Справа № 160/9806/18
Суддя: Віхрова Вікторія Станіславівна
Дата ухвалення: 2019-04-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 квітня 2019 року справа № 160/9806/18
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Віхрової В.С.
при секретарі судового засідання Мосесові А.Р.
представника позивача Захарової Г.В.
представника відповідача Донцова Є.Е.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою Приватного акціонерного товариства "Макіївський завод "Лазер" до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -
26.12.2018 р. до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Приватного акціонерного товариства "Макіївський завод "Лазер" (надалі - позивач) до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області (надалі - відповідач) в якій позивач просить:
За результатами автоматизованого розподілу справ між суддями Дніпропетровського окружного адміністративного суду справа 160/9806/18 передана судді Віхровій В.С.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28.12.2018 р. позовну заяву було залишено без руху.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06.02.2019 р. позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, підготовче судове засідання призначено на 27.02.2019 р. о 10:40 год.
25.02.2019 р. через канцелярію Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов відзив на позовну заяву, зміст якого аналогічний змісту акту перевірки.
У підготовче судове засідання 27.02.2019 р. прибули уповноважені представники сторін. Для підготовки представником позивача відповіді на відзив на позовну заяву, розгляд справи відкладено до 13:40 год. 11.03.2019 р.
04.03.2019 р. через канцелярію Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла відповідь на відзив на позовну заяву, відповідно до змісту якої позивач наполягає на задоволенні позовних вимог.
У зв`язку із заявою представника позивача про відкладення розгляду справи, підготовче судове засідання 11.03.2019 р. відкладено до 11:20 год. 05.04.2019 р.
03.04.2019 р. через канцелярію Дніпропетровського окружного адміністративного суду представником позивача були долучені додаткові документи по справі.
У підготовче судове засідання 05.04.2019 р. прибули уповноважені представники сторін. Судом ухвалено закінчити підготовче провадження у справі та призначити справу до розгляду по суті на 17.04.2019 р. об 11:40 год.
У судове засідання 17.04.2019 р. прибули уповноважені представники сторін.
Представник позивача на задоволенні позовних вимог наполягав, просив позовні вимоги задовольнити.
Представник відповідача проти заявленого позову заперечував у повному обсязі.
Повно та всебічно дослідивши матеріали справи, оцінивши докази наявні у суду, заслухавши пояснення сторін, суд, встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини.
1) п. 44.1, п. 44.2 ст. 44, п.п. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134, п. 135.1 ст. 135 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на прибуток на загальну суму 2 102 907 грн., в т.ч. за 2015 рік - 402 689 грн., за 2016 рік - 1 700 218 грн.;
2) п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України, в результаті чого, занижено податок на додану вартість на загальну суму 1 725 856 грн., в тому числі: за квітень 2015 року - 114 758 грн., за травень 2015 року - 332 674 грн., за березень 2016 року - 354 776 грн., за квітень 2016 року - 923 648 грн.;
3) п. 51.1 ст. 51, п. 176.2б ст. 176 Податкового кодексу України податкові розрахунки за формою 1ДФ за І квартал 2015 року, ІІ квартал 2015 року, ІІІ квартал 2015 року, ІV квартал 2015 року, І квартал 2016 року, ІІ квартал 2016 року, ІІІ квартал 2016 року, IV квартал 2016 року, І квартал 2017 року, ІІ квартал 2017 року, ІІІ квартал 2017 року, ІV квартал 2017 року надані з інформацією не в повному обсязі.
За наслідками встановлених порушень, відповідачем винесені наступні податкові повідомлення-рішення:
Висновки Акту перевірки, які стали підставами для винесення контролюючим органом спірних податкових повідомлень-рішень, ґрунтуються на наступних обставинах.
В ході перевірки було встановлено, що в періоді з 2015-2016 рр. ПрАТ «МЗ «Лазер» мало взаємовідносини з ризиковими контрагентами-постачальниками в частині придбання ТМЦ, а саме: кругів, листів, балок, труб в асортименті та ін., постачання яких не підтверджуються походженням товару (обрив ланцюга та пересорт, пояснення посадових осіб підприємств-контрагентів про непричетність до ведення господарської діяльності), а саме:
Загальна сума придбання ТМЦ складає - 7 670 544,86 грн. в т.ч. ПДВ - 1 278 424,15 грн. Від ТОВ "Кордон Трейд" (код ЄДПРОУ 40041739) протягом лютого-квітня 2016 року ПpАТ «Макіївський завод «Лазер» отримало ТМЦ в асортименті, а саме: підшипники, круги, листи, труби в асортименті.
При дослідженні ланцюга постачання зазначеного товару встановлено, що ТОВ Кордон «Трейд» з моменту реєстрації підприємства (01.10.2015 рік - період стовідсоткової реєстрації податкових накладних) ТМЦ, які були реалізовані на адресу ПрАТ «Макіївський завод «Лазер» придбано не було, основних фондів не мало, що свідчить про обрив ланцюга постачання зазначеної номенклатури товару.
