Справа № 300/87/19
Суддя: Грицюк П.П.
Дата ухвалення: 2019-05-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про закриття провадження у справі

"13" травня 2019 р. справа № 300/87/19

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі судді Грицюка П.П., розглянувши матеріали позову товариства з обмеженою відповідальністю "Розважальний-відпочинковий центр "Гаразд" до міського голови Івано-Франківська ОСОБА_1, заступника міського голови Івано-Франківська ОСОБА_2 про визнання дій протиправними та зобов`язання до вчинення дій, -

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Розважальний-відпочинковий центр "Гаразд" 14.01.2019 року звернулося до суду з позовом до міського голови Івано-Франківська ОСОБА_1, заступника міського голови Івано-Франківська ОСОБА_2 про визнання протиправними дій міського голови міста Івано-Франківська ОСОБА_1 щодо перешкоджання товариству з обмеженою відповідальністю "Розважальний-відпочинковий центр "Гаразд" у доступі до правосуддя, які полягають у перешкоджанні у виконанні рішення Івано-Франківського міського суду від 25.01.2016 року у справі №344/16278/15-ц та зобов`язати міського голову Івано-Франківська ОСОБА_1 утриматись від вчинення дій щодо перешкоджання виконання рішення Івано-Франківського міського суду від 25.01.2016 року у справі №344/16278/15-ц, а також визнання протиправними дій заступника міського голови міста Івано-Франківська ОСОБА_2 щодо перешкоджання товариству з обмеженою відповідальністю "Розважальний-відпочинковий центр "Гаразд" у доступі до правосуддя, які полягають у перешкоджанні у виконанні рішення Івано-Франківського міського суду від 25.01.2016 року у справі №344/16278/15-ц та зобов`язати заступника міського голови Івано-Франківська ОСОБА_2 утриматись від вчинення дій щодо перешкоджання виконання рішення Івано-Франківського міського суду від 25.01.2016 року у справі №344/16278/15-ц.

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 18.01.2019 року відмовлено Товариству з обмеженою відповідальністю "Розважальний - відпочинковий центр "Гаразд" у відкритті провадження в даній адміністративній справі. Приймаючи дане рішення, суд виходив з того, що даний спір не є публічно-правовим, з огляду на характер спірних правовідносин та суб`єктний склад, а відтак дана справа не підлягає вирішенню в порядку адміністративного судочинства.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 13.03.2019 року апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Розважально - відпочинковий центр «Гаразд» задоволено, ухвалу Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 18 січня 2019 року про відмову у відкритті провадження у справі № 300/87/19 скасовано, та направлено справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. Скасовуючи ухвалу Івано-Франківського окружного адміністративного суду суд апеляційної інстанції вказав, що суд першої інстанції відмовляючи у відкритті провадження, не визначив ні характеру, ні предмету спірних правовідносин, що у свою чергу вказує на передчасність викладеного судом висновку про те, що даний позов належить розглядати не за правилами адміністративного судочинства України.

До Івано-Франківського окружного адміністративного адміністративна справа повернулась 17.04.2019 року. Ухвалою суду від 18.04.2019 року відкрито провадження, а розгляд справ вирішено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Товариству з обмеженою відповідальністю "Розважальний-відпочинковий центр "Гаразд" передано Івано-Франківською міською радою в оренду земельну ділянку площею 4 га. Позивач зазначив, що за час дії даних орендних відносин Товариство з обмеженою відповідальністю "Розважальний-відпочинковий центр "Гаразд" неодноразово змушене було захищати своє право оренди від протиправних дій орендодавця та третіх осіб. Зокрема, рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 25.01.2016 року у справі за № 344/16378/15-ц вирішено усунути перешкоди в користуванні даної орендованої земельної ділянки. Однак, міським головою міста Івано-Франківська ОСОБА_1 та заступником міського голови міста Івано-Франківська ОСОБА_2 вчинено ряд дій, що полягали у перешкоджанні у виконанні вказаного рішення Івано-Франківського міського суду. Позивач просить визнати такі дії відповідача протиправними та зобов`язати їх утриматись від вчинення дій щодо перешкоджання виконання рішення суду.

Відповідачі скористались правом на подання відзиву на позовну заяву, які надійшли на адресу суду 07.05.2019 року (а.с. 118-127, 138-148). Зазначили, що наведені позивачем твердження не відповідають дійсним обставинам справи та не підтверджені жодними належними та допустимими доказами. Вказали на протиправність дій позивача та державного виконавця по виконанню рішення суду від 25.01.2016 року у справі №344/16278/15-ц. Оскільки, заявлені позивачем вимоги носять виключно приватно правовий характер та повинні вирішуватись в порядку встановленому Законом України «Про виконавче провадження», просили закрити провадження у справі, а у разі відмови у закритті провадження, постановити рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

Частиною 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Так, відповідно до п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 4 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

Публічно-правовий спір - спір, у якому:

хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або

хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або

хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Згідно з п. 7 ч. 1 ст. 4 Кодексу адміністративного судочинства України суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах.

