Справа № 826/6960/18
Суддя: Кармазін О.А.
Дата ухвалення: 2019-05-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

14 травня 2019 року № 826/6960/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Кармазіна О.А., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом

Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Даніель»

до

Головного управління ДФС у м. Києві

про

визнання незаконною та скасування вимоги,-

В С Т А Н О В И В:

Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Даніель» (02098, м. Київ, вул. Дніпровська набережна, 13, код ЄДР: 26475516) (далі - позивач, ПАТ «КБ «Даніель») звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління ДФС у м. Києві (04655, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19, код ЄДР: 39669867) (далі - відповідач, ГУ ДФС у м. Києві), в якому просить:

визнати протиправними дії відповідача щодо застосування штрафних санкцій та нарахування недоїмки за несплату єдиного внеску, штрафів та пені на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у розмірі 953 780,83 грн.;

скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 05.03.2018 № Ю-9187-17, якою до позивача застосовано штрафні санкції у розмірі 953 780,83 грн.

Позиція позивача.

Обґрунтовуючи протиправність оскаржуваної вимоги представник позивача зазначив наступне.

Постановою Національного банку України від 16.01.2014 № 14 ПАТ «КБ «Даніель» віднесено до категорії неплатоспроможних.

Рішенням виконавчої дирекції ФГВФО від 16.01.2014 № 1 «Про виведення з ринку та здійснення тимчасової адміністрації» з 17.01.2014 в ПАТ «КБ «Даніель» запроваджено тимчасову адміністрацію.

Рішенням виконавчої дирекції ФГВФО від 16.04.2014 № 29 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «КБ «Даніель» та призначення Уповноваженої особи Фонду на ліквідацію» розпочато процедуру ліквідації банку. Оголошення про ліквідацію банку було опубліковано в газеті «Урядовий кур'єр» № 73 (5202) від 19.04.2014 та в газеті «Голос України» № 78 (5828) від 19.04.2014.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 05.04.2018 № 990 «Про продовження строку ліквідації ПАТ «КБ «Даніель» строк ліквідації банку продовжено до 14.04.2019.

Представник позивача зазначає, що зважаючи на процедуру ліквідації, в якій перебуває ПАТ «КБ «Даніель» на момент винесення податковою інспекцією оскаржуваної вимоги, до правовідносин, які виникають між банком та кредиторами слід застосовувати норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» із змінами внесеними Законом України від 26.11.2015 № 835-VIII, зокрема, ст.ст. 46, 49, 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Також представник позивача додав, що сума недоїмки у розмірі 953 780,83 грн., виникла у банку за період до введення тимчасової адміністрації та початку процедури ліквідації.

Представник банку звертає увагу суду на те, що раніше отримані вимоги були оскаржені до суду, але незважаючи на наявні рішення судів, які встановили факти неправомірних дій, контролюючим органом знову виставлено вимогу щодо стягнення недоїмки, що є грубим порушенням вимог Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Посилаючись на п. 1.3 статті 1 Податкового кодексу України представник банку зазначає, що ПК України не регулює питання погашення податкових зобов'язань або стягнення податкового боргу з осіб, на яких поширюються судові процедури, визначені Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом, з банків, на які поширюються норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та погашення зобов'язань зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, зборів на обов'язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій.

Представник позивача також зазначає, що відповідно до п. 3 ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється нарахування неустойки (штрафів, пені) інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), а також зобов'язань перед кредиторами, у тому числі не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобов'язань банку.

Крім того, останній додав, що нормами Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачено, що під час здійснення ліквідації у банку не виникає жодних додаткових зобов'язань (у тому числі зі сплати податків і зборів, обов'язкових платежів), крім витрат безпосередньо пов'язаних із здійсненням ліквідаційної процедури. Вимоги за зобов'язаннями банку із сплати податків і зборів обов'язкових платежів, що виникли під час проведення ліквідації, можуть пред'являтися тільки в межах ліквідаційної процедури та погашаються у сьому чергу відповідно до статті 52 цього Закону.

Відтак, на думку представника позивача, оскільки недоїмка виникла до введення тимчасової адміністрації і до проведення ліквідаційної процедури податкова інспекція у відповідності із вимогами Закону повинна була звернутися до Уповноваженої особи на ліквідацію ПАТ «КБ «Даніель» протягом 30-денного терміну з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії із заявою про свої кредиторські вимоги до банку. Натомість заяв про кредиторські вимоги до банку від податкової не надходило.