Під час проведення перевірки встановлено, що первинні документи та податкову звітність підписано ОСОБА_3
Згідно бази даних АІС «Податковий Блок» відносно ТОВ "Кордон Трейд" (код ЄДПРОУ 40041739) міститься наступна інформація: кількість працівників встановити не має можливості в зв`язку з неподаною до ДПІ по місцю реєстрації звіту 1-ДФ; остання податкова звітність подана за травень 2016 року; звіт про фінансові результати суб`єкта малого підприємництва за 2016 рік не подано, У зв`язку із чим не можливо встановити наявність основних засобів.
Згідно бази даних ЄРПН ТОВ "Кордон Трейд" (код ЄДПРОУ 40041739) з 01.10.2015 року (з моменту реєстрації) не купувало послуг перевезення, транспортно-експедиційних послуг, при неможливості надання таких послуг власними силами. Також відсутнє придбання сировини та послуг, притаманній виробничий діяльності; придбання товарів (послуг), необхідних для ведення господарської діяльності, у т.ч.: газу, електроенергії, навантажувально-розвантажувальних робіт, послуг транспортування товарів, послуг оренди складських приміщень, та інше.
Аналізом ЄРПН в розрізі номенклатурних позицій протягом 2015-2016 рр. ТОВ "Кордон Трейд" встановлено наступне: ТОВ "Кордон Трейд" здійснює придбання великої кількості ТМЦ, що мають різноманітні характеристики та потребують застосування особливих умов їх транспортування та зберігання. Проте, їх обсяги та властивості не відповідають матеріально-технічним та технологічнім можливостям ТОВ "Кордон Трейд". Зокрема, придбано: борошно, кабеля, цукор, пшениця, кава, фільтра для води та інші, а реалізовано: листи, труби, круги, швелера в асортименті та інше. Тобто, асортимент придбаної номенклатури не відповідає реалізованій.
Загальна сума придбання ТМЦ складає 2 684 592,84 грн. в т.ч. ПДВ - 447 432,14 грн.
Від ТОВ "Гордон Сервіс" (код ЄДПРОУ 39378923) протягом січня 2015 року ПрАТ «Макіївський завод «Лазер» отримало ТМЦ в асортименті, а саме; швелера, труби, листи, круги, балки та інше.
При дослідженні ланцюга постачання зазначеного товару встановлено, що ТОВ «Гордон Сервіс" з моменту реєстрації підприємства (05.09.2014 рік) ТМЦ, які були реалізовані на адресу ПрАТ «Макіївський завод «Лазер» взагалі не придбав, основних фондів не мав, що свідчить про обрив ланцюга постачання зазначеної номенклатури товару.
Також, згідно даних Реєстру облікових карток суб`єктів фіктивного підприємництва 1С «Податковий блок» по ТОВ "Гордон Сервіс" (код ЄДПРОУ 39378923) 31.03.2015 р. застановлено ознаку фіктивності - ««Зареєстровано (перереєстровано) у органах державної реєстрації фізичними особами з подальшою передачею (оформленням) у володіння чи управління підставним (неіснуючим), померлим, безвісти зниклим особам або таким особам, що не мали наміру провадити фінансово-господарську діяльність або реалізовувати повноваження».
Під час проведення перевірки встановлено, що первинні документи та податкову звітність підписано ОСОБА_5
Згідно бази даних АІС «Податковий Блок» відносно ТОВ "Гордон Сервіс" (код ЄДПРОУ 39378923) міститься наступна інформація: кількість працівників - 5 осіб; остання податкова звітність подана за квітень 2015 року; звіт про фінансові результати суб`єкта малого підприємництва за 2015 рік не подано, тому не можливо встановити наявність основних засобів.
Згідно бази даних ЄРПН ТОВ "Гордон Сервіс" з 05.09.2014 року (з моменту реєстрації) по теперішній час не придбавало послуг перевезення, транспортно-експедиційних послуг, при неможливості надання таких послуг власними силами. Також відсутнє придбання сировини та послуг, притаманній виробничий діяльності; придбання товарів і послуг), необхідних для ведення господарської діяльності, у т.ч.: газу, електроенергії, навантажувально-розвантажувальних робіт, послуг транспортування товарів, послуг оренди складських приміщень, та інше.
