Справа № 260/1130/18
Суддя: Гаврилко С.Є.
Дата ухвалення: 2019-05-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

07 травня 2019 року

м. Ужгород

№ 260/1130/18

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Гаврилка С.Є.,

з участю секретаря судового засідання - Кубічек Н.І.

учасники справи:

позивач - Фізична особа-підприємець ОСОБА_3 - не з'явився;

за участі представника позивача - ОСОБА_1 ;

відповідач - Мукачівське управління Державної казначейської служби України Закарпатської області - представник - не з'явився;

відповідач - Головне управління Державної казначейської служби України у Закарпатській області - представник - Тягур Ілля Ілліч ;

відповідач - Державна казначейська служба України - представник - Тягур Ілля Ілліч;

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Головне управління Державної фіскальної служби України у Закарпатській області - представник - не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Закарпатського окружного адміністративного суду адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до Мукачівського управління Державної казначейської служби України Закарпатської області, Головного управління Державної казначейської служби України у Закарпатській області, Державної казначейської служби України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Головне управління Державної фіскальної служби України у Закарпатській області про стягнення коштів, -

ВСТАНОВИВ:

22 жовтня 2018 року до Закарпатського окружного адміністративного суду звернулася з позовом Фізична особа-підприємець ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Мукачівського управління Державної казначейської служби України Закарпатської області (89600, Закарпатська область, м. Мукачево, вул. Миру 42, ) (далі по тексту - відповідач 1), Головного управління Державної казначейської служби України у Закарпатській області (88000, Закарпатська область, м. Ужгород, вул. Панаса Мирного, 2 а, ) (далі по тексту - відповідач 2), Державної казначейської служби України (01601, м. Київ, вул. Бастіонна 6, ) (далі по тексту - відповідач 3), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Головне управління Державної фіскальної служби України у Закарпатській області (88000, Закарпатська область, м. Ужгород, вул. Волошина, 52, ), яким просить суд: "1. Відкрити провадження в адміністративній справі; 2. Стягнути з Державного бюджету України на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 195 тис. 78 гривень 52 копійки; 3. Процесуальні документи у справі надсилати за адресою: АДРЕСА_2 ."

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 24 жовтня 2018 року було прийнято дану позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в даній адміністративній справі.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 19 лютого 2019 року було відмовлено в задоволенні клопотання про залучення до участі в даній справі співвідповідача.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 19 лютого 2019 року було закрито підготовче провадження у даній адміністративній справі та призначено справу до судового розгляду по суті.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 16 квітня 2019 року було поновлено судовий розгляд у даній справі.

Заявлені позовні вимоги обґрунтовує тим, що у встановлений законом спосіб шляхом подання декларації з податку на додану вартість за червень 2016 року позивач заявив до відшкодування на рахунок в банку суму ПДВ в розмірі 139746 грн.. Проведеною документальною позаплановою невиїзною перевіркою з питань достовірності нарахування сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість за червень 2016 року порушень не було виявлено. Оскільки держава, через уповноважені на це органи, не здійснила бюджетне відшкодування, у т.ч. й за червень 2016, позивач подав до суду позов про зобов'язання Мукачівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного Управління Державної фіскальної служби України у Закарпатській області надати Мукачівському управлінню Державної казначейської служби України Закарпатської області висновки про суми бюджетного відшкодування позивачу податку на додану вартість у розмірі 106970 грн. за декларацією за травень 2016 року, у розмірі 139746 грн. за декларацією за червень 2016 року, у розмірі 164236 грн. за декларацією за липень 2016 року, у розмірі 126534 грн. за декларацією за серпень 2016 року та реєстри висновків. В зв'язку з частковим погашенням заборгованості з бюджетного відшкодування за 2016 рік, позивач відкликав позовну заяву, внаслідок розгляду якої, Закарпатській окружний адміністративний суд позов залишив без розгляду, про що 23 травня 2017 року у справі № 807/49/17 постановив ухвалу. Однак, станом на день подання цього позову, бюджетне відшкодування за червень 2016 державою не виконане. А тому вважає, що сума бюджетного відшкодування за червень 2016 року розміром 139746 грн. та 55332,52 грн. пені, яка є узгодженою з 19 серпня 2016 року. Разом з тим, така сума у строки, встановлені Податковим кодексом України, позивачу виплачена не була, а тому підлягає стягненню з Державного бюджету України за рішенням суду.