Підсумовуючи викладене представник банку додав, що вимоги кредиторів які виникли до ліквідації банку, у тому числі органів ДФС України, протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку, заявляються уповноваженій особі Фонду та відхиляються/приймаються і сплачуються згідно з вимогами Закону. Будь-які вимоги, що надійшли після закінчення цього строку, вважаються погашеними, з огляду на що кредиторські вимоги відповідача, які виставлені у вимозі про сплату боргу від 05.03.2018 № Ю-9187-17 у розмірі 953 780,84 грн., у відповідності до ч. 2 ст. 45 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» вважаються погашеними, у зв'язку з чим представник банку просить суд задовольнити позов у повному обсязі.

Позиція відповідача.

Відповідач надав суду відзив проти позову, в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог зазначивши, що згідно облікових даних інформаційної системи органу доходів і зборів, станом на 28.02.2018 загальна сума заборгованості ПАТ «КБ «Даніель» становила 953 780,83 грн., а відтак ГУ ДФС у м. Києві сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 05.03.2018 № Ю-9187-17, у зв'язку з чим, представник відповідача наголошує на правомірності оскаржуваної вимоги.

Процесуальні дії, вчинені у справі.

Ухвалою судді Окружного адміністративного суду міста Києва Кармазіна О.А . від 26.06.2018 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі. Вирішено розглядати справу за правилами загального позовного провадження.

20.09.2018 на підставі ч. 3 ст. 194 КАС України ухвалено про продовження розгляду справи в письмовому провадженні.

Встановлені судом обставини.

Розглянувши подані документи і матеріали, вислухавши пояснення присутніх представників сторін, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Постановою Національного банку України від 16.01.2014 № 14 ПАТ «КБ «Даніель» віднесено до категорії неплатоспроможних.

Того ж дня, виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 16.01.2014 прийнято рішення № 1 про здійснення тимчасової адміністрації та призначення уповноваженої особи Фонду на здійснення тимчасової адміністрації Фонду у ПАТ «КБ «Даніель».

Зі змісту вказаного рішення видно, що з 17.01.2014 розпочато процедуру виведення ПАТ «КБ «Даніель» з ринку та здійснення в ньому тимчасової адміністрації.

Відповідно до Постанови Правління Національного банку України від 15.04.2014 № 217 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Даніель» виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення від 16.04.2014 № 29 «Про початок здійснення процедури ліквідації публічного акціонерного «Комерційний банк «Даніель» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію ПАТ «Комерційний банк «Даніель» провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Фонду Ожга Євгенія Вікторовича з 17 години 30 хвилин 16.04.2014 по 15.04.2015.

12.03.2015 виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення № 57 «Про продовження строку ліквідації ПАТ «Комерційний банк «Даніель», відповідно до якого строк ліквідації банку продовжено до 14.04.2016 включно, а рішенням від 30.03.2017 № 1258 строк ліквідації продовжено до 13.04.2018.

Натомість, 05.03.2018 відповідачем сформовано податкову вимогу № Ю-9187-17 про сплату боргу (недоїмки), якою зобов'язано ПАТ «КБ «Даніель» сплатити штраф у розмірі 953 780,83 грн.

27.03.2018 Публічне акціонерне товариство «КБ «Даніель» звернулося до ДФС України із скаргою № 1-04-128 щодо скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 05.03.2018 № Ю-9187-17.

Однак, рішенням ДФС України від 20.04.2018 № 13833/6/99-99-11-02-02-25 вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 05.03.2018 № Ю-9187-17 залишено без змін, а скаргу ПАТ «КБ «Даніель» від 27.03.2018 № 1-04-128 без задоволення.

Позивач, вважаючи вказану вимогу такою, що порушує його права, звернувся з даним позовом до суду.

Вирішуючи спір по суті, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України, у редакції з 15.12.2017) у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Основним нормативно-правовим актом, що визначає правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку є Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» з наступними змінами та доповненнями у редакції на час виникнення спірних правовідносин.