Аналізом ЄРПН в розрізі номенклатурних позицій протягом 2014-2015 років ТОВ "Гордон Сервіс" встановлено наступне: ТОВ "Гордон Сервіс" здійснює придбання великої кількості ТМЦ, що мають різноманітні характеристики та потребують застосування особливих умов їх транспортування та зберігання. Проте, їх обсяги та властивості не відповідають матеріально-технічним та технологічнім можливостям ТОВ "Гордон Сервіс", зокрема, придбано: аксесуари до манікюру, засоби для догляду за взуттям, зубна паста, крема, мило в асортименті, яйця, пиво та інше та інші, а реалізовано: листи, труби, круги, швелера в асортименті та інше. Тобто, асортимент придбаної номенклатури не відповідає реалізованій.
Надані до перевірки ТТН мають недоліки, а саме: в графах пункт навантаження та пункт розвантаження не зазначено конкретної адреси. Відповідно до ф.20-ОПП ПрАТ «МЗ «Лазер» пункт розвантаження м.Макєєвка пгт. Свердлово не зазначено.
Викладене, на думку податкового органу, свідчить що ТОВ "Гордон Сервіс" створено без мети здійснення господарської діяльності для отримання прибутку та з метою створення виключено документообігу по нереальним господарським операціям для отримання податкової вигоди.
Надані до перевірки ТТН мають недоліки, а саме: в графах пункт навантаження та пункт розвантаження не зазначено конкретної адреси. Відповідно до ф.20-ОПП ПрАТ «МЗ «Лазер» пункт розвантаження Донецька обл. м.Красноармійськ не зазначено.
Відповідач вважає, що первинні документи, які стали підставою для формування податкового кредиту, виписані контрагентом від імені особи, яка заперечує свою участь у створенні та діяльності контрагента платника податків, зокрема й у підписанні будь-яких первинних документів, не можуть вважатися належно оформленими та підписаними повноважними особами звітними документами, які посвідчують факт придбання товарів, робіт чи послуг».
Згідно бази даних ЄРПН ТОВ «Морфо Крона» з 03.02.2010 року (з моменту реєстрації) не купувало послуг перевезення, транспортно-експедиційних послуг, при неможливості надання таких послуг власними силами. Також, відсутнє придбання сировини та послуг, притаманних виробничий діяльності; придбання товарів (послуг), необхідних для ведення господарської діяльності, у т.ч. газу, електроенергії, навантажувально- розвантажувальних робіт, послуг транспортування товарів, послуг оренди складських приміщень, та інше.
Досудовим розслідуванням встановлено, що в період 2015-2016 рр. група осіб, діючи за попередньою змовою на території Донецької, Київської, Дніпропетровської області та м. Києва, в порушення ст. 81,87,89 Цивільного Кодексу України, ст. 55, 55- 1,56,57,62,79,80,89 Господарського кодексу України та ст. 8, 24 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, створили ряд суб`єктів господарської діяльності (юридичних осіб) з метою прикриття незаконної діяльності, яка направлена на здійснення незаконних фінансово-господарських операцій по переводу безготівкових коштів у готівку з використанням поточних розрахункових рахунків зазначених підприємств, відкритих в формування витрат та податкового кредиту для інших суб`єктів підприємницької діяльності без фактичного здійснення господарських операцій з продажу (придбання) товарів (виконання робіт, надання послуг), документального оформлення безтоварних операцій.
Наявна інформація щодо зазначених контрагентів-постачальників відповідно до інформаційних баз даних та дослідженням первинних документів стали підставою для висновків під час проведення перевірки ПзАТ «Макіївський завод «Лазер» стосовно нереальності проведених господарських операцій та, як слідство, встановлення порушень податкового законодавства в частині заниження ПДВ та податку на прибуток.
Вищезазначене, на думку податкового органу, свідчить про те, що досліджувані господарські операції не містять розумних економічних причин (ділової мети), тобто відсутня кваліфікуюча ознака господарської діяльності - отримання доходу. Таким чином, вони не можуть вважатися вчиненими в межах господарської діяльності платника податків, оскільки для цілей оподаткування враховані операції не у відповідності з їх дійсною економічною метою.
Отже, сукупність фактів та обставин, що характеризують діяльність суб`єктів господарювання, задіяних в ланцюгу, свідчить те, що метою їх функціонування є створення виключно документообігу по нереальним господарським операціям для отримання податкової вигоди.
В межах проведення перевірки ПрАТ «Макіївський завод «Лазер» надано правову оцінку перерахованим коштам на користь вказаних контрагентів з урахуванням наступного.
Перерахування коштів за документально оформленими операціями з поставки товарів/послуг, що в реальності не відбулись, є іншими розрахунками, не пов`язаними з постачанням товарів/послуг. Згідно з Інструкцією про застосування Плану рахунків бухгалтерського обліку, активів, капіталу, зобов`язань і господарських операцій підприємств і організацій, затвердженою наказом Міністерства фінансів України від 30.11.1999 №291, зареєстрованою у Міністерстві юстиції України 21.12.1999 за №893/418, та п.5 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 10 «Дебіторська заборгованість», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 08.10.1999 р. №237, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 25.10.1999 за №725/4018, зазначеній операції у бухгалтерському обліку відповідає кореспонденція рахунків: Дт 377 «Розрахунки з іншими дебіторами» Кт 31 «Рахунки в банках».
