Справа № 640/19412/18
Суддя: Вєкуа Н.Г.
Дата ухвалення: 2019-05-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

11 травня 2019 року № 640/19412/18

Суддя Окружного адміністративного суду міста Києва Вєкуа Н.Г., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
доДепартаменту соціального захисту Київської обласної державної адміністрації
про визнання протиправними дій, зобов`язати вчинити дії, -
В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) з позовом до Департаменту соціального захисту населення Київської державної адміністрації (01196, м.Київ, пл. Лесі Українки, буд.1, ), в якому просить:

- визнати протиправною та скасувати відмову Департаменту соціального захисту населення Київської державної адміністрації викладену у листі від 10 серпня 2018 року №1991/02-59, щодо видачі ОСОБА_1 посвідчення особи, постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії;

- зобов`язати Департамент соціального захисту населення Київської державної адміністрації надати ОСОБА_1 статус особи, що постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії з числа потерпілих 4 категорії та видати посвідчення особи постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії з числа потерпілих 4 категорії.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 17.12.2018 відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), встановлено відповідачу строк для надання відзиву та витребувано від останнього докази та відповідні матеріали.

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач має статус особи, яка постійно проживає або працює на території зони посиленого радіоекологічного контролю 4 категорії та його визнано інвалідом першої групи підгрупи «Б» довічно, внаслідок захворювання пов`язаного з впливом аварії на Чорнобильській атомній електростанції, а тому має право на отримання статусу постраждалого внаслідок Чорнобильської катастрофи першої категорії із числа осіб, потерпілих від Чорнобильської катастрофи, проте відповідач протиправно та безпідставно відмовив позивачу у видачі відповідного посвідчення.

У строк, встановлений частиною першою статті 261 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідач відзиву на позов не подав.

За таких обставин розгляд і вирішення справи суд здійснює на підставі лише наявних матеріалів справи.

Розглянувши подані сторонам документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Судом встановлено, а матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 є особою, який постійно проживає на території зони посиленого радіологічного контролю категорії 4, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_2 від 20 жовтня 2004 року.

Позивач звернувся до Управління соціального захисту населення Ірпінської міської ради Київської області із заявою про внесення подання до Департаменту соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації для встановлення позивачу статусу особи, постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1, як інваліду 1 групи із числа потерпілих категорії 4, у зв`язку із захворюванням щодо якого встановлено причинний зв`язок з Чорнобильською катастрофою.

Листом Управління соціального захисту населення Ірпінської міської ради Київської області від 28.11.2017 за № 12426 позивача повідомлено про відмову у прийнятті документів для встановлення статусу особи, постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1 із числа потерпілих категорії 4 та повідомлено про відсутність правових підстав для оформлення подання до Департаменту соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації для оформлення відповідного посвідчення категорії 1 підгрупи Б із числа потерпілих категорії 4.

16 лютого 2018 року позивач звернувся до Департаменту соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації та Київської обласної державної адміністрації з заявами про встановлення статусу постраждалого внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1 та видати відповідне посвідчення.

13 березня 2018 року листом за № 638/02-59 позивачу відмовлено у встановленні статусу постраждалого внаслідок Чорнобильською катастрофою категорія 1 із числа постраждалих категорії 4.

Позивач звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Департаменту соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації, Київської обласної державної адміністрації, Управління праці та соціального захисту населення Ірпінської міської ради.

Окружним адміністративним судом міста Києва у справі № 826/1733/18 встановлено, що згідно з експертним висновком Центральної міжвідомчої експертної комісії МОЗ та МНС України від 11.09.2017 № 5211 за результатами розгляду звернення позивача та зареєстрованої в ЦМЕК 28.07.2017 документації на предмет встановлення причинного зв`язку хвороб, інвалідності і смерті з дією іонізуючого випромінювання та інших шкідливих чинників внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС встановлено основний діагноз: Злоякісне новоутворення нез`ясованої первинної локалізації, метастази в шийні лімфатичні вузли ліворуч, ст. ІV. TxN3M0, кл. гр. ІІ. Висновок: захворювання пов`язане з впливом аварії на ЧАЕС.

