Справа № 175/5008/18(2-а/175/71/18)
Суддя: Чепурнов Д.В.
Дата ухвалення: 2019-05-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

07 травня 2019 року м. Дніпросправа № 175/5008/18(2-а/175/71/18)
Суддя І інстанції Ребров С.О.

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Чепурнова Д.В. (доповідач),

суддів: Мельника В.В., Сафронової С.В.,

за участю секретаря судового засідання Царьової Н.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Дніпропетровській області

на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 12 березня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправною та скасування постанови, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому просив:

- визнати протиправною та скасувати постанову №321 про накладення адміністративного стягнення від 14 грудня 2018 року щодо ОСОБА_1 винесену Головним управлінням ДФС у Дніпропетровській області в особі заступника начальника Головного управління ДФС у Дніпропетровській області Сікіріною І.В.

Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 12 березня 2019 року позовні вимоги задоволено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Головне управління ДФС у Дніпропетровській області подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга обґрунтована правомірністю винесеної Головним управлінням ДФС у Дніпропетровській області постанови у справі про адміністративне правопорушення, а також належним сповіщенням позивача про дату розгляду адміністративної справи. Окрім того, вказує на те, що в даному випадку постанову винесено не поза межами строку, встановленого ст.38 КУпАП, оскільки має місце триваюче правопорушення, яке виявлене під час проведеної посадовими особами Головного управління ДФС у Дніпропетровській області.

В письмовому відзиві на апеляційну скаргу позивач просить відмовити у її задоволенні та залишити рішення суду першої інстанції без змін.

В судовому засіданні представник Головного управління ДФС у Дніпропетровській області підтримав вимоги апеляційної скарги з викладених у ній підстав. Представник позивача заперечував проти її задоволення, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 з 10 червня 2003 року перебуває на обліку в Дніпровській ОДПІ ГУ ДФС у Дніпропетровській області як фізична особа-підприємець.

Головне управління ДФС у Дніпропетровській області у період з 17 жовтня 2018 року по 30 жовтня 2018 року проведена документальна планова виїзна перевірка ФОП ОСОБА_1 з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період з 01 січня 2015 року по 31 грудня 2017 року за наслідками якої складено акт №66506/04-36-13-05/ від 20 листопада 2018 року.

Даним актом, зокрема, встановлено порушення позивачем ст.164-1 та ч.1 ст.165-1 КУпАП.

14 грудня 2018 року заступником начальника Головного управління ДФС у Дніпропетровській області винесено постанову №321 про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.164-1 та ч.1 ст.165-1 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу у розмірі 680 грн.

Правомірність та обґрунтованість вказаної постанови є предметом спору, який передано на вирішення суду.

За наслідками перегляду судового рішення колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для задоволення позову з огляду на наступне.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 8 ст. 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове соціальне страхування» платники єдиного внеску зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за відповідний базовий звітний період - календарний місяць, не пізніше ніж через 20 календарних днів з дня закінчення цього періоду, крім гірничих підприємств, які зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за відповідний базовий звітних період, не пізніше 28 числа місяця, що настає за базовим звітним періодом. У разі несвоєчасної або не в повному обсязі сплати єдиного внеску до платника застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про збір та ведення обліку єдиного внеску, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність. Єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника.

Відповідно до ст. 164-1 КУпАП неподання або несвоєчасне подання громадянами декларацій про доходи чи включення до декларацій перекручених даних, неведення обліку або неналежне ведення обліку доходів і витрат, для яких законами України встановлено обов'язкову форму обліку тягне за собою попередження або накладення штрафу у розмірі від трьох до восьми неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Дії, передбачені частиною першою цієї статті, вчинені особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за те ж порушення тягнуть за собою накладення штрафу у розмірі від п'яти до восьми неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно з ч. 1 ст. 165-1 КУпАП неподання, несвоєчасне подання звітності щодо єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування або подання недостовірних відомостей, що використовуються в Державному реєстрі загальнообов'язкового державного соціального страхування, іншої звітності та відомостей, передбачених законами України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" і "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", тягнуть за собою накладення штрафу на посадових осіб підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності від тридцяти до сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно статті 254 КУпАП про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності.

Протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається у двох екземплярах, один з яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Відповідно до ст. 268 КУпАП, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Глава 22 КУпАП визначає порядок розгляду справ про адміністративне правопорушення.

Так, у ст.280 вказаної глави КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст.283 КУпАП розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова виконавчого органу сільської, селищної, міської ради по справі про адміністративне правопорушення приймається у формі рішення.