Сам факт перерахування платником податків коштів контрагенту за відсутністю реального постачання останнім товарів/послуг не може зменшувати фінансовий результат до оподаткування, виходячи із такого.
Відповідно до п. 6 П(С)БО 16 витратами звітного періоду визнаються або зменшення активів, або збільшення зобов`язань, що призводить до зменшення власного капіталу підприємства (за винятком зменшення капіталу внаслідок його вилучення або розподілу власниками), за умови, що ці витрати можуть бути достовірно оцінені.
При цьому активи - ресурси, контрольовані підприємством у результаті минулих подій, використання яких, як очікується, призведе до отримання економічних вигод у майбутньому (п. З П(С)БО 1 «Загальні вимоги до фінансової звітності»).
Тобто, перерахування грошових коштів у бухгалтерському обліку ПРАТ «Макіївський завод «Лазер» підлягає відображенню наступним чином: Дт.377 «Розрахунки з іншими дебіторами» Кт.311 «Поточні рахунки в національній валюті» - 14 019 379,72 грн., в т.ч. за 2015 рік - 2 684 592,86 грн, за 2016 рік - 11 334 786,86 грн.
Відповідно до п. 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI (зі змінами та доповненнями) (надалі - ПКУ) для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Відповідно до п. 44.2 ст. 44 ПКУ для обрахунку об`єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування.
З урахуванням викладеного, відображення платниками податків в даних бухгалтерського обліку первинних документів, складених за відсутністю в дійсності господарської операції (яка не опосередковувалася будь-яким рухом активів (ані від задекларованих постачальників ані від інших, у т.ч. невстановлених осіб)), є порушенням п. 6 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 16 «Витрати», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.12.1999 р. №318.
Враховуючи викладене, перевіркою встановлено здійснення ПрАТ «Макіївський завод «Лазер» нереальних господарських операцій з придбання ТМЦ у зв`язку із відсутністю факту (джерела) його законного введення в обіг у попередніх ланках постачання та неможливістю виготовлення їх самостійно.
Враховуючи зазначене, дані операції направлені на безпідставне завищення витрат для зменшення фінансового результату з податку на прибуток та завищення податкового кредиту ПрАТ «Макіївський завод «Лазер».
Виходячи з вищевикладеного, перевіркою встановлено порушення ПрАТ «Макіївський завод «Лазер» пп. 134.1.1, п. 134.1 ст.134, п. 135.1 ст.135 ПКУ по взаємовідносинам з ТОВ «Кордон Трейд», ТОВ «Морфо Крона» (ТОВ «Автокомплектсервіс»), ТОВ «Гордон Сервіс» що призвело до заниження фінансового результату до оподаткування (прибуток або збиток), визначений у фінансовій звітності відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності загальну суму 11 682 816,41 грн, в т.ч. за 2015 рік - 2 237 160,70 грн, за 2016 р-9 445655,71 грн.
Аналогічні обставини були наведені представником відповідача у судових засіданнях та відображені у відзиві на позовну заяву.
З викладеного вбачається, що висновки акту перевірки ґрунтуються виключно на встановлених податковим органом порушеннях контрагентів позивача.
Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд виходить з наступного.
Відповідно до п.п.14.1.36 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.
Господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.
Системний аналіз вказаної норми свідчить, що лише в разі фактичного здійснення господарської операції документ може вважатися первинним та тим самим підтверджувати реальність проведення такої господарської операції. Тому, якщо фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку, навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством. А для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції, яка має спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.
Пунктом 138.2 ст. 138 Податкового кодексу України визначено, що витрати, які враховуються для визначення об`єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.
При цьому відповідно до пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.
Водночас відповідно до п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.
Аналіз вищевикладених норм податкового законодавства свідчить, що необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість є факт придбання послуг із метою їх використання в господарській діяльності. Тому податковий кредит для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично здійснені і підтвердженні належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.
Відповідно до п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.
Платник податку зобов`язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) -податкову накладну, у якій зазначаються в окремих рядках обов`язкові реквізити, визначені в п. 201.1 ст. 201 Податкового кодексу України.
Відповідно до п. 201.8 ст. 201 Податкового кодексу України право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 цього Кодексу.
Відповідно до п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.
Згідно п. 123.1 ст. 123 Податкового кодексу України у разі якщо контролюючий орган самостійно визначає суму податкового зобов`язання, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених підпунктами 54.3.1, 54.3.2, 54.3.4, 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, - тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 25 відсотків суми визначеного податкового зобов`язання, завищеної суми бюджетного відшкодування. При повторному протягом 1095 днів визначенні контролюючим органом суми податкового зобов`язання з цього податку, зменшення суми бюджетного відшкодування - тягне за собою накладення на платника податків штрафу у розмірі 50 відсотків суми нарахованого податкового зобов`язання, завищеної суми бюджетного відшкодування.
