Справа № 2036/2-а-6/11
Суддя: Лях О.П.
Дата ухвалення: 2019-05-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

14 травня 2019 р.

Справа № 2036/2-а-6/11

Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Лях О.П.,

Суддів: Подобайло З.Г. , Бегунца А.О. ,

розглянувши в порядку письмового провадження клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Чугуївського міського суду Харківської області від 05.04.2011 року по справі № 2036/2-а-6/11

за позовом ОСОБА_2

до Чугуївської районної державної адміністрації Харківської області , ОСОБА_3 , треті особи Чугуївська міська рада Харківської області , Чугуївське міжміське бюро технічної інвентаризації

про відміну Розпорядження № 409/2 від 21.06.1994 року Представника Президента України про дозвіл громадянці ОСОБА_3 здійснити будівництво індивідуального житлового будинку у АДРЕСА_1 ,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Чугуївського міського суду Харківської області від 05.04.2011 року задоволено адміністративний позов ОСОБА_2 .

На зазначену постанову суду першої інстанції ОСОБА_1 , як особою, яка не брала участі у справі, проте суд вирішив питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, подано апеляційну скаргу, до якої долучено клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження.

Колегія суддів звертає увагу, що після ухвалення судом першої інстанції оскаржуваної постанови, 15.12.2017 набрали чинності норми Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України від 03.10.2017 № 2147-VIII.

Таким чином, станом на дату подання апеляційної скарги на вищевказану постанову суду першої інстанції були та є чинними норми Кодексу адміністративного судочинства України в новій редакції.

Відповідно до ч.3 ст.3 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній з 15.12.2017) провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

В той же час, положеннями п.13 ч.1 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній з 15.12.2017) передбачено, що судові рішення, ухвалені судами першої інстанції до набрання чинності цією редакцією Кодексу, набирають законної сили та можуть бути оскаржені в апеляційному порядку протягом строків, що діяли до набрання ним чинності.

На час ухвалення судом першої інстанції оскаржуваної постанови були чинними норми ст.186 Кодексу адміністративного судочинства України, якими було встановлено порядок і строки апеляційного оскарження.

Так, частиною 2 цієї статті було передбачено, що апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

В той же час, згідно із ч. 1 ст. 121 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній на час подання апеляційної скарги) суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

З матеріалів справи вбачається, що рішення суду прийняте 05.04.2011. Матеріали справи не містять відомостей стосовно участі ОСОБА_1 у справі та, відповідно, дати отримання ним оскаржуваної постанови.

В той же час, апеляційна скарга заявником, як особою, яка не брала участі у справі, проте суд вирішив питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, на вказану постанову подана засобами поштового зв'язку 03.05.2019, тобто після закінчення строку на апеляційне оскарження.

В обґрунтування клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження посилається на те, що про вплив оскаржуваної постанови суду першої інстанції на його майнові права скаржник довідався лише 23.04.2019.

Разом з тим, клопотання про поновлення строку не містить жодних належних та допустимих доказів, які б підтверджували час, коли апелянт дізнався про наявність відповідної постанови суду першої інстанції та про її вплив на його майнові права.

Згідно з ч.1 ст.45 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній з 15.12.2017) учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами. Зловживання процесуальними правами не допускається.

Відповідно до п.6 ч.5 ст.44 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній з 15.12.2017) учасники справи зобов'язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки.

Відповідно до правових висновків Європейського Суду з прав людини, право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 33 рішення у справі «Перетяка та Шереметьєв проти України» від 21.12.2010, заява №45783/05). Норми, що регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (пункти 22-23 рішення у справі «Мельник проти України» від 28.03.2006, заява №23436/03).

Також, суд враховує практику Верховного Суду, викладену в ухвалі від 26.09.2018 по справі №753/7279/18, а саме висновки суду, що поняття поважних причин пропуску процесуальних строків є оціночним, а його вирішення покладається на розсуд судді, суду.

Поважними причинами пропуску процесуального строку визнаються обставини, які не залежать від волі заінтересованої особи і перешкодили їй виконати процесуальні дії у межах встановленого законом проміжку часу. До їх числа відносяться обставини непереборної сили та обставини, які об'єктивно унеможливлюють вчинення процесуальної дії у встановлений строк. Вказані обставини підлягають підтвердженню шляхом подання відповідних документів або їх копій.

Законодавче обмеження строку оскарження судового рішення, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними, та після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Таким чином, встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС України певних процесуальних дій і стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов'язків.

Апелянт, повинен бути обізнаний з порядком та строками апеляційного оскарження, встановленими процесуальним законодавством, а також вчиняти всі залежні від нього дії з метою дотримання відповідних вимог КАС України.

У низці рішень Європейського суду з прав людини зазначено, що право на справедливий судовий розгляд може бути обмежено державою, якщо це обмеження не завдає шкоди самій суті права. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Осман проти Сполученого Королівства» від 28 жовтня 1998 р. зазначено, що обмеження не буде сумісним з п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р., «якщо воно не має правомірної мети і якщо відсутнє пропорційне співвідношення між вжитими засобами та постановленою метою».

Так, існування процесуальних строків на оскарження судових рішень зумовлене вимогами щодо забезпечення швидкого та ефективного розгляду справ, дисциплінування поведінки учасників процесу. Саме тому закон передбачає різноманітні способи визначення проміжку часу, протягом якого такі учасники можуть здійснити свої процесуальні права.

Важливість існування та дотримання строків звернення з апеляційною скаргою також зумовлено і такими обставинами.

Одним із основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким кожна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов'язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий, лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами.

Враховуючи, що процесуальний строк на апеляційне оскарження судового рішення пропущено, підстави, вказані у клопотанні є неповажними, доказів в підтвердження наведеного в клопотання не надано, останньому необхідно надати до Другого апеляційного адміністративного суду заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Чугуївського міського суду Харківської області від 05.04.2011 із зазначенням поважних причин такого пропуску та надати докази в їх обґрунтування.

За таких обставин, в задоволенні клопотання про поновлення строку апеляційного оскарження слід відмовити.

Враховуючи зазначене, колегія суддів не вбачає підстав для визнання поважними доводів, наведених апелянтом у клопотанні про поновлення строку на апеляційне оскарження, та вважає, що клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.3, 121, 299 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:

В задоволенні клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя

(підпис)

Лях О.П.

Судді

(підпис) (підпис)

Подобайло З.Г. Бегунц А.О.