Представник відповідача 1 у відзиві на позовну заяву просив суд в задоволенні позову відмовити повністю. Зокрема, зазначив, що органи казначейства не є належним відповідачем у справах щодо бюджетного відшкодування податку на додану вартість, пені або стягнення митних платежів. Відповідачем в таких справах повинен бути орган Державної фіскальної служби, на обліку якого перебуває платних податку. Вважає, що спірні правовідносини виникли виключено між позивачем та Мукачівською об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління ДФС у Закарпатській області, а управління казначейства не може відповідати за зобов'язання інших бюджетних установ. Окрім того, зазначено, що органи казначейства здійснюють відшкодування ПДВ на підставі даних Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування ПДВ, а також з урахуванням вимог Бюджетного кодексу України, розділу ХХ підрозділу 2 пункту 55 "Перехідні положення" Податкового кодексу України. Цей порядок не передбачає бюджетне відшкодування ПДВ у спосіб судового стягнення, оскільки є втручанням в дискреційні повноваження податкових органів та органів державного казначейства (а.с.а.с. 32-38).

Представник відповідачів 2, 3 у відзиві на позовну заяву просили суд в задоволенні позову відмовити повністю. Зокрема, зазначили, що спірні правовідносини виникли виключено між позивачем та Мукачівською об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління ДФС у Закарпатській області, а управління казначейства не може відповідати за зобов'язання інших бюджетних установ та не є належним відповідачем у справі. Щодо позовних вимог про стягнення з Державного бюджету України бюджетного відшкодування з ПДВ, то такі є втручанням у виключну компетенцію податкових органів та органів державного казначейства та не є правильним способом захисту прав позивача (а.с.а.с. 42-49, 53-61).

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, в поясненні зокрема, вказав, що відшкодування суми податку на додану вартість здійснюється в спосіб, передбачений Податковим кодексом України (зі змінами, внесеними Законом України №1797-VIII від 21.12.2016 р.) та Порядком взаємодії органів державної податкової служби та органів державної казначейської служби в процесі відшкодування податку на додану вартість, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 39 від 17.01.2011 р., та відносить до виключної компетенції податкових органів та органів державного казначейства. А тому вважає, що суд не може підміняти державний орган при виконанні делегованих повноважень та вирішувати питання про стягнення такої заборгованості.

Представник позивача у судовому засідання позовні вимоги підтримав в повному обсязі з мотивів, наведених в позовній заяві, та просив суд їх задовольнити.

Представник відповідачів 2, 3 в судовому засіданні, проти задоволення позовних вимог заперечив та просив суд відмовити в задоволенні позову в повному обсязі з підстав наведених у відзиві на позов.

Відповідач 1 та третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача у судове засідання не з'явилися та не забезпечили явку свого представника, хоча судом вживалися заходи щодо їх виклику, що передбачені Главою 7 Розділу І КАС України.

У відповідності до статті 205 частини 1, 3 пункту 1 КАС України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі, зокрема, неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

А відтак, оскільки вказані учасники належним чином повідомлений про дату, час та місце проведення судового засідання, їх неявка не перешкоджає розгляду даної справи по суті.

Розглянувши подані сторонами докази (заслухавши представників сторін), всебічно і повно оцінивши всі фактичні обставини (факти), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, суд приходить до висновку про те, що позовна заява не підлягає до задоволення повністю з наступних підстав.

Судом встановлено, що 20 липня 2016 року фізична особа-підприємець ОСОБА_3 подав до Мукачівської ОДПІ ГУ ДФС у Закарпатській області податкову декларацію з податку на додану вартість за червень 2016 року, в рядку 20.2 якої вказав суму, що підлягає бюджетному відшкодуванню на рахунок платника у банку, в розмірі 139746 грн. (а.с.а.с. 14,15).