В інформаційному листі Вищого адміністративного суду України №1936/11/13-11 від 01.11.2011 р. зазначено, що задля вжиття належних заходів із метою встановлення обставин реальності здійснення спірної господарської операції суди повинні витребувати у платника податків ті докази, які не надані учасниками справи, але які, на думку суду, можуть підтвердити або спростувати доводи податкового органу щодо наявності порушень з боку платника податків.
Позивачем до матеріалів справи були долучені копії первинної документації підприємства по кожному з контрагентів, а саме договори поставки зі специфікаціями, податкові та видаткові накладні, товарно-транспортні накладні, рахунки на оплату, виписок по рахунках.
Дослідивши первинну документацію судом встановлено наступне.
Приватне акціонерне товариство "Макіївський завод "Лазер" здійснює господарську діяльність на території міста Павлоград Дніпропетровської області (юридична та фактична адреса) та місті Макіївка Донецької області (за попереднім місцем реєстрації знаходяться виробничі потужності).
Основним видом діяльності ПрАТ "МЗ "Лазер" є виробництво машин і устаткування для добувної промисловості та будівництва. Продукцією підприємства є ролики, роликоопори, запчастини для шахтних конвеєрів, шахтні конвеєра, риштаки тощо.
Згідно з узгодженими сторонами специфікаціями ПрАТ "Макіївський завод "Лазер" придбало у ТОВ "Гордон-Сервіс" такі товари: швелер, трубу, лист, балку, квадрат, кутик, шестиграник, круг, трубу, підшипники, зварювальний дріт, швелер. Товари були отримані відповідно до видаткових накладних у січні 2015 року і використані Приватним акціонерним товариством "Макіївський завод "Лазер" для виробництва машин і устаткування для добувної промисловості та будівництва.
Відповідно до узгоджених сторонами специфікацій ПрАТ "Макіївський завод "Лазер" придбало у ТОВ "Кордон Трейд" такі товари: лист, круг, трубу, підшипники, зварювальний дріт, швелер. Товари були отримані відповідно до видаткових накладних у березні-квітні 2016 року і використані Приватним акціонерним товариством "Макіївський завод "Лазер" для виробництва машин і устаткування для добувної промисловості та будівництва.
Відповідно до узгоджених специфікацій ПрАТ "Макіївський завод "Лазер" придбало у ТОВ "Автокомплектсервіс" такі товари: кабель, електродвигуни, агрегат шахтний, пускач, комплект автоматичного управління конвеєрами. Товари були отримані відповідно до видаткових накладних у листопаді-грудні 2016 року і використані Приватним акціонерним товариством "Макіївський завод "Лазер" для виробництва машин і устаткування для добувної промисловості та будівництва.
З огляду на положення ст.ст. 198, 201 Податкового кодексу України відомості в розрізі номенклатури товарів, придбаних ПрАТ "Макіївський завод "Лазер" за період з 01.01.2015 по 31.12.2017 р., у контрагентів ТОВ "Кордон Трейд", ТОВ "Гордон-Сервіс", ТОВ "Морфо Крона" (стара назва - ТОВ "Автокомплектсервіс"), зазначені в базі даних єдиного реєстру податкових накладних.
Отже, ПрАТ "Макіївський завод "Лазер" здійснювало господарські операції з ТОВ "Кордон Трейд", ТОВ "Гордон-Сервіс", ТОВ "Морфо Крона" з придбання товарів, податкові накладні по яким зареєстровані в ЄДРПН відповідно до вимог ст. 201 Податкового кодексу України. В свою чергу, ПрАТ "Макіївський завод "Лазер" скористалося правом, передбаченим п. 198.1 ст. 198 Податкового кодексу України, щодо віднесення сум податку до податкового кредиту.
Реквізити первинних документів відображені в акті перевірки, що вказує на їх наявність у перевіряючих під час проведення перевірки.
Суд звертає увагу, що податковий орган не вказує на відсутність у позивача обов`язкових первинних документів та це питання не є спірним.
Недоліки у їх складанні вказані лише відносно товарно-транспортних накладних.
З даного приводу суд зазначає, що не зазначення чи неповне зазначення у товарно-транспортній накладній певних реквізитів, як то пунктів навантаження чи розвантаження, прізвищ відповідальних осіб тощо, є формальними порушеннями порядку заповнення такої накладної і не можуть бути підставою для збільшення суми грошового зобов`язання з податку на додану вартість чи податку на прибуток, оскільки ТТН не є підставою для нарахування податкового кредиту або витрат підприємства.