Відповідно до довідки до акта огляду медико-соціальної експертної комісії від 08.11.2017 серії АВ № 0770283, позивачу, з 03.11.2017 довічно встановлено 1 (першу) групу підгрупи «Б» інвалідності, причина інвалідності - захворювання пов`язане з впливом аварії на ЧАЕС.

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 20 червня 2018 року у справі № 826/1733/18 адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано протиправною відмову Управління праці та соціального захисту населення Ірпінської міської Ради у прийняті документів для оформлення подання на оформлення статусу постраждалого внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1 ОСОБА_1 .

Зобов`язано Управління праці та соціального захисту населення Ірпінської міської ради оформити подання на оформлення статусу постраждалого внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1 ОСОБА_1 та направити його з відповідними документами до Київської обласної державної адміністрації для вирішення питання про прийняття рішення про встановлення статусу постраждалого внаслідок Чорнобильської катастрофи та видачі ОСОБА_1 посвідчення постраждалого внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1 підгрупи «Б» з числа потерпілих 4 категорії на підставі експертного висновку Центральної міжвідомчої експертної комісії МОЗ та МНС України по встановленню причинного зв`язку хвороб, що привели до інвалідності та смерті з дією іонізуючого випромінювання та інших шкідливих чинників внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС від 11.09.2017 № 5211.

На виконання вищевказаного судового рішення Управлінням праці та соціального захисту населення Ірпінської міської ради зроблено подання та разом з необхідними документами подано до Департаменту соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації, яке було зареєстровано 12.07.2018.

Листом від 10 серпня 2018 року за № 1991/02-59 відповідач відмовив позивачу у видачі посвідчення постраждалого внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1 із числа постраждалих 4 категорії, у зв`язку з тим що, згідно Закону України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України», котрий набрав чинності 01.01.2015, виключено абзац п`ятий частини другої статті 2 Закону України «Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи», а саме, виключено зону посиленого радіоекологічного контролю. Цим же Законом виключено статті 2 (визначення категорій зон радіоактивного забруднення) та 23 (компенсації та пільги громадянам, віднесеним до потерпілих від Чорнобильської катастрофи категорії 4) Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Тобто, з 01.01.2015 відсутній факт проживання будь-яких осіб на території зони посиленого радіоекологічного контролю та відповідно, потерпілі від Чорнобильської катастрофи 4 категорії в розумінні вказаного законодавства не мають законодавчо обґрунтованого права на отримання посвідчення постраждалого внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1 підгрупи Б із числа постраждалих 4 категорії

З іншого боку, Закон зворотної дії в часі не має, і особа, потерпіла від Чорнобильської катастрофи четвертої категорії, вже є потерпілою, що підтверджується відповідним посвідченням. Прикінцевими положеннями Закону не було передбачено, що раніше видані посвідчення особи, яка потерпіла від Чорнобильської катастрофи 4 категорії, вважаються недійсними та (або) підлягають вилученню.

За умови неузгодженості чинного законодавства, відсутності чіткого трактування норм Закону України від 28.12.2014 № 76-УІІІ «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» виникли труднощі щодо видачі посвідчень особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії, громадянам, які до 01.01.2015 проживали на території зони посиленого радіоекологічного контролю та мають посвідчення потерпілих від Чорнобильської катастрофи 4 категорії. Київська обласна державна адміністрація та департамент соціального захисту населення Київської облдержадміністрації неодноразово звертались до Міністерства соціальної політики України, як до органу законодавчої ініціативи, з проханням терміново подати відповідні пропозиції до Кабінету Міністрів України, з урахуванням критичної ситуації, що склалась в області та на виконання рекомендацій учасників парламентських слухань (постанова Верховної Ради України від 13.04.2016 NQ1089-VIH) З приводу вирішення питання встановлення статусу особи, постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи першої категорії.

Мінсоцполітики України висловило свою позицію, що на встановлення статусу осіб, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії з числа потерпілих від Чорнобильської катастрофи 4 категорії та видачі відповідного посвідчення, мають право громадяни щодо яких встановлено причинний зв`язок захворювання та інвалідності, пов`язаних з впливом аварії на Чорнобильській АЕС до 01.01.2015 року. Визначення зазначеного статусу громадянам щодо яких встановлено причинний зв`язок захворювання та інвалідності з впливом аварії на Чорнобильській АЕС після 01.01.2015, можливий за умови внесення відповідних змін до чинного законодавства.