Разом із зазначеною податковою декларацією позивач подав заяви про повернення суми бюджетного відшкодування, в якій просив перерахувати визначені в деклараціях суми бюджетного відшкодування на відповідний банківський рахунок (а.с.а.с. 16-18).

У відповідності до листа від 06 вересня 2018 року № 2947/3/07-16-13-02-10/ЗПІ, Головного управління ДФС України у Закарпатській області повідомило позивача, що Мукачівською ОДПІ ГУ ДФС України у Закарпатській області була проведена камеральна перевірка даних, заявлених податковій декларації з податку на додану вартість за червень 2016 року, відповідно до поданої декларації з податку на додану вартість від 20 червня 2016 року № за червень 2016 року позивачем задекларовано до відшкодування податку на додану вартість з бюджету 139746 гривень. За результатами проведеної у відповідності до статті 76 пункту 76.3 Податкового Кодексу України, камеральної перевірки вказаної вище декларації, Мукачівською ОДПІ ГУ ДФС у Закарпатській області порушень не встановлено, про що складено Довідку про результати камеральної перевірки (а.с. 20).

Однак, як вказує позивач, станом на день звернення позивача з даним адміністративним позовом зазначена сума бюджетного відшкодування ФОП ОСОБА_3 перерахована не була.

З метою захисту гарантованого Податковим кодексом України права на отримання бюджетного відшкодування позивач звернувся з даним адміністративним позовом до суду.

Правове регулювання порядку відшкодуванню з Державного бюджету суми податку на додану вартість та строки проведення таких розрахунків здійснюється статтею 200 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) (далі - ПК України).

Згідно зі статтею 200 пунктом 200.7 ПК України, платник податку, який має право на отримання бюджетного відшкодування та прийняв рішення про повернення суми бюджетного відшкодування, подає відповідному контролюючому органу податкову декларацію та заяву про повернення суми бюджетного відшкодування, яка відображається у податковій декларації.

Відповідно до статті 200 пункту 200.8 ПК України, до податкової декларації платником податків додаються розрахунок суми бюджетного відшкодування та оригінали митних декларацій. У разі якщо митне оформлення товарів, вивезених за межі митної території України, здійснювалося з використанням електронної митної декларації, така електронна митна декларація надається контролюючим органом за місцем митного оформлення контролюючому органу за місцем обліку такого платника податків в порядку, затвердженому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації електронного підпису відповідно до закону.

Статтею 200 пунктом 200.10 ПК України (в редакції, чинній на момент подання податкової декларації) встановлено, що протягом 30 календарних днів, що настають за граничним терміном отримання податкової декларації, контролюючий орган проводить камеральну перевірку заявлених у ній даних.

Згідно із статтею 200 пунктом 200.14 підпунктом а ) ПК України, якщо за результатами камеральної або документальної позапланової виїзної перевірки сум бюджетного відшкодування, визначених у пункті 200.11 цієї статті, контролюючий орган виявляє невідповідність суми бюджетного відшкодування сумі, заявленій у податковій декларації, то такий орган: а) у разі заниження заявленої платником податку суми бюджетного відшкодування щодо суми, визначеної контролюючим органом за результатами перевірок, надсилає платнику податку податкове повідомлення, в якому зазначаються сума такого заниження та підстави для її вирахування. У цьому випадку вважається, що платник податку добровільно відмовляється від отримання такої суми заниження як бюджетного відшкодування у звітному (податковому) періоді, та зараховує таку суму заниження до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду; б) у разі перевищення заявленої платником податку суми бюджетного відшкодування над сумою, визначеною контролюючим органом за результатами перевірок, надсилає платнику податку податкове повідомлення, в якому зазначаються сума такого перевищення та підстави для її вирахування; в) у разі з'ясування за результатами проведення перевірок факту, за яким платник податку не має права на отримання бюджетного відшкодування, надсилає платнику податку податкове повідомлення, в якому зазначаються підстави відмови в наданні бюджетного відшкодування.

