Справа № 120/3974/18-а
Суддя: Гонтарук В. М.
Дата ухвалення: 2019-05-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 120/3974/18-а

Головуючий у 1-й інстанції: Воробйова І.А.

Суддя-доповідач: Гонтарук В. М.

14 травня 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Гонтарука В. М.

суддів: Граб Л.С. Білої Л.М.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 30 січня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту захисту економіки Національної поліції України про визнання протиправною бездіяльність та зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

в листопаді 2018 року позивач звернулася до суду з позовом до Національної поліції України про визнання протиправною бездіяльність та зобов'язання вчинити дії.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що відповідачем неправомірно не зараховано до стажу служби в поліції службу в Державній пенітенціарній службі України, оскільки зазначена служба має такий же правовий статус, як і служба в органах внутрішніх справ України на посадах начальницького і рядового складу, а відтак має бути зарахована на підставі п. 3 ч. 2 ст. 78 Закону України "Про Національну поліцію".

Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 09 січня 2019 року було замінено неналежного відповідача - Національну поліцію України на належного - Департамент захисту економіки Національної поліції України.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 30 січня 2019 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити адміністративний позов, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи та невідповідність висновків суду обставинами справи.

21 березня 2019 року до суду від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено про безпідставність її доводів.

Ухвалами Сьомого апеляційного адміністративного суду від 01 березня 2019 року було відкрито провадження у справі та від 26 березня 2019 року призначено справу до розгляду на 18 квітня 2019 року.

Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 18 квітня 2019 року було задоволено клопотання позивача, продовжено строк апеляційного розгляду справи на 15 днів та відкладено розгляд справи на 07 травня 2019 року на 11:00 год.

Сторони в судове засідання не з'явились, про час, день та місце розгляду справи повідомлено завчасно та належним чином. Причини неявки суду не відомі.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження, про що 07 травня 2019 року було прийнято протокольну ухвалу.

За таких умов, згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України у випадку неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, під час судового розгляду повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не відбувається.

Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, колегія суддів апеляційної інстанції, переглядаючи судове рішення у даній справі в межах доводів та вимог апеляційної скарги у відповідності до ч. 1 ст. 308 КАС України, дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, а рішення суду першої інстанції - скасувати, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено під час апеляційного перегляду справи неоспорені факти про те, що з 11.09.2006 року позивач був прийняти на посаду молодшого інспектора відділу нагляду і безпеки " Піщанської установи виконання покарань (№ 59)", та звільнений за власним бажанням 01.05.2008 року.

З 03.04.2012 року ОСОБА_1 був прийнятий на посаду молодшого інспектора відділу нагляду і безпеки "Піщанської установи виконання покарань (№ 59)". В подальшому, 15.05.2012 року був переміщений на посаду начальника відділення соціально - психологічної служби "Піщанської установи виконання покарань (№ 59)".

23.12.2014 року позивач був переміщений на посаду чергового помічника начальника установи відділу нагляду і безпеки "Піщанської установи виконання покарань (№ 59)".

Наказом ДУ "Піщанська виправна колонія (№59)" №12 о/с від 19 лютого 2018 року капітана внутрішньої служби ОСОБА_1 звільнено з посади чергового помічника начальника установи відділу нагляду і безпеки державної установи Піщанська виправна колонія (№59) за пунктом 4 частини 1 статті 77 Закону України "Про Національну поліцію".

01.03.2018 року згідно наказу Департаменту захисту економіки Національної поліції України №47 о/с від 01.03.2018 року позивач прийнятий на службу в Національну поліцію України на посаду оперуповноваженого відділу протидії злочинам у кредитно-фінансовій, банківській сферах та зовнішньоекономічній діяльності управління захисту економіки в Донецькій області.

Наказом Департаменту захисту економіки Національної поліції України від 22.03.2018 р. №66 о/с ОСОБА_1 , встановлено стаж роботи в поліції, який дає право на встановлення надбавки 1 рік 22 дні.

28 вересня 2018 року позивач звернувся із заявою до Департаменту захисту економіки Національної поліції України щодо зарахування до стажу служби в поліції службу в Державній пенітенціарній службі України.

Листом від 04.10.2018 року №11456/39/04-2018 Департамент захисту економіки Національної поліції України повідомив позивача, що відповідно до частини другої статті 78 Закону України "Про Національну поліцію" до стажу служби в поліції Державна пенітенціарна служба не зараховується.