В силу приписів ч. 4 ст. 8 вказаного Закону порядок нарахування, обчислення і сплати єдиного внеску визначається цим Законом, в частині адміністрування - Податковим кодексом України, та прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Відповідно до п.п. 2 та 3 ст. 13 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» органи доходів і зборів мають право, зокрема, проводити перевірки на підприємствах, в установах і організаціях, у осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, фізичних осіб - підприємців бухгалтерських книг, звітів, кошторисів та інших документів про нарахування, обчислення та сплату єдиного внеску, достовірності відомостей, поданих до Державного реєстру, отримувати необхідні пояснення, довідки і відомості (зокрема письмові) з питань, що виникають під час такої перевірки; вимагати від керівників та інших посадових осіб підприємств, установ і організацій, осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, а також від фізичних осіб - підприємців усунення виявлених порушень законодавства про збір та ведення обліку єдиного внеску.

Документальні та камеральні перевірки проводяться у порядку, встановленому Податковим кодексом України.

Водночас, відповідно до п. 1.3 ст. 1 ПК України цей Кодекс не регулює питання погашення податкових зобов'язань або стягнення податкового боргу з осіб, на яких поширюються судові процедури, визначені Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», з банків, на які поширюються норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», та погашення зобов'язань зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, зборів на обов'язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій.

Оскільки станом на 05.03.2018 і станом на час розгляду справи ПАТ «КБ «Даніель» перебуває в процесі ліквідації згідно вищенаведених актів Національного банку України та Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, то на нього поширюються вимоги Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) Вказаний Закон є спеціальним відносно інших законодавчих актів України у спірних правовідносинах.

Згідно з ч. 1 ст. 1 вказаного Закону встановлюються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків.

Пунктом 16 ч. 1 ст. 2 вказаного Закону передбачено, що тимчасова адміністрація - це процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом, а відповідно до пункту 6 статті 2 цього Закону ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.

Відповідно до ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), а також зобов'язань перед кредиторами, у тому числі не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобов'язань банку, нарахування відсотків за зобов'язаннями банку перед вкладниками та кредиторами.

При цьому, ч. 2 ст. 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачено, що з дня початку процедури ліквідації банку: припиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів)) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Якщо в банку, що ліквідується, здійснювалася тимчасова адміністрація, з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку тимчасова адміністрація банку припиняється. Керівники банку звільняються з роботи у зв'язку з ліквідацією банку; банківська діяльність банку завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню або збільшенню ліквідаційної маси; строк виконання всіх грошових зобов'язань банку та зобов'язання щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів) вважається таким, що настав; нарахування відсотків, комісійних, штрафів, інших очікуваних доходів за активними операціями банку може припинятися у терміни, визначені договорами з клієнтами банку у разі, якщо це сприятиме збереженню або збільшенню ліквідаційної маси.

В той же час, згідно з ч. 3 ст. 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час здійснення ліквідації у банку не виникає жодних додаткових зобов'язань (у тому числі зі сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), крім витрат, безпосередньо пов'язаних із здійсненням ліквідаційної процедури.

Вимоги за зобов'язаннями банку із сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), що виникли під час проведення ліквідації, можуть пред'являтися тільки в межах ліквідаційної процедури та погашаються у сьому чергу відповідно до статті 52 цього Закону.

З аналізу вищевикладених норм вбачається, що під час тимчасової адміністрації банку або його ліквідації уповноваженою особою Фонду, погашення сум грошових зобов'язань здійснюється у порядку встановленому Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», при цьому нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів) під час тимчасової адміністрації не здійснюється, а також під час здійснення ліквідації у банку не виникає жодних додаткових зобов'язань.

При цьому, суд зазначає, що вимоги за зобов'язаннями банку із сплати податків і зборів, що виникли вже безпосередньо під час самої процедури ліквідації можуть пред'являтися тільки в межах самої процедури ліквідації та погашаються у сьому чергу.