Відповідно до положень статті 200 пункту 200.15 ПК України, у разі якщо за результатами перевірки сум податку, заявлених до відшкодування, платник податку або контролюючий орган розпочинає процедуру адміністративного або судового оскарження, контролюючий орган не пізніше наступного робочого дня після отримання відповідного повідомлення від платника або ухвали суду про порушення провадження у справі зобов'язаний повідомити про це орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів. Орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, тимчасово припиняє процедуру відшкодування в частині оскаржуваної суми до набрання законної сили судовим рішенням. Після закінчення процедури адміністративного або судового оскарження контролюючий орган протягом п'яти робочих днів, що настали за днем отримання відповідного рішення, зобов'язаний подати органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, висновок із зазначенням суми податку, що підлягає відшкодуванню з бюджету. У разі неузгодження контролюючим органом суми податку, заявленої до відшкодування, або її частини зобов'язання з бюджетного відшкодування податку в частині неузгодженої суми виникає з дня закінчення процедури адміністративного або судового оскарження, за результатами якої прийнято рішення на користь платника податків.

Окрім того, відповідно до положень статті 200 пункту 200.12 ПК України контролюючий орган зобов'язаний протягом п'яти робочих днів після закінчення перевірки: - або подати органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, висновок із зазначенням суми, що підлягає відшкодуванню з бюджету; або за заявою платника податку до відповідного контролюючого органу зарахувати таку суму в рахунок сплати грошових зобов'язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до Державного бюджету України.

У разі наявності у платника податку податкового боргу бюджетному відшкодуванню підлягає заявлена сума податку, зменшена на суму такого податкового боргу.

У разі виникнення у платника податку необхідності зміни напряму узгодженого бюджетного відшкодування, такий платник податку має право подати відповідну заяву до контролюючого органу, який протягом п'яти робочих днів з дня отримання такої заяви повинен її задовольнити.

Постановою Закарпатського окружного адміністративного суду в справі № 807/891/15 від 12 листопада 2015 року, задоволено позов ФОП ОСОБА_3 до Мукачівської ОДПІ ГУ ДФС у Закарпатській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень; визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення Мукачівської ОДПІ від 21 квітня 2015 року №№ , , та від 12 травня 2015 року №. Зазначене рішення суду набрало законної сили, а отже, вказані обставини повторно не доводяться (міститься в ЄДРСР за № 53902197).

Судом встановлено, що у відповідності до відомостей Комп'ютерної системи "Діловодство спеціалізованого суду", 08 серпня 2016 року до суду звернулась Мукачівська об'єднана державна податкова інспекція Головного управління Міндоходів у Закарпатській області з позовом до ФОП ОСОБА_3 про стягнення заборгованості у розмірі 1367007,50 грн. в тому числі 317326,51 грн. пені.

Разом з тим, судом встановлено, що у відповідності до відомостей Комп'ютерної системи "Діловодство спеціалізованого суду", 12 травня 2014 року до Закарпатського окружного адміністративного суду звернулася фізична особа-підприємець ОСОБА_3 з позовною заявою до Мукачівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Закарпатській області, якою просив визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення - рішення Мукачівської ОДПІ у Закарпатській області від 23 квітня 2014 року № , № , рішення № про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органів доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску.

24 листопада 2014 року Закарпатським окружним адміністративним судом було ухвалено постанову (адміністративна справа № 807/1693/14), якою позов фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 до Мукачівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Закарпатській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлення-рішень задоволено частково. Зокрема, визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Мукачівської ОДПІ від 23.04.2014 року № за платежем податок на доходи фізичних осіб у розмірі 2243830,50 грн. (яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб на 1495887,0 грн. та застосовані штрафні (фінансові) санкції розміром 747943,50 грн.), в частині суми 1186537,0 грн. (791024,0 грн. основного платежу та 395513,0 грн. штрафних санкцій), в решті вимог відмовлено (номер рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень 41802015).