Вважаючи дії відповідача протиправними, позивач звернувся до суду за захистом своїх порушених прав.

Відмовляючи в задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що проходження ОСОБА_1 служби на посадах Державної кримінально-виконавчої служби України в період з 11.09.2006 р. по 01.05.2008 р. та з 03.04.2012 р. по 19.02.2018 р., не відноситься до діяльності/служби в органах внутрішніх справ, а відтак, не підлягає зарахуванню до стажу служби в поліції.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 59 Закону України "Про Національну поліцію" служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень. Час проходження служби в поліції зараховується до страхового стажу, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 78 Закону України "Про Національну поліцію" стаж служби в поліції дає право на встановлення поліцейському надбавки за вислугу років, надання додаткової оплачуваної відпустки.

До стажу служби в поліції зараховуються: 1) служба в поліції на посадах, що заміщуються поліцейськими, з дня призначення на відповідну посаду; 2) військова служба в Збройних Силах України, Державній прикордонній службі України, Національній гвардії України, Управлінні державної охорони, Цивільній обороні України, внутрішніх військах Міністерства внутрішніх справ України та інших військових формуваннях, утворених відповідно до закону, Службі безпеки України, Службі зовнішньої розвідки, Державній спеціальній службі транспорту; 3) служба в органах внутрішніх справ України на посадах начальницького і рядового складу з дня призначення на відповідну посаду; 4) час роботи у Верховній Раді України, місцевих радах, центральних і місцевих органах виконавчої влади із залишенням на військовій службі, на службі в органах внутрішніх справ України або на службі в поліції; 5) час роботи в органах прокуратури і суді осіб, які працювали на посадах суддів, прокурорів, слідчих, а також служба у Службі судової охорони; 6) дійсна військова служба в Радянській Армії та Військово-Морському Флоті, прикордонних, внутрішніх, залізничних військах, в органах державної безпеки та інших військових формуваннях колишнього СРСР, а також служба в органах внутрішніх справ колишнього СРСР.

Під час обчислення стажу служби в поліції враховуються тільки повні роки вислуги років без округлення фактичного розміру вислуги років у бік збільшення.

Даючи правову оцінку доводам апелянта щодо безпідставності не зарахування позивачу періодів служби в Державній пенітенціарній службі України до стажу служби в поліції на підставі п. 3 ч. 2 ст. 78 Закону України "Про Національну поліцію", суд апеляційної інстанції враховує наступне.

Порядок обчислення вислуги років у поліції встановлює Кабінет Міністрів України.

Відповідно до п.5 Прикінцевих положень Кримінально-виконавчого кодексу України до законодавчого врегулювання питань проходження служби персоналом органів і установ виконання покарань та його соціального захисту на осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої системи поширюються дія статей 22 і 23 Закону України "Про міліцію", а також порядок і умови проходження служби та грошового забезпечення, передбачені для працівників органів внутрішніх справ.

Колегія суддів звертає увагу і на ту обставину, що служба в Державній пенітенціарній службі України здійснювалась в порядку, встановленому законодавством для осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, тобто має такий же правовий статус, як і служба в органах внутрішніх справ України на посадах начальницького і рядового складу, а відтак повинна зараховуватись до стажу служби в поліції на підставі п.3 ч.2 ст.78 Закону України "Про Національну поліцію".

У відповідності до ч.4 ст.78 Закону України "Про Національну поліцію" порядок обчислення вислуги років у поліції встановлює Кабінет Міністрів України.

Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України № 988 від 11.11.2015 "Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції" установлено, що грошове забезпечення поліцейських складається з посадового окладу, окладу за спеціальним званням, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер), премії та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Положеннями п.п.3-6 ч.7 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про Національну поліцію" зобов'язано Кабінет Міністрів України в місячний строк, крім іншого, прийняти нормативно-правові акти, що випливають із цього Закону та привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом, ужити заходів щодо фінансового та матеріально-технічного забезпечення поліції України.

Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення гарантій соціального захисту колишніх працівників органів внутрішніх справ України та членів їхніх сімей" від 23.12.2015 № 900-VIII, який набрав чинності 29.12.2015, пункт 15 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про Національну поліцію" доповнено абзацами другим та третім, згідно з якими за колишніми працівниками міліції, у тому числі пенсіонерами, а також членами їхніх сімей, іншими особами зберігаються пільги, компенсації і гарантії, передбачені цим Законом для колишніх поліцейських, членів їхніх сімей, інших осіб.