У справі про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить одну з таких постанов: 1) про накладення адміністративного стягнення 2) про застосування заходів впливу, передбачених статтею 24-1 цього Кодексу; 3) про закриття справи (ч.1 ст.284 КУпАП).

Аналіз наведених норм свідчить про існування певного порядку, при дотриманні якого орган (посадова особа) має повноваження приймати постанову про накладення адміністративного стягнення.

В матеріалах справи міститься лист від 04 грудня 2018 року №74450/10/04-36-13-05 яким Головне управління ДФС у Дніпропетровській області запросило ОСОБА_1 для складення протоколів про адміністративне правопорушення на 11 грудня 2018 року о 15:00 год. Зазначеним листом також визначено дату розгляду справи про адміністративне правопорушення - 14 грудня 2018 року о 15:00 год.

Однак, зазначений лист позивач отримав лише 14 грудня 2018 року, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення поштового відправлення.

11 грудня 2018 року працівниками Головного управління ДФС у Дніпропетровській області був складений акт про неявку ОСОБА_1 для складання та підпису протоколів.

Водночас, 11 грудня 2018 року відносно позивача складені протоколи про адміністративні правопорушення №321 та №322.

Зазначені протоколи ОСОБА_1 отримав лише 14 грудня 2018 року, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Враховуючи наведені обставини та з урахуванням ч. 1 ст. 268 КУпАП у відповідача взагалі не було достатніх правових підстав навіть для здійснення розгляду справи про адміністративне правопорушення відносно позивача, оскільки зазначеною імперативною нормою прямо передбачено, що під час відсутності особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Таким чином, позивачу не було забезпечено реальної можливості реалізувати своє право на захист під час адміністративного переслідування, зокрема надати пояснення, викласти заперечення, скористатися послугами адвоката тощо, чим порушено ст. 55 Конституції України та ст. 268 КУпАП.

Отже, відповідачем при винесенні спірної постанови було допущено грубі порушення процедури притягнення до адміністративної відповідальності.

При цьому, апеляційний суд враховує правову позицію, висловлену в рішенні Європейського Суду з прав людини від 20.10.2011 р. у справі "Рисовський проти України" (RYSOVSKYY v. UKRAINE), в якому Суд зазначив, що принцип "належного урядування", зокрема передбачає, що державні органи повинні діяти в належний і якомога послідовніший спосіб. При цьому, на них покладено обов'язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах. Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість уникати виконання своїх обов'язків.

Згідно зі ст. 17 Закон України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" Суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

При цьому, ані в суді першої інстанції, ані в ході адміністративного провадження відповідачем не було наданою жодних доказів, які б підтверджували правомірність прийняття ним спірної постанови, зокрема в частині щодо дотримання відповідної процедури притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

Також, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції щодо пропуску відповідачем строку притягнення до адміністративної відповідальності, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 38 КУпАП адміністративне стягнення може бути накладено не пізніш як через два місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через два місяці з дня його виявлення.

Відповідно до ч. 8 ст. 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця.

З огляду на зазначене і те, що платник єдиного внеску зобов'язаний нараховувати та сплачувати єдиний внесок щомісячно, не пізніше 20 числа наступного місяця, правопорушення передбачене ч. 1 ст. 165-1 КУпАП не має ознак триваючого правопорушення.

Як зазначено вище, останнім з встановлених податковою перевіркою періодів, у якому ОСОБА_1 було порушено порядок нарахування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, є грудень 2017 року, тому передбачений ст.38 КУпАП двомісячний строк мав обчислюватись не від дати складання акту податкової перевірки № 66506/04-36-13-05/214840033 від 20.11.2018 року, а від дати вчинення самого правопорушення.

Таким чином, на час винесення постанови про накладання адміністративного стягнення №321 від 14.12.2018 року сплинув встановлений ст.38 КУпАП строк притягнення особи до адміністративної відповідальності, а тому відповідачем неправомірно притягнуто позивача до адміністративної відповідальності за правопорушення передбачене ч. 1 ст. 165-1 КУпАП.

На підставі зазначеного, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції під час розгляду цієї справи об'єктивно, повно та всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, дав їм правильну юридичну оцінку і ухвалив законне, обґрунтоване рішення без порушень норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому рішення суду першої інстанції у цій справі необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись: пунктом 1 частини 1 статті 315, ст.ст. 316, 321, 322 КАС України, Третій апеляційний адміністративний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Дніпропетровській області - залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 12 березня 2019 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий - суддя Д.В. Чепурнов

суддя В.В. Мельник

суддя С.В. Сафронова