Вказаним судовим рішенням Закарпатським окружним адміністративним судом встановлено, що Мукачівською ОДПІ за результатами проведеної планової документальної виїзної перевірки суб'єкта підприємницької діяльності ФОП ОСОБА_3 щодо своєчасності, повноти нарахування та сплати податків і зборів за період з 01 січня 2012 року по 31 грудня 2013 року, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, дотримання вимог податкового законодавства, виконання вимог валютного та іншого законодавства, контроль за дотримання якого покладено на контролюючий орган, за період з 01 січня 2012 року по 31 грудня 2013 року, було складено Акт № 755/17-03/ від 01 квітня 2014 року, на підставі якого прийнято оскаржувані податкові повідомлення-рішення.

У відповідності до ухвали Львівського апеляційного адміністративного суду від 16 грудня 2015 року апеляційні скарги фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 та Мукачівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Закарпатській області залишено без задоволення, а постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 24 листопада 2014 року по справі №807/1693/14 - без змін (номер рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень 54453054).

Також необхідно зазначити, що у відповідності до ухвали Вищого адміністративного суду України від 15 листопада 2016 року касаційні скарги фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 та Мукачівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Закарпатській області (адміністративна справа № 807/1693/14) задоволено частково. Постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 24 листопада 2014 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 16 грудня 2015 року - скасовано та направлено справу на новий судовий розгляд в суд першої інстанції (номер рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень 63586810) (а.с.а.с. 151-154).

Тобто з постановленням Вищим адміністративним судом України 15 листопада 2016 року вказаної ухвали, суми податкових зобов'язань, визначених спірними податковими повідомленнями-рішеннями стали неузгодженими.

Відповідно до статті 200 пункту 200.12. Податкового кодексу України у разі наявності у платника податку податкового боргу бюджетному відшкодуванню підлягає заявлена сума податку, зменшена на суму такого податкового боргу. У разі виникнення у платника податку необхідності зміни напряму узгодженого бюджетного відшкодування, такий платник податку має право подати відповідну заяву до контролюючого органу, який протягом п'яти робочих днів з дня отримання такої заяви повинен її задовольнити.

Таким чином, із врахуванням зазначених вище ухвалених судами рішень, судом резюмується, що у період з 16 грудня 2015 року (ухвала Львівського апеляційного адміністративного суду) по 16 грудня 2016 року (отримання контролюючим органом ухвали Вищого адміністративного суду України) у позивача був наявний податковий борг. Суми бюджетного відшкодування за червень 2016 року у розмірі 139746 грн. стали узгодженими з 19 серпня 2016 року.

Враховуючи наведене вище, у Мукачівської ОДПІ ГУ ДФС у Закарпатській області за час наявності у позивача податкового боргу були відсутні підстави для подання органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, висновків із зазначенням суми податку, що підлягає відшкодуванню з бюджету, оскільки на дату узгодження сум податку на додану вартість, що підлягають бюджетному відшкодуванню (19 серпня 2016 року), у позивача був наявний податковий борг.

Відповідно, відсутні правові підстави для нарахування пені у порядку встановленому статтею 200 пункту 200.23 Податкового кодексу України за час існування у позивача податкового боргу.

Станом на час виникнення спірних правовідносин механізм взаємодії органів державної податкової служби та органів державної казначейської служби в процесі відшкодування податку на додану вартість був визначений Порядком взаємодії органів державної податкової служби та органів державної казначейської служби в процесі відшкодування податку на додану вартість, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 39 від 17 січня 2011 (далі - Порядок № 39), згідно із пунктом 6 якого у разі коли за результатами проведення перевірок платника податку з урахуванням вимог статей 73 і 83 ПК України підтверджено достовірність нарахованої суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість, орган державної податкової служби складає висновок про суми відшкодування податку на додану вартість (далі - висновок), в якому зазначає суму, що підлягає відшкодуванню з державного бюджету.