Право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом України "Про міліцію", зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності Законом України "Про Національну поліцію".

Згідно з Конституцією України та Законом України "Про міжнародні договори і угоди", чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Також згідно з ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини, яка відповідно до вимог ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" є джерелом права в Україні.

Частиною 1 статті 1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У пункті 83 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам ІІ проти Німеччини" від 12.07.2001 Суд нагадує, що, згідно з усталеною практикою органів Конвенції, "майно" може являти собою "існуюче майно" або засоби, включаючи право вимоги, відповідно до якого заявник може стверджувати, що він має принаймні "законне сподівання" стосовно ефективного здійснення права власності.

При цьому, враховуючи принцип справедливості (fairness) та недопущення зловживання повноваженнями (abuse of power) під час прийняття рішень та вчинення діянь публічною адміністрацією, наявність в особи заснованих на обіцянках влади очікувань (джерело яких - владні діяння й рішення) свідчить про взаємодію влади з особою, тому для забезпечення якості влади (управління) необхідно, щоб відповідні очікування були предметом ефективного правового захисту.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що надбавка за вислугу років є майном позивача в розумінні пункту 1 статті 1 Протоколу №1 Конвенції, а також отримуючи надбавку за вислугу під час проходження служби в органах внутрішніх справ позивач мав законні сподівання на одержання такої під час служби в Національній поліції і відсутність своєчасного прийняття підзаконних нормативних актів не може слугувати підставою для позбавлення позивача належного грошового забезпечення.

При цьому, відсутність своєчасного прийняття підзаконних нормативних актів не може слугувати підставою для позбавлення позивача належного грошового забезпечення.

Водночас, позиція відповідача ґрунтується виключно на застосуванні норм ст. 78 Закону України "Про Національну поліцію" без врахування положень п. 15 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" цього ж Закону в частині збереження за колишніми працівниками міліції, у тому числі пенсіонерами, а також членами їхніх сімей, іншими особами пільги, компенсації і гарантії, передбачені цим Законом для колишніх поліцейських, членів їхніх сімей, інших осіб.

Згідно з частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи, що відповідачем не доведено, а позивачем доведено протиправність дій щодо не зарахування до стажу роботи позивача служби у Державній пенітенціарній службі України, тому позовні вимоги щодо зарахування ОСОБА_1 до стажу служби в поліції, служби в Державній пенітенціарній службі України з 11.09.2006 року по 01.05.2008 року та з 03.04.2012 року по 19.02.2018 року та проведення відповідних виплат з врахуванням вислуги років є обґрунтованими.

В силу вимог п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно зі ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З огляду на викладені обставини справи, колегія суддів вважає, що доводи апелянта про винесення судом першої інстанції оскаржуваного рішення за неповного з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи знайшли своє підтвердження в ході апеляційного розгляду справи, у зв'язку із чим наявні підстави для скасування рішення суду першої інстанції з прийняттям нової постанови про задоволення адміністративного позову.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 30 січня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту захисту економіки Національної поліції України про визнання протиправною бездіяльність та зобов'язання вчинити дії скасувати.

Прийняти постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 до Департаменту захисту економіки Національної поліції України про визнання протиправною бездіяльність та зобов'язання вчинити дії задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Департаменту захисту економіки Національної поліції України щодо неврахування до стажу служби у поліції Горищенку Вадиму Валерійовичу періодів служби у Державній пенітенціарній службі України з 11.09.2006 р. по 01.05.2008 р. та з 03.04.2012 р. по 19.02.2018 р.

Зобов'язати Департамент захисту економіки Національної поліції України врахувати до стажу служби у поліції Горищенку Вадиму Валерійовичу службу у Державній пенітенціарній службі України з 11.09.2006 р. по 01.05.2008 р. та з 03.04.2012 р. по 19.02.2018 р.

Зобов'язати Департамент захисту економіки Національної поліції України перерахувати грошове забезпечення ОСОБА_1 із врахуванням періодів служби у Державній пенітенціарній службі України з 11.09.2006 р. по 01.05.2008 р. та з 03.04.2012 р. по 19.02.2018 р. та провести відповідні виплати з врахуванням вислуги років.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий

Гонтарук В. М.

Судді

Граб Л.С. Біла Л.М.