А тому до внесення до внесення, відповідних змін у чинне законодавство, вирішити питання про видачу ОСОБА_1 посвідчення особи, постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи першої категорії із числа постраждалих 4 категорії не видається можливим.

Вважаючи таку відмову необґрунтованою, а свої права та охоронювані законом інтереси порушеними, позивач звернувся з позовом до суду.

Даючи правову оцінку спірним правовідносинам, судом враховано наступні обставини справи та норми чинного законодавства.

У відповідності до вимог ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я, соціального захисту потерпілого населення визначені Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 11 цього Закону до потерпілих від Чорнобильської катастрофи належать, зокрема, особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 01.01.1993 прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років.

Згідно пункту 1 частини першої статті 14 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» для встановлення пільг і компенсацій визначаються категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, зокрема інваліди з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській атомній електростанції та потерпілих від Чорнобильської катастрофи (статті 10, 11 і частина третя статті 12), щодо яких встановлено причинний зв`язок інвалідності, хворі внаслідок Чорнобильської катастрофи на променеву хворобу, - категорія 1.

Отже, для отримання постраждалими статусу категорії 1 необхідні три умови:

1) інвалідність;

2) статус потерпілого від Чорнобильської катастрофи;

3) причинний зв`язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою.

Судом встановлено, що позивачу встановлено 1 (першу) групу підгрупи «Б» інвалідності, причина інвалідності - захворювання пов`язане з впливом аварії на ЧАЕС згідно довідки до акта огляду медико-соціальної експертної комісії від 08.11.2017 серії АВ № 0770283.

Отже, причинний зв`язок наявного у позивача захворювання з наслідками Чорнобильської катастрофи було встановлено експертною комісією. У свою чергу, посвідчення четвертої категорії є чинним та не скасовано, з огляду на що, у суду відсутні підстави повторно надавати оцінку підставам надання позивачу відповідного статусу.

Важливо зазначити, що присвоєння позивачу 4 категорії свідчить про те, що він є особою, яка постійно проживала або постійно працювала на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що він станом на 1 січня 1993 року проживав або відпрацював у цій зоні не менше чотирьох років.

Відповідно до статті 65 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській атомній електростанції та потерпілим від Чорнобильської катастрофи видаються посвідчення, виготовлені за зразками, затвердженими Кабінетом Міністрів України. При зміні категорії, а також у випадках, передбачених статтею 17 цього Закону, посвідчення підлягає заміні. Посвідчення «Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» та «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи» є документами, що підтверджують статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користування пільгами, встановленими цим Законом.

Порядок видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 20.01.1997 № 51 (далі - Порядок № 51) регулює правила видачі посвідчень учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Відповідно до пункту 10 Порядку № 51, видача посвідчень провадиться іншим потерпілим і учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській атомній електростанції, а також дружині (чоловіку) або опікуну дітей померлого громадянина, смерть якого пов`язана з Чорнобильською катастрофою - Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласними, Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями за поданням місцевих органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування за місцем проживання.

Посвідчення видаються інвалідам із числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській атомній електростанції і потерпілим від Чорнобильської катастрофи, віднесеним до категорії 1, щодо яких встановлено причинний зв`язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою, - на підставі довідки медико-соціальної експертної комісії про встановлення інвалідності відповідної групи, пов`язаної з наслідками Чорнобильської катастрофи. Рішення про видачу або відмову у видачі посвідчення приймається у місячний термін з дня надходження необхідних документів до органу, що видає посвідчення.

Як встановлено судом, відповідач фактично відмовив у видачі позивачу посвідчення особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії, з мотивів відсутності з 01.01.2015 у переліку зон радіоактивного забруднення зони посиленого радіоекологічного контролю та скасування статті 23 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», якою передбачалося надання відповідних пільг і компенсацій особам, віднесеним до 4 категорії потерпілих від Чорнобильської катастрофи.

Згідно зі статтею 16 Конституції України забезпечення екологічної безпеки і підтримання екологічної рівноваги на території України, подолання наслідків Чорнобильської катастрофи - катастрофи планетарного масштабу, збереження генофонду Українського народу є обов`язком держави.

