відсутні, заява про забезпечення позову задоволенню не підлягає.
На підставі викладеного, керуючись статтями 150, 151, 154, 243, 248, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя, -

У задоволенні заяви Приватного підприємства РК-ДНІПРО про забезпечення позову - відмовити.
Ухвала набирає законної сили в порядку статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в строки встановлені статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи ухвала суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до п.п. 15.5 п. 15 ч.1 Розділу VII Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя М.В. Бондар