Відповідно до п. 3 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України "Про окремі питання юрисдикції адміністративних судів" від 20.05.2013 року № 8, вирішуючи питання про віднесення норми до публічного права, а спору до публічно-правового, суди повинні враховувати загальнотеоретичні та законодавчі критерії. Зокрема, за змістом пункту 1 частини першої статті 3 КАС України у публічно-правовому спорі, як правило, хоча б однією стороною є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб`єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень.

Суди повинні звертати увагу на те, що спір набуває ознак публічно-правового за умов не лише наявності серед суб`єктів спору публічного органу чи посадової особи, а й здійснення ним (ними) у цих відносинах владних управлінських функцій.

Для цілей і завдань адміністративного судочинства владну управлінську функцію необхідно розуміти як діяльність усіх суб`єктів владних повноважень з виконання покладених на них Конституцією чи законами України завдань.

Таким чином, розгляд справ здійснюється за правилами Кодексу адміністративного судочинства України лише у разі, якщо за предметом спору та його суб`єктним складом справа належить до юрисдикції адміністративного суду.

Встановлено, що між Товариством з обмеженою відповідальністю "Розважальний-відпочинковий центр "Гаразд" та Івано-Франківською міською радою 14.03.2011 року укладено договір оренди землі №79, згідно якого товариству передано в користування земельну ділянку площею 4 га (а.с. 87-91). Між орендарем та Івано-Франківською міською радою 21.03.2014 року укладено Додаткову угоду, якою продовжено строк дії договору оренди землі №79 від 14.03.2011 року. Рішенням Господарського суду Івано-Франківської області, яке було залишене без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 18.12.2017 року, у справі №909/939/17 та Постановою Верховного Суду від 06.12.2018 року строк дії договору оренди продовжено до 16.04.2020 року. Позивач зазначив, що за час дії даних орендних відносин Товариство з обмеженою відповідальністю "Розважальний-відпочинковий центр "Гаразд" неодноразово змушене було захищати своє право оренди від протиправних дій орендодавця та третіх осіб.

Так, 25.01.2016 року Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області у справі за № 344/16378/15-ц позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю "Розважально-відпочинковий центр "Гаразд" до ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та зобов`язати відновити становище, яке існувало до порушення задоволено. Даним судовим рішенням вирішено усунути перешкоди в користуванні орендованої Товариством з обмеженою відповідальністю "Розважально-відпочинковий центр "Гаразд" по договору оренди землі № 79 та додаткової угоди до нього від 21 березня 2014 року земельної ділянки, яка знаходиться в м. Івано - Франківську, Південний бульвар та зобов`язати ОСОБА_4 , відновити демонтований паркан по межі орендованої Товариством з обмеженою відповідальністю "Розважально-відпочинковий центр "Гаразд" земельної ділянки, яка знаходиться в м. Івано-Франківську, Південний бульвар (а.с. 92-95).

18.03.2016 року головним державним виконавцем відділу ДВС Івано-Франківського міського управління юстиції відкрито виконавче провадження № 50551641 з виконання виконавчого листа № 344/16378/2015, виданого 16.03.2016 року Івано-Франківським міським судом Івано-Франківської області. Пунктом 2 постанови зобов`язано боржника добровільно виконати виконавчий документ у семиденний термін (а.с. 96).

Товариство з обмеженою відповідальністю "Розважальний-відпочинковий центр "Гаразд" 24.12.2018 року повідомлено міського голову міста Івано-Франківська ОСОБА_1 про проведення з 24.12.2018 року робіт по відновленню демонтованого паркана. Зазначено, що дані роботи здійснюватимуться на підставі постанови державного виконавця від 18.03.2016 року про відкриття виконавчого провадження № 50551641 (а.с. 98).

Як зазначено в позовній заяві, в подальшому, з 25.12.2018 року міським головою міста Івано-Франківська ОСОБА_1 та заступником міського голови міста Івано-Франківська ОСОБА_2 вчинено ряд дій, що полягали у перешкоджанні у виконанні рішення Івано-Франківського міського суду від 25.01.2016 року у справі №344/16278/15-ц. Дані обставини позивач підтверджує публікаціями із засобів масової інформації (а.с. 99-111).

Тому, старшим державним виконавцем Івано-Франківського міського відділу ДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області при примусовому виконанні виконавчого листа №344/16378/2015 від 16.03.2016 року, 29.12.2018 року здійснено виїзд за адресою: АДРЕСА_2 . За результатами виїзду в присутності понятих складено акт, яким встановлено, що боржником в добровільному порядку проводиться виконання рішення суду згідно виконавчого листа від 16.03.2016 року та виявлено неможливість виконати в добровільному порядку, у зв`язку з перешкоджанням третіми особами виконання робіт по відновленню демонтованого паркана по межі орендованої товариством з обмеженою відповідальністю "Розважальний-відпочинковий центр "Гаразд" земельної ділянки (а.с. 97).

Враховуючи наведені обставини та предмет спору, суд констатує, що характер спірних правовідносин стосується спору, який виник між сторонами при виконанні рішення суду у цивільній справі.