Рішенням від 17.07.2018 №6-р/2018 Конституцій Суд України визнав такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), зокрема, підпункт 2, абзаци перший, другий підпункту 3, підпункт 4, абзаци перший, другий підпункту 5, абзаци перший - четвертий підпункту 6, підпункт 7 пункту 4 розділу I Закону України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України».

Конституційний Суд України звернув увагу на засадничий характер обов`язку держави щодо подолання наслідків Чорнобильської катастрофи та на необхідність виокремлення категорії громадян України, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи і потребують додаткових гарантій соціального захисту у зв`язку з надзвичайними масштабами вказаної катастрофи та її наслідків.

Встановлення у законах України пільг, компенсацій та гарантій громадянам України, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, обумовлено виконанням державою свого конституційного обов`язку, передбаченого статтею 16 Основного Закону України, щодо подолання наслідків Чорнобильської катастрофи та збереження генофонду Українського народу. Такі пільги, компенсації та гарантії є особливою формою відшкодування завданої шкоди вказаній категорії громадян, а тому скасування чи обмеження цих пільг, компенсацій і гарантій без рівноцінної їх заміни свідчитиме про відступ держави від її конституційного обов`язку

Скасування пільг, компенсацій та гарантій не відповідає конституційному обов`язку держави, передбаченому у статті 16 Основного Закону України, щодо осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, тому пільги, компенсації та гарантії є такими, що захищені Конституцією України від негативних наслідків для цієї категорії осіб при внесенні змін до законодавства України (пункт 4 мотивувальної частини).

Рішенням від 17.07.2018 №6-р/2018 Конституцій Суд України визнав такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), зокрема і підпункт 4 Закону України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України», яким у Законі України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» виключено статтю 23, якою було передбачено компенсації та пільги громадянам, віднесеним до категорії 4. Отже, право на компенсації та пільги постраждалих, віднесених до категорії 4, було підтверджено.

Визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій до ухвалення Закону України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» містилося у статті 2 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Відповідно до цієї статті до зон радіоактивного забруднення було віднесено такі зони: (1) зона відчуження, (2) зона безумовного (обов`язкового) відселення, (3) зона гарантованого добровільного відселення та (4) зона посиленого радіоекологічного контролю.

Аналогічне визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій містилося у статті 2 Закону України «Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи».

01.01.2015 набув чинності Закон України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України», яким статтю 2 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» виключено (підпункт 1 пункту 4). Виключено також абзац 5 частини другої статті 2 Закону України «Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи», який визначав зону посиленого радіоекологічного контролю як одну із зон радіоактивно забруднених територій.

Цим законом не передбачено, що раніше видані посвідчення особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи 4 категорії, є недійсними.

Судом встановлено, що позивач є особою, який постійно проживає на території зони посиленого радіологічного контролю категорії 4, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_2 від 20 жовтня 2004 року. Цей статус є безстроковий.

Виключення з 01.01.2015 зони посиленого радіоекологічного контролю не позбавляє позивача статусу потерпілого від Чорнобильської катастрофи категорії 4, оскільки такий статус було набуто правомірно, а законні підстави для його припинення відсутні.

Крім того, Закон України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у редакції, чинній після 01.01.2015, передбачає надання особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 4, певних пільг та компенсацій. Зокрема, статті 51, 56 вказаного Закону передбачають надання особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 4, додаткової пенсії та пільг щодо обчислення стажу роботи (служби).

Відповідно частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України) при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Так, при застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує правову позицію Верховного Суду, яка викладена у постанові від 20.03.2019 у справі №697/121/17.

Зокрема, у вказаній постанові Судова палата для розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду дійшла наступного висновку про застосування підпункту 1 пункту 4 Закону України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України». Виключення з 01.01.2015 зони посиленого радіоекологічного контролю із переліку радіоактивно забруднених територій не позбавляє статусу потерпілого осіб, яким раніше, до 31.12.2014, було встановлено статус і видано посвідчення постраждалого внаслідок Чорнобильської катастрофи. Особа, якій видано безтермінове посвідчення громадянина, який постійно проживав на території зони посиленого радіологічного контролю (категорія 4), для цілей застосування пункту 1 частини першої статті 14 Закону «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», вважається потерпілим від Чорнобильської катастрофи.