Оформлення товарно-транспортних накладних не у відповідності до пункту договору між двома суб`єктами підприємницької діяльності за умови дотримання вимог щодо необхідних реквізитів, передбачених чинним законодавством України, може свідчити лише про порушення умов відповідної угоди однією зі сторін, однак не позбавляє відповідні документи статусу первинних та не вказує на порушення однією зі сторін договору вимог податкового законодавства України.
При цьому, як вбачається з установлених судом обставин справи, факт отримання товарів позивачем та розрахунки за такі товари підтверджується вказаними вище первинними документами підприємства, наданими до суду і які були досліджені під час судового розгляду справи.
Щодо посилань відповідача як на підставу відсутності реальності операцій позивача на дані контрагентів з баз даних Державної фіскальної служби (АІС «Податковий блок»), як то відсутність у контрагентів матеріально-технічної можливості перевезення та зберігання товару, відсутності трудових та інших ресурсів, відсутності персоналу, невідповідність обсягів товарів та його асортименту, не реєстрації податкових накладних тощо, суд зазначає наступне.
Наведені відповідачем обставини, з урахуванням наданим позивачем документів, не свідчать про відсутність реальності проведених операцій між позивачем та контрагентами, оскільки здебільшого ґрунтуються на припущеннях податкового органу.
Дані посилання є підставами для сумнівів реальності операцій та не свідчать про відсутність операцій, документи щодо яких об`єктивно не спростовані.
Крім того, суд враховує правову позицію Верховного Суду, викладену, зокрема, в постановах від 16.01.2018 р. у справі № 820/4648/13-а, у справі № 826/1398/17, яка полягає у тому, що на реальність господарських операцій жодним чином не впливає наявність у контрагента платника податку виробничих, трудових та інших ресурсів, оскільки останній має право їх залучати на підставі цивільно-правових угод або будь-яким іншим не забороненим законом способом.
Такі посилання податкового органу не є безумовною підставою для висновків про нездійснення господарських операції за умови наявності інших документів, що підтверджують реальність постачання товарів чи надання послуг і не може вважатися беззастережним та безперечним доказом на підтвердження доводів податкового органу про фіктивність спірних господарських операцій.
Натомість контролюючим органом не здійснювалось дослідження усіх господарських операцій контрагентів, зокрема, щодо попередніх періодів та ін. обставин, які мають значення. В акті перевірки лише зазначена інформація про контрагентів, яка була наявна у податкового органу.
При цьому податковою інспекцією не встановлено фактів визнання недійсним або анулювання свідоцтва про державну реєстрацію ТОВ "Кордон Трейд" і ТОВ "Гордон-Сервіс" на момент здійснення господарських операцій.
Крім того, в акті перевірки не оспорюється, що саме на момент проведення господарських операцій з ПрАТ "Макіївський завод "Лазер" зазначені юридичні особи мали право на реєстрацію ПН/РК та були зареєстровані як платники податку.
Дефектність та навіть фіктивність контрагента платника податків не свідчить про те, що платник податків, який укладав договори з таким контрагентом, знав про протиправний характер діяльності свого контрагента. Отже, аргументи податкового органу стосовно фіктивності контрагента та нереальності фінансово-господарських відносин зі спірними контрагентами не можуть бути вичерпними доказами нереальності операцій, за які позивач має нести негативні наслідки.
Також суд зазначає, що позивач є відокремленою самостійною юридичною особою від своїх контрагентів, а тому не може нести податкову відповідальність за відсутності вини, оскільки це б порушувало конституційний принцип індивідуального характеру відповідальності.
Крім того, чинне станом на час виникнення спірних правовідносин законодавство не покладало на платника податків обов`язку перевіряти безпосереднього контрагента на предмет виконання ним вимог податкового законодавства перед тим, як відносити відповідні суми ПДВ до податкового кредиту та заявляти відповідні суми до бюджетного відшкодування, чи формувати валові витрати. Законодавство не ставить умову виникнення податкових зобов`язань платника у залежність від стану податкового обліку його контрагентів, фактичного знаходження їх за місцем реєстрації та наявності чи відсутності основних фондів.
Позивач не може нести відповідальність за невиконання його контрагентами своїх зобов`язань, адже, поняття «добросовісний платник», яке вживається у сфері податкових правовідносин, не передбачає виникнення у платника додаткового обов`язку з контролю за дотриманням його постачальниками правил оподаткування, а саме, платник не наділений повноваженнями податкового контролю для виконання функцій, покладених на податкові органи, а тому не може володіти інформацією відносно виконання контрагентом податкових зобов`язань. А відтак, за умови не встановлення податковим органом наявності замкнутої схеми руху коштів, яка б могла свідчити про узгодженість дій позивача та його постачальників для одержання товариством незаконної податкової вигоди, останнє не може зазнавати негативних наслідків внаслідок діянь інших осіб, що перебувають поза межами його впливу.