Так, згідно з ст. 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» кошти, одержані в результаті ліквідації та продажу майна (активів) банку, спрямовуються Фондом на задоволення вимог кредиторів у такій черговості: 1) зобов'язання, що виникли внаслідок заподіяння шкоди життю та здоров'ю громадян; 2) грошові вимоги щодо заробітної плати, що виникли із зобов'язань банку перед працівниками до прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку; 3) вимоги Фонду, що виникли у випадках, визначених цим Законом, у тому числі покриття витрат Фонду, передбачених пунктом 7 частини другої статті 20 цього Закону, витрат, пов'язаних із консолідованим продажем активів Фондом; 4) вимоги вкладників - фізичних осіб (у тому числі фізичних осіб - підприємців), які не є пов'язаними особами банку, у частині, що перевищує суму, виплачену Фондом; 5) вимоги Національного банку України, що виникли в результаті зниження вартості застави, наданої для забезпечення кредитів рефінансування; 6) вимоги фізичних осіб (у тому числі фізичних осіб - підприємців), які не є пов'язаними особами банку, платежі яких або платежі на ім'я яких заблоковано; 7) вимоги інших вкладників, які не є пов'язаними особами банку, юридичних осіб - клієнтів банку, які не є пов'язаними особами банку; 8) інші вимоги, крім вимог за субординованим боргом; 9) вимоги кредиторів банку (фізичних осіб, у тому числі фізичних осіб - підприємців, а також юридичних осіб), які є пов'язаними особами банку; 10) вимоги за субординованим боргом.

Вимоги до банку, незадоволені за недостатністю його майна, вважаються погашеними, що не позбавляє Фонд або уповноважену особу Фонду права звертатися з вимогами до пов'язаної з банком особи у порядку, визначеному частиною п'ятою цієї статті.

Вимоги кожної наступної черги задовольняються в міру надходження коштів від продажу майна (активів) банку після повного задоволення вимог попередньої черги. У разі якщо обсяг коштів, одержаних від продажу майна (активів), недостатній для повного задоволення всіх вимог однієї черги, вимоги задовольняються пропорційно до суми вимог, що належать кожному кредитору однієї черги. У разі відмови кредитора від задоволення визнаної в установленому порядку вимоги Фонд не враховує суму грошових вимог цього кредитора (ч. 4 ст. 52 Закону).

Відповідно до ч. 5 ст. 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд або уповноважена особа Фонду у разі недостатності майна банку звертається до пов'язаної з банком особи, дії або бездіяльність якої призвели до заподіяння кредиторам та/або банку шкоди, та/або пов'язаної з банком особи, яка внаслідок таких дій або бездіяльності прямо чи опосередковано отримала майнову вигоду, з вимогою про відшкодування шкоди, заподіяної банку. Фонд або уповноважена особа Фонду також має право заявити вимоги до небанківської фінансової установи, якою від фізичних осіб залучені як позики або вклади кошти, що згідно з цим Законом прирівнюються до вкладів.

В той же час, відповідно до ч. 5 ст. 45 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку кредитори мають право заявити Фонду про свої вимоги до банку. Вимоги фізичних осіб-вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами не заявляються.

Тобто, беручи до уваги вищезазначені норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», суд повторно зазначає, що у разі виникнення під час проведення ліквідації банку зобов'язань останнього із сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), контролюючий орган має право на задоволення своїх вимог у сьомій черзі погашення. При цьому, передумовою для такого погашення у сьомій черзі є звернення із заявою до Фонду протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку.

Суд зазначає, що позивачем сам факт наявності у нього заборгованості по сплаті ЄСВ не заперечується, проте, з огляду на особливості ліквідаційної процедури, визначені Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», процедури стягнення податкового боргу, передбачені ПК України, в тому числі, і положення Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», до її стягнення застосовані бути не можуть, а у разі виникнення зобов'язань зі сплати податків та зборів безпосередньо під час здійснення самої ліквідації перед кредиторами, вимоги таких кредиторів задовольняються за умов подання кредитором до Фонду заяви протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку та, як наслідок включення такого кредитора до переліку кредиторів у сьому чергу погашення.

Як вже було встановлено судом Постановою Національного банку України від 16.01.2014 № 14 ПАТ «КБ «Даніель» віднесено до категорії неплатоспроможних.

Того ж дня, виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 16.01.2014 прийнято рішення № 1 про здійснення тимчасової адміністрації та призначення уповноваженої особи Фонду на здійснення тимчасової адміністрації Фонду у ПАТ «КБ «Даніель».

Зі змісту вказаного рішення видно, що з 17.01.2014 розпочато процедуру виведення ПАТ «КБ «Даніель» з ринку та здійснення в ньому тимчасової адміністрації.

Оголошення про запровадження тимчасової адміністрації на ліквідацію банку та початок процедури ліквідації ПАТ «КБ «Даніель» було оприлюднене відповідно до норм Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» на сайті Фонду, а саме: 17.01.2014 (http://www.fg.gov.ua/not-paying/liquidation/56-daniel/850-613-shanovni-vkladnyky-ta-inshi-kredytory-publichnoho-akcionernoho-tovarystva-komercijnyj-bank-daniel).