Таким чином, оскільки статус особи, яка постійно проживала або постійно працювала на території зони посиленого радіоекологічного контролю, позивачу присвоєно у 2004 році, то останній не може втратити такого статусу, в зв`язку з новими приписами Законів України, прийнятими пізніше, тим більше, що Закон України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28.12.2014 № 76-VII таких наслідків і не містить.

Вказані законодавчі зміни мають враховуватися відповідачем та іншими уповноваженими органами у випадку надходження на їх розгляд заяв про надання статусу потерпілого від Чорнобильської катастрофи після 01.01.2015, оскільки саме для надання статусу потерпілого застосовувалася скасована стаття 2 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Враховуючи викладене та той факт, що позивачу встановлено 1 (першу) групу підгрупи «Б» інвалідності, причина інвалідності - захворювання пов`язане з впливом аварії на ЧАЕС, суд вважає, що ОСОБА_1 має право на отримання статусу особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1 з числа потерпілих 4 категорії. При цьому, даному праву позивачу відповідає обов`язок відповідача видати відповідне посвідчення.

Щодо вимог позивача про зобов`язання Департаменту соціального захисту населення Київської державної адміністрації надати ОСОБА_1 статус особи, що постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії з числа потерпілих 4 категорії та видати посвідчення особи постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії з числа потерпілих 4 категорії, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною Законом №475/97-ВР від 17.07.1997, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У пункті 145 рішення від 15.11.1996 у справі Чахал проти Об`єднаного Королівства Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати заявникові такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, Суд указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності небезпідставної заяви за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі Афанасьєв проти України від 05.04.2005 (заява № 38722/02)).

Отже, ефективний засіб правого захисту у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.

Як вбачається з положень Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів Ради Європи 11.03.1980, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Таким чином, дискреція - це елемент управлінської діяльності. Вона пов`язана з владними повноваженнями і їх носіями - органами державної влади та місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами.

Відтак дискреційні повноваження - це законодавчо встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають в застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень.

Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 06.03.2018.

Суд зазначає, що дискреційні функції Департаменту соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації як суб`єкта владних повноважень щодо надання особі статусу постраждалого внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1 на етапі, коли особа, яка звернулась, є інвалідом та вже має статус особи, яка постійно проживала або постійно працювала на території зони посиленого радіоекологічного контролю, а також має докази на підтвердження причинного зв`язку інвалідності з Чорнобильською катастрофою, досить жорстко обмежені в законодавчому порядку.

З урахуванням тієї обставини, що оскаржувані дії в даній ситуації не ґрунтуються на дискреційних повноваженнях, оскільки право позивача на отримання статусу особи, постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи, категорії 1 підтверджується матеріалами справи, суд вважає за необхідне зобов`язати відповідача надати позивачу статус особи, що постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії з числа потерпілих 4 категорії та видати посвідчення особи постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії з числа потерпілих 4 категорії.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, а також усні та письмові доводи представників сторін стосовно заявлених позовних вимог, суд дійшов до висновку наявність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Згідно з положеннями статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

На підставі викладеного вище, керуючись ст.ст.77, 139, 143, 243-246, 250, 255 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) задовольнити повністю.

2. Визнати протиправною та скасувати відмову Департаменту соціального захисту населення Київської державної адміністрації викладену у листі від 10 серпня 2018 року №1991/02-59, щодо видачі ОСОБА_1 посвідчення особи, постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії.

3. Зобов`язати Департамент соціального захисту населення Київської державної адміністрації надати ОСОБА_1 статус особи, що постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії з числа потерпілих 4 категорії та видати посвідчення особи постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії з числа потерпілих 4 категорії.

4. Стягнути на користь Державного бюджету України судові витрати у розмірі 704,80 грн. (сімсот чотири гривні 80 коп.) за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту соціального захисту населення Київської державної адміністрації (01196, м. Київ, пл. Лесі Українки, буд.1, ).

Рішення набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства та може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295-297 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги).

Суддя Н.Г. Вєкуа