Необхідно зазначити, що і практика Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" є джерелом права, свідчить про те, якщо державні органи мають інформацію про зловживання в системі оподаткування конкретною компанією, вони повинні застосовувати відповідні заходи саме до цього суб`єкта, а не розповсюджувати негативні наслідки на інших осіб при відсутності зловживання з їх боку (Рішення Європейського суду з прав людини від 09.01.2007 у справі "Інтерсплав проти України"). Також, слід врахувати позицію Європейського суду з прав людини у справі "БУЛВЕС АД проти Болгарії" (заява № 3991/03) Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 22 січня 2009 року зазначив, що платник податку не повинен нести наслідків невиконання постачальником його зобов`язань зі сплати податку і в результаті сплачувати ПДВ вдруге, а також сплачувати пеню. На думку суду, такі вимоги стали надмірним тягарем для платника податку, що порушило справедливий баланс, який повинен підтримуватися між вимогами суспільного інтересу та вимогами захисту права власності.
Викладені висновки підтверджено у рішенні у справі «Бізнес Супорт Центр проти Болгарії» (2010 рік, заява №6689/03), у п. 23 якого зазначено, що «у разі виявлення податковими органами невиконання постачальником своїх обов`язків як платника ПДВ, вони могли б розпочати податкову перевірку цього постачальника, з тим, щоб стягнути з нього належні платежі та штрафні санкції. Утім, прямого впливу на оподаткування організації-заявника це не мало б».
З аналізу викладеного вбачається, що Європейський суд з прав людини чітко визначив правило індивідуальної відповідальності платника податків. Тобто, добросовісний платник податків не має зазнавати негативних наслідків через порушення законодавства його контрагентом. Вказаний підхід до визначення недопустимості порушення майнових прав особи знайшов своє продовження у праві Європейського Союзу, зокрема у Шостій Директиві від 17.05.1977 №77/388/EU щодо гармонізації законодавства держав-членів стосовно податків з обороту.
Отже, подання платником до контролюючого органу усіх належним чином оформлених первинних документів, передбачених податковим законодавством, з метою отримання податкової вигоди є підставою для її отримання, якщо податковий орган не доведе неправдивість, недостовірність або суперечливість відомостей, що містяться у таких документах.
Доводи відповідача про неможливість підтвердження реальності фінансово-господарських операцій зі спірними контрагентами мають ґрунтуватись на сукупності доказів, що безспірно підтверджують існування обставин, які виключають право платника, зокрема, на формування витрат.
Формальний підхід для формування висновків акту перевірки не допустимий.
Згідно ч.2 ст. 61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, а тому позивач не повинен нести відповідальність за господарську діяльність своїх контрагентів.
При цьому, належними та допустимими в розумінні ст.124 Конституції України, ст.70 КАС України доказами вчинення платником податків нікчемного правочину можуть бути або обвинувальний вирок суду по кримінальній справі (бо діяння платника податків по протиправному заволодінню майном іншої особи або ухиленню від сплати податків, тобто вчинення нікчемного правочину, є об`єктивною стороною злочинів, передбачених ст.191 КК України та ст.212 КК України), або рішення суду у справі про стягнення одержаного за нікчемним правочином (бо наслідком вчинення платником податків нікчемного правочину відповідно до ст.ст.207, 208, 250 КАС України є застосування конфіскаційного заходу у вигляді стягнення одержаного за нікчемним правочином), або рішення суду про визнання правочину недійсним (бо відповідно до ч.3 ст.228 Цивільного кодексу України вчинення платником податків правочину, котрий суперечить інтересам держави і суспільства, є підставою для звернення до суду з вимогою про визнання такого правочину недійсним).
Згідно акту перевірки та пояснень відповідача, ТОВ «Гордон Сервіс», ТОВ «Кордон Трейд» є фігурантами у кримінальних провадженнях.
Згідно з ч. 6 ст. 78 КАС України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
З викладеного слідує висновок, що лише обставина порушення кримінальної справи не є належним доказом у справі, з огляду на положення КАС України.
Відносно вироку суду про притягнення до кримінальної відповідальності, суд вважає за необхідне зазначити, що Верховний Суд у постанові від 27.03.2018 року у справі №815/3563/17 чітко висловив позицію, згідно якої критично ставиться до формального з`ясування обставин у справі. Тому ігнорування встановлених судом фактів, які мають значення для даної справи, є недопустимим. Суд, аналізуючи встановлені обставини, надає оцінку саме змісту досліджуваного вироку.