Крім того, вчиненню дій, які є предметом оскарження передує спір про право користування нерухомим майном та усунення перешкод в його користуванні, що також свідчить про приватноправовий, а не публічно-правовий характер спірних правовідносин.

Процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів (посадових осіб) регулюються Розділом VI Цивільного процесуального кодексу України, Законом України «Про виконавче провадження» та іншими правовими актами.

Так, відповідно до ч.1 ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно ч. 1 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Частиною 1 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до вимог ч.1 ст.74 Закону України "Про виконавче провадження", рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Згідно ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

З наведених норм права вбачається, що законом встановлено інший, ніж звернення до адміністративного суду з позовом, порядок виконання рішення суду в цивільній справі.

Виконання рішення суду є невід`ємною частиною права на справедливий суд. Судове рішення є обов`язковим до виконання (стаття 129-1 Конституції України).

При цьому, за невиконання законних вимог державного виконавця винні особи несуть адміністративну відповідальність (ст. 188-13 КУпАП). За умисне невиконання службовою особою рішення суду, що набрало законної сили, або перешкоджання його виконанню винні особи можуть притягатися до кримінальної відповідальності (ст. 382 КК України).

Таким чином, слід зазначити, що якщо порушення своїх прав позивач вбачає в наслідках, які спричинені рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до перешкоджання у виконанні рішення суду, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень чи дій є способом захисту права позивача на справедливий суд, а саме права на обов`язковість виконання рішення суду.

Як наслідок, на завершальній стадії судового провадження, а саме на стадії примусового виконання судового рішення в цивільній справі, вжиття відповідних заходів щодо примусового виконання рішення покладено на державного виконавця, який зобов`язаний неупереджено, ефективно, своєчасно і повному обсязі вчиняти відповідні дії. В тому числі, державний виконавець зобов`язаний вживати заходи щодо притягнення винних осіб до адміністративної відповідальності за невиконання його законних вимог чи ініціювати питання перед правоохоронними органами щодо притягнення до кримінальної відповідальності службових осіб, які перешкоджають виконанню рішення суду. У разі невжиття державним виконавцем наданих повноважень, його рішення, дії чи бездіяльність можуть бути оскаржені стягувачем.

Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 розділу 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 33 рішення у справі «Перетяка та Шереметьєв проти України» від 21 грудня 2010 року).

У рішенні Конституційного Суду України від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011 зазначено, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина 2 статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист. Право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення (стаття 55 Конституції України).

Частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, установленим законом.

Згідно з частиною 1 статті 7 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним відповідно до закону.

Отже, враховуючи зміст позовних вимог та встановлені обставини, даний спір не є публічно-правовим, з огляду на характер спірних правовідносин та суб`єктний склад, а відтак дана справа не підлягає вирішенню в порядку адміністративного судочинства. Оскаржувані дії жодним чином не порушують прав та законних інтересів позивача у сфері публічно-правових відносин, а відповідні позовні вимоги не можуть бути самостійним предметом судового розгляду.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 238 КАС України суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Відповідно до висновку Верховного Суду, наданого в справі №820/583/16 (К/9901/7053/18), провадження 11-247апп18 поняття «спір, який не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства» слід тлумачити в більш ширшому значенні, тобто як поняття, що стосується тих спорів, які не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства, і тих, які взагалі не підлягають судовому розгляду.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що провадження в справі №300/87/19 за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Розважальний-відпочинковий центр "Гаразд" до міського голови Івано-Франківська ОСОБА_1, заступника міського голови Івано-Франківська ОСОБА_2 про визнання дій протиправними та зобов`язання до вчинення дій, слід закрити.

Згідно вимог ч. 1 ст. 239 КАС України якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої статті 238 цього Кодексу, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ.

Суд, на виконання вимог ч. 1 ст. 239 КАС України, зазначає, що позовні вимоги позивачів, які є предметом розгляду в даній справі, не можуть бути самостійним предметом судового розгляду і взагалі не підлягають судовому розгляду.

Про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету (ч. 2 ст. 238 КАС України).

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначає Закон України "Про судовий збір".

Пунктом 5 частини 1 статті 7 Закону України "Про судовий збір" встановлено, сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Таким чином, відповідно до пункту 5 частини 1 статті 7 Закону України "Про судовий збір" сума сплаченого судового збору повертається позивачу за клопотанням.

Оскільки, позивач не подано клопотання про повернення судового збору, то питання повернення судового збору судом не вирішувалося.

Враховуючи наведене, керуючись статтями 2, 4, 19, 238, 243, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:

Провадження у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Розважальний-відпочинковий центр "Гаразд" до міського голови Івано-Франківська ОСОБА_1, заступника міського голови Івано-Франківська ОСОБА_2 про визнання дій протиправними та зобов`язання до вчинення дій - закрити.

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку. Відповідно до статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її підписання суддею.

Учасник справи, якому ухвала суду не були вручені у день її підписання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції або через Івано-Франківський окружний адміністративний суд.

Відповідно до статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України ухвала набирає законної сили негайно після її підписання, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Суддя /підпис/ Грицюк П.П.