Відповідно до пункту 7 Порядку № 39 орган державної податкової служби за місцем реєстрації платника податку зобов'язаний подати органові державної казначейської служби висновок протягом: трьох робочих днів після закінчення камеральної перевірки податкової декларації платника податку, який має право на автоматичне бюджетне відшкодування податку на додану вартість; п'яти робочих днів після закінчення перевірки платника податку, який не має права на автоматичне відшкодування податку на додану вартість.

За приписами пункту 9 Порядку № 39 на підставі висновку та узагальненої інформації про обсяги сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість, визначені у висновках, орган державної казначейської служби перераховує платникові податку зазначену у висновку суму бюджетного відшкодування податку на додану вартість з бюджетного рахунка на поточний банківський рахунок платника податку, відкритий в обслуговуючому банку, протягом: трьох операційних днів після отримання висновку в разі, коли платник податку має право на автоматичне бюджетне відшкодування податку на додану вартість; п'яти операційних днів після отримання висновку в разі, коли платник податку не має права на автоматичне відшкодування податку на додану вартість.

Тобто, за правилами Порядку № 39 у разі підтвердження контролюючим органом достовірності нарахування платником податку суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість, контролюючий орган зобов'язаний скласти та надіслати органу державної казначейської служби висновок про суму відшкодування податку на додану вартість.

Законами України від 24 грудня 2015 року № 909-VIII "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році" та від 21 грудня 2016 року № 1797-VIII "Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо покращення інвестиційного клімату в Україні" внесено зміни до статті 200 ПК України, зокрема, й щодо порядку бюджетного відшкодування ПДВ.

У зв'язку з прийняттям вказаних змін до ПК України постановою Кабінету Міністрів України від 25 січня 2017 року № 26 визнано таким, що втратив чинність Порядок № 39.

Згідно зі змінами до вказаного порядку, не передбачено надання контролюючим органом висновку про бюджетне відшкодування та його направлення до органу державного казначейства, оскільки таке відшкодування здійснюється в автоматичному порядку на підставі інформації, відображеної в Реєстрі заяв про повернення суми бюджетного відшкодування.

Статтею 200 пунктом 200.7 підпунктом 200.7.2 ПК України передбачено, що заяви про повернення сум бюджетного відшкодування автоматично вносяться до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування протягом операційного дня їх отримання у хронологічному порядку їх надходження. Повернення узгоджених сум бюджетного відшкодування здійснюється у хронологічному порядку відповідно до черговості внесення до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування.

Разом з тим, судом встановлено, що заява ФОП ОСОБА_3 про повернення суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість за червень 2016 року наявна у Тимчасовому реєстрі заяв про повернення суми бюджетного відшкодування, однак заявлені до відшкодування суми в розмірі 139746 грн. за червень 2016 року залишалися не відшкодованими.

Тому суд відхиляє твердження відповідачів, що жодних правових зв'язків між позивачем та органами Державної казначейської служби не виникло, а обов'язок щодо відшкодування сум податку на додану вартість законодавством покладено виключно на відповідний орган Державної фіскальної служби.

Незважаючи на встановлений обов'язок відшкодувати суму узгодженого бюджетного відшкодування, така ФОП ОСОБА_3 перерахована за його заявою не була. Дана обставина сторонами не заперечується.

Суд вважає, що право на отримання з бюджету узгодженого бюджетного відшкодування є матеріальним правом позивача, захист якого гарантовано частиною першою статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Так, зазначеною статтею передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Згідно із статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23 лютого 2006 року №3477-ІV, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У справі "Кечко проти України" Європейський Суд з прав людини констатував, що поняття "власності", яке міститься в першій частині статті 1 Протоколу № 1, має автономне значення, яке не обмежене власністю на фізичні речі і не залежить від формальної класифікації в національному законодавстві: деякі інші права та інтереси, наприклад, борги, що становлять майно, можуть також розглядатись як "майнові права", і, таким чином, як "власність" в цілях вказаного положення. Питання, що потребує визначення, полягає в тому, чи мав відповідно до обставин справи, взятих в цілому, заявник право на матеріальний інтерес, захищений статтею 1 Протоколу № 1 (Broniowski v. Poland, № 31443/96, пар. 98).