17.04.2014 на сайті Фонду розміщено оголошення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «КБ «Даніель» (http://www.fg.gov.ua/not-paying/liquidation/56-daniel/949-683-vkladnykam-ta-inshym-kredytoram-publichnoho-akcionernoho-tovarystva-komercijnyj-bank-daniel).

Відтак, починаючи з 17.04.2014, а саме з моменту оголошення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «КБ «Даніель», кредитори банку ПАТ «КБ «Даніель» протягом 30 днів повинні були звернутися із заявою до ФГВФО щодо включення до переліку кредиторів задля задоволення їх вимог.

12.03.2015 виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення № 57 «Про продовження строку ліквідації ПАТ «КБ «Даніель», відповідно до якого строк ліквідації банку продовжено до 14.04.2016 включно, рішенням від 30.03.2017 № 1258 строк ліквідації продовжено до 13.04.2018, а рішенням від 05.04.2018 № 990 до 14.04.2019.

05.03.2018 відповідачем прийнято вимогу про сплату ПАТ «КБ «Даніель» боргу (недоїмки) № Ю-9187-17, якою до позивача застосовано штрафні санкції у розмірі 953 780,83 грн.

Поряд з цим, аналізуючи зміст самої вимоги, суд зазначає, що в оскаржуваній вимозі не зазначено жодних реквізитів акта документальної перевірки, на підставі якого така вимога винесена, як і відсутні будь-які посилання на період, в якому виник борг (недоїмка), який вимагається сплатити.

Більш того, податковим органом, як в оскаржуваній вимозі, так і у відзиві на адміністративний позов, зазначено лише, що сума заборгованості позивача станом на 28.02.2018 складає 953 780,83 грн.

Поряд з цим, з витребуваних судом документів, а саме: облікової картки ПАТ «КБ «Банк» з ЄСВ видно, що штрафна санкція за несвоєчасну сплату платежу з ЄСВ нарахована 31.03.2014 у розмірі 672 621,30 на підставі документу № ST17INFO з 21.02.2014 по 31.03.2014.

Тобто, зобов'язання зі сплати ЄСВ виникло у період тимчасової адміністрації та ліквідації ПАТ «КБ «Банк», а відтак, відповідач починаючи з 17.04.2014 зобов'язаний був протягом 30 днів звернутися із заявою про включення до переліку кредиторів на погашення його вимог у сьому чергу.

Між тим, суд зазначає, що матеріали справи не містять жодних доказів (заяви) відносно того, що податковий орган звертався до Фонду із заявою щодо погашення банком зобов'язань зі сплати ЄСВ у сьомій черзі.

Відтак, податковим органом порушено принцип обґрунтованості дій щодо нарахування штрафу по сплаті ЄСВ та прийняття оскаржуваної вимоги, оскільки відповідачем не доведено обставин щодо періоду нарахування позивачу спірною вимогою ЄСВ та на підставі яких саме матеріалів (документів) та перевірки проведено таке нарахування. Вказане виключає можливість встановлення належності такої суми до періоду проведення ліквідації та безпосередню пов'язаність з такою процедурою або до періоду до початку названої процедури і, як наслідок, необхідності звернення з такими вимогами у встановлені ч. 2 ст. 45 зазначеного Закону строки або до ст. 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Крім іншого суд зазначає, що сам по собі факт наявності заборгованості відповідно до облікових даних інформаційної системи фіскального органу, не є, в контексті наведених норм чинного законодавства, підставою для нарахування штрафу (недоїмки) по ЄСВ та, як наслідок, винесення вимоги про її сплату, оскільки контролюючий орган, зважаючи на особливість встановленої Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» процедури стягнення, повинен перевірити період виникнення такої заборгованості та, лише у разі встановлення, що така заборгованість виникла під час проведення ліквідації та безпосередньо пов'язана з такою процедурою, нараховувати недоїмку, прийняти вимогу, направити її боржнику та звернутись із заявою до Фонду щодо задоволення таких вимог у сьомій черзі погашення, в протилежному випадку заборгованість, в силу вимог ч. 8 ст. 49 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», вважається погашеною.