Така правова позиція, серед іншого, підтверджується висновками Верховного Суду у постанові від 17.04.2018 року у справі №808/2459/17, де вказано, що сам факт наявності вироків, ухвалених на підставі угод у кримінальному провадженні, не дає підстав для автоматичного висновку про нереальність господарських операцій, внаслідок чого є нагальна необхідність перевіряти доведеність кожного податкового правопорушення і здійснювати комплексне дослідження усіх складових господарських операцій, з врахуванням обставин, встановлених у вироках, які набрали законної сили.
З викладених у акті перевірки витягів з протоколів допиту свідків не вбачається прямого чи опосередкованого зв`язку між ПрАТ «МЗ «Лазер» та ТОВ «Гордон Сервіс», ТОВ «Кордон Трейд», як то дослідження первинних документів щодо господарських взаємовідносин з позивачем у спірний період, визнавання судом недійсними укладених правочинів, укладених саме з позивачем тощо.
Станом на момент прийняття рішення у даній адміністративній справі відсутній обвинувальний вирок суду відносно позивача та/або його контрагентів у період, який перевірявся, з якого б вбачалась протиправність (фіктивність) вчинених операцій на підставі зібраних доказів та їх дослідження.
Практика Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права, свідчить про те, якщо державні органи мають інформацію про зловживання в системі оподаткування конкретною компанією, вони повинні застосовувати відповідні заходи саме до цього суб`єкту, а не розповсюджувати негативні наслідки на інших осіб при відсутності зловживання з їх боку (Рішення Європейського суду з прав людини від 09.01.2007 у справі «Інтерсплав проти України»).
Окрім того, в силу приписів ст. 207 і 208 Господарського кодексу України, ч.3 ст.228 Цивільного кодексу України, одного лише висновку органу податкової служби про нереальність (нікчемність) вчиненого платником податків правочину або про нереальність здійсненої платником податків господарської операції є недостатньо для судження іншого податкового органу про вчинення контрагентом такого платника порушення закону, оскільки податкові органи не наділені законодавцем виключною прерогативою на визнання правочинів такими, що суперечать закону.
Однак, правова позиція суду в тому, що обов`язок ведення податкового обліку покладено на кожного окремого платника податків. При цьому, такий платник податків несе самостійну відповідальність за порушення правил ведення податкового обліку. відповідальність стосується кожного окремого платника податків і не може поширюватись на третіх осіб, у т.ч. на його контрагентів.
Як було зазначено вище, відповідно до ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.
Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податку.
Крім того, визначальним критерієм для підтвердження права платника податку на податковий кредит та/або віднесення відповідних сум до валових витрат є реальність вчинюваної господарської операції, тобто встановлення факту зміни руху активів чи зміни стану зобов`язань платника податку внаслідок придбання ним товарів (послуг), що використовуються таким платником у своїй господарській діяльності.
Також, суд звертає увагу, що господарські відносини між позивачем та ТОВ «Гордон Сервіс», ТОВ «Кордон Трейд» в тому числі факти поставки товару за означеними вище договорами встановлені в рішеннях Господарського суду Дніпропетровської області від 09.08.2018 р. у справі №904/2102/18, від 23.08.2018 р. у справі №904/2157/18, які набрали законної сили.
У відповідності до положень ст. 78 КАС України обставини, встановлені цими рішеннями є преюдиціальними при вирішенні даної справи по суті.
Підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку що конкретних та деталізованих порушень з боку позивача з приводу провадження господарської діяльності, податковим органом не наведено. Вчинення порушень безпосередньо ПрАТ «МЗ «Лазер» акт перевірки не містить. Таких порушень, також, не встановлено під час судового розгляду справи.
Враховуючи встановлені судом фактичні обставини, надані документи та їх зміст, свідчать про правомірність віднесення позивачем до складу валових витрат та податкового кредиту суми витрат на оплату вартості отриманих товарів, відповідно до первинних документів при проведенні господарських операцій зі спірними контрагентами.
За таких обставин, висновки податкового органу, що стали підставами для прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду.
Стаття 19 Конституції України визначає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно із ст. 129 Конституції України однією із основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до положень, закріплених ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Як зазначено ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Згідно з ч. 2ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, правомірність податкових повідомлень-рішень не доведена.
При цьому судом враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Згідно ч. ч. 1-3 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
За наведених обставин у сукупності, суд не вбачає правових підстав для визначення позивачу сум податкових зобов`язань за результатами проведеної перевірки на підставі податкових повідомлень-рішень, які оскаржуються, а тому вони підлягають скасуванню.
Відтак позовні вимоги належить задовольнити у повному обсязі.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 6, 9, 11, 14, 72, 73, 77, 90, 241, 250 КАС України, суд, -
Позовну заяву Приватного акціонерного товариства "Макіївський завод "Лазер" до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, - задовольнити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 26 квітня 2019 року.

Суддя (підпис) Рішення не набрало законної сили 26.04.19 Суддя З оригіналом згідно Помічник судді В.С. Віхрова В.С. Віхрова Ю.Ю. Ковтун