Крім того, захист права власності гарантований Конституцією України, відповідно до статті 41 якої кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

З огляду на тривале безпідставне невиконання відповідним державним органом передбаченого нормами ПК України обов'язку щодо відшкодування податку на додану вартість суд вважає належним способом захисту порушеного права позивача позовну вимогу щодо стягнення з Державного бюджету належної йому до відшкодування суми.

До такого ж висновку дійшла Велика палата Верховного Суду в постанові від 12 лютого 2019 року в адміністративній справі № 826/7380/15.

Відповідно до статті 242 частини 5 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Статтею 19 частиною 2 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідності до статті 77 частини 2 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відтак, суд вважає, що не було доведено правомірність бездіяльності щодо неперерахуванку суми бюджетного відшкодування ФОП ОСОБА_3 , а тому заявлена позовна вимога стосовно стягнення суми у розмір 139746 грн. з Державного бюджету підлягає задоволенню.

Що стосується позовної вимоги про стягнення пені в розмірі 55332,52 грн. за несвоєчасне відшкодування суми податку на додану вартість за червень 2016 року, суд зазначає наступне.

У відповідності до статті 200 пункту 200.23 ПК України, суми податку, не відшкодовані платникам протягом визначеного цією статтею строку, вважаються заборгованістю бюджету з відшкодування ПДВ. На суму такої заборгованості нараховується пеня на рівні 120 відсотків облікової ставки Національного банку України, встановленої на момент виникнення пені, протягом строку її дії, включаючи день погашення.

Зі змісту наведених судом норм можна дійти висновку, що держава в особі відповідних державних органів, виконуючи певний комплекс дій, зобов'язана повернути платнику суму бюджетного відшкодування з ПДВ протягом законодавчо встановленого строку після дня набуття відповідною сумою статусу узгодженої. Якщо ж протягом згаданого строку необхідних дій для відшкодування податку здійснено не було, невідшкодовані суми перетворюються на бюджетну заборгованість, на яку в силу положень статті 200 пункту 200.23 ПК України нараховується пеня.

Передумовою початку нарахування пені є невиконання контролюючим органом обов'язку з виплати заборгованості з відшкодування податку на додану вартість протягом строку, визначеного статтею 200 ПК України.

Нарахування пені пов'язується саме із недотриманням суб'єктами владних повноважень положень статті 200 ПК України, яка визначає, зокрема, комплекс дій, необхідних для своєчасного повернення сум бюджетної заборгованості з податку на додану вартість.

Наведений юридичний факт, у свою чергу, зумовлює виникнення фінансових правовідносин між боржником в особі держави та кредитором - платником податків, права якого порушені саме внаслідок несплати йому відповідної суми.

Статтею 17 пунктом 17.1 підпунктом 17.1.7 ПК України передбачено право платника податків оскаржувати в порядку, встановленому цим Кодексом, рішення, дії (бездіяльність) контролюючих органів (посадових осіб).

Таким чином, законодавцем надано платнику податків можливість захистити своє право шляхом оскарження не тільки рішення контролюючого органу, а й шляхом оскарження дії чи бездіяльності контролюючого органу.

Аналогічне право закріплено й у статті 5 частині 1 КАС України, згідно з якою кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси і просити про їх захист.

Статтею 102 ПК України передбачено строк давності у 1095 днів, зокрема на право контролюючого органу щодо проведення перевірки та самостійного визначення суми грошових зобов'язань (пункт 102.1); стягнення податкового боргу (пункт 102.4); право платника податків на подання заяви про повернення надміру сплачених грошових зобов'язань або про їх відшкодування (пункт 102.5).

Крім того, положеннями статті 43 пункту 43.3 ПК України встановлено, що обов'язковою умовою для здійснення повернення сум грошового зобов'язання є подання платником податків заяви протягом 1095 днів від дня виникнення помилково та/або надміру сплаченої суми.

Системний аналіз положень зазначених норм ПК України, дає підстави для висновку про те, що пеня нараховується на суму бюджетної заборгованості в силу Закону та не залежить від волевиявлення платника податку на додану вартість.