Зважаючи на викладене у сукупності, суд дійшов висновку, що дії відповідача щодо нарахування позивачу недоїмки по єдиному внеску у розмірі 953 780,84 грн. є протиправними та, відповідно, вимога про сплату боргу (недоїмки) від 05.03.2018 № Ю-9187-17 є протиправною та такою, що підлягає скасуванню.

Водночас, згідно з п. 2 ч. 1 ст. 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

За змістом статті 246 КАС України у мотивувальній частині рішення зазначаються, зокрема: обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини; докази, відхилені судом, та мотиви їх відхилення; мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. У резолютивній частині рішення зазначаються, зокрема: висновок суду про задоволення позову чи про відмову в позові повністю або частково щодо кожної із заявлених вимог.

Отже, питання щодо встановлення тих чи інших обставин, у тому числі, що сума боргу, встановлена спірною вимогою, вважається погашеною є предметом аналізу у рішенні суду, про що зазначається у його мотивувальній частині.

Разом з тим, резолютивна частина рішення містить висновок суду про задоволення позову чи про відмову в позові повністю або частково щодо кожної із заявлених вимог, зокрема, про визнання протиправним та скасування індивідуального акта (вимоги), тобто у суду відсутні підстави визнати у мотивувальній частині рішення, що сума боргу, встановлена спірною вимогою, вважається погашеною.

Крім того, позивачем не наведено аргументів та доводів, яким чином у такий спосіб буде захищено або порушено його права у сфері публічно-правових відносин.

Поряд з цим, не підлягають задоволенню позовні вимоги в частині визнання неправомірними дій відповідача щодо застосування штрафних санкцій, штрафів та пені на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в сумі 953 780,84 грн., з огляду на те, що спірною вимогою позивачу нараховано виключно недоїмку (єдиний внесок), без нарахувань штрафних санкцій (штрафів та пені), що підтверджується змістом самої вимоги (т. 1 а.с. 28).

В той же час, зміст принципу офіційного з'ясування всіх обставин у справі, передбачений п. 4 ч. 3 ст. 2 КАС України, зобов'язує адміністративний суд до активної ролі у судовому засіданні, в тому числі і до уточнення змісту позовних вимог, з наступним обранням відповідного способу захисту порушеного права.

З огляду на викладене, а також з метою ефективного, повного та належного захисту порушених прав позивача, суд вважає за необхідне захистити порушені права позивача шляхом визнання протиправними дій ГУ ДФС у м. Києві щодо нарахування позивачу недоїмки по єдиному внеску в сумі 953 780, 84 грн. та визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 05.03.2018 № Ю-9187-17, винесеної ГУ ДФС у м. Києві.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Частиною 2 ст. 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положеннями ч. 1 ст. 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В порушення вимог вказаної норми, відповідачем не надано суду жодних належних і допустимих у розумінні ст. 73 КАС України доказів, які б підтверджували правомірність прийняття оскаржуваної вимоги.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що позов є частково обґрунтованим та таким, що підлягає частковому задоволенню.

За таких умов, судові витрати, здійснені позивачем, стягуються відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України на його користь за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі.

Керуючись положеннями статей 2, 5 - 11, 19, 72 - 77, 90, 139, ст. ст. 241 - 246, 250, 251, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Даніель» (02098, м. Київ, вул. Дніпровська набережна, 13, код ЄДР: 26475516) задовольнити частково.

2. Визнати протиправними дії Головного управління ДФС у м. Києві щодо нарахування Публічному акціонерному товариству «Комерційний банк «Даніель» недоїмки по єдиному внеску в сумі 953 780,84 грн. (дев'ятсот п'ятдесят три тисячі сімсот вісімдесят гривень вісімдесят чотири копійки).

3. Визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 05.03.2018 № Ю-9187-17, винесену Головним управлінням ДФС у м. Києві.

4. У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

5. Стягнути на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Даніель» (02098, м. Київ, вул. Дніпровська набережна, 13, код ЄДР: 26475516) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у м. Києві (04655, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19, код ЄДР: 39669867) понесені судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 14 306,71 грн. (чотирнадцять тисяч триста шість гривень 71 копійка).

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 КАС України. Рішення суду може бути оскаржено за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295 - 297 КАС України з урахуванням положень п/п. 15.5 п. 15 Розділу VII "Перехідні положення" КАС України (в редакції Закону № 2147-VIII).

Суддя О.А. Кармазін