Таку ж позицію висловлено Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду (постанова від 14 березня 2019 року, що ухвалена у справі № 822/553/17|К/9901/35351/18).

Разом з тим, суд зауважує, що законодавцем визначено, що на суму заборгованості (сума невідшкодованого податку) нараховується пеня розмір якої пов'язується із моментом виникнення такої заборгованості та нарахування пені закінчується днем погашення такої заборгованості. Таким чином судом резюмується, що днем, коли позивачем буде отримана сума заборгованості, то й цим днем закінчується нарахування пені.

Тобто виконуючи рішення суду щодо стягнення та виплати з Державного бюджету України на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 заборгованості бюджету із відшкодування податку на додану вартість за червень 2016 року у розмірі 139746 грн. - на суму такого відшкодування (139746 грн.), в розумінні статті 200 пункту 200.23 ПК України, в обов'язковому порядку, в силу Закону, повинна бути нарахована пеня на рівні 120 відсотків облікової ставки Національного банку України, встановленої на момент виникнення пені, протягом строку її дії, включаючи день погашення (виплати позивачеві - виконання рішення суду) заборгованості.

А відтак у задоволенні позову в частині стягнення з Державного бюджету України на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 55332,52 грн. пені - необхідно відмовити.

У відповідності до статті 245 частини 2 пункту 10 КАС України, у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

А відтак, суд вважає, що належним способом захисту прав та інтересів позивача є стягнення з Державного бюджету України на користь ФОП ОСОБА_3 заборгованості із нарахуванням пені на рівні 120 відсотків облікової ставки Національного банку України, встановленої на момент виникнення пені, протягом строку її дії, включаючи день погашення заборгованості.

Також судом зауважується, що у випадку незгоди позивача із сумую виплаченої пені у відповідності до статті 200 пункту 200.23 ПК України, такий не є позбавлений можливості звернення до суду із відповідним позовом.

З врахуванням вищенаведеного позовні вимоги необхідно задовольнити частково.

Статтею 139 частиною 1 КАС України визначено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивач ставить позовні вимоги до Державного бюджету України, оскільки відшкодування ПДВ не здійснюється з рахунків які відкриті на ім'я відповідачів (третіх осіб) та які є у їх розпорядженні, враховуючи те, що у Державному бюджеті України на 2018 рік передбачена окрема стаття видатків на відшкодування ПДВ, а відтак, й судові витрати по необхідно стягнути за рахунок Державного Бюджету України.

Керуючись статтями 242-246 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Мукачівського управління Державної казначейської служби України Закарпатської області (89600, Закарпатська область, м. Мукачево, вул. Миру 42, ), Головного управління Державної казначейської служби України у Закарпатській області (88000, Закарпатська область, м. Ужгород, вул. Панаса Мирного, 2 а, ), Державної казначейської служби України (01601, м. Київ, вул. Бастіонна, 6, ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Головне управління Державної фіскальної служби України у Закарпатській області (88000, Закарпатська область, м. Ужгород, вул. Волошина, 52, ) про стягнення коштів - задовольнити частково.

Стягнути з Державного бюджету України на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) заборгованість бюджету із відшкодування податку на додану вартість за червень 2016 року у розмірі 139746 (ста тридцяти дев'яти тисяч семисот сорока шести) грн. із нарахуванням пені на рівні 120 відсотків облікової ставки Національного банку України, встановленої на момент виникнення пені, протягом строку її дії, включаючи день погашення заборгованості.

У задоволенні позову в частині решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) з Державного бюджету України сплачений судовий збір у розмірі 2490,70 (двох тисяч чотириста дев'яносто гривень 70 копійок) грн..

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (з урахуванням особливостей, що встановлені Розділом VII КАС України (пункт 15.5)).

Відповідно до статті 243 частини 3 КАС України 07 травня 2019 року було проголошено вступну та резолютивну частини рішення. Рішення у повному обсязі було складено 15 травня 2019 року.

Суддя

С.Є. Гаврилко