Справа № 490/9232/18
Суддя: Черенкова Н. П.
Дата ухвалення: 2019-05-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

н/п 2-а/490/375/2018 Справа № 490/9232/18
Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

"02" травня 2019 р. Центральний районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючої судді - Черенкової Н.П.,

за участі секретаря - Янкевич В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Миколаївській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із зазначеним вище адміністративним позовом, у якому просив суд скасувати постанову по справі про адміністративне правопорушення серії НК №604872 від 28.10.2018 року, якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП із застосуванням адміністративного стягнення у виді штрафу в сумі 255 грн., а провадження у справі закрити.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що за змістом постанови, яка оскаржується, 28.10.2018 біля 14год.50 хв., рухаючись нам автотранспортному засобі CHEVROLET AVEO, державний номерний знак НОМЕР_1 , по вулиці Веселинівській у м. Миколаєві, здійснив зупинку ближче 30 м від посадкового майданчика для зупинки маршрутних транспортних засобів, чим порушив п.15.9е Правил Дорожнього Руху України. Проте із зазначеними у постанові обставинами позивач не згоден, оскільки у відповідності до п.33.5 ПДР, пункт зупинки автобуса має позначатися інформаційно-вказівним знаком 5.41.1, який позначає початок посадкового майданчика автобуса. Таким чином, наявність посадкового майданчика або місця зупинки маршрутних транспортних засобів мають бути позначені відповідним дорожнім знаком.

Між тим, як на дорозі біля будинку 49 по вул. Веселинівській, так і на місці зупинки, відсутній знак 5.41.1 , що позбавляє водія можливості ідентифікувати будь-яку частину ділянку дороги як місце зупинки громадського транспорту.

Також, на всьому проміжку дороги від будинку 49 до будинку 51 відсутні смуги, що розділяли б дорогу у відповідності до вимог п.8.9 ДБН 2.3.4 Споруди транспорту "Автомобільні дороги".

Окрім того, постанова відповідачем складена не за місцем вчинення гіпотетичного правопорушення, "порушення" не зафіксовано у режимі фотозйомки ( відеозапису), а тому, на підставі ст.276 КУпАП, справа про адміністративне правопорушення повинна розглядатись за місцезнаходженням органу, уповноваженому законом розглядати справу про адміністративне правопорушення.

Окрім того, будь-які докази вчинення ним адмінправопорушення у відповідача при складенні оскаржуваної постанови були відсутні.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 03.01.2019 року відкрито провадження у справі.

Відповідач подав відзив на позов, в якому позовних вимог позивача не визнав, зазначивши, що останній дійсно вчинив інкриміноване йому порушення Правил, а тому законно підданий адміністративному стягненню у виді штрафу, в зв`язку з чим відсутні підстави для скасування постанови.

Факт правопорушення підтверджено постановою у справі про адміністративне правопорушення, зафіксованого не в автоматичному режимі, винесеною компетентною посадовою особою в межах своїх повноважень, письмовим рапортом інспектора патрульної поліції, а також письмовим поясненням свідка ОСОБА_2 , який є очевидцем події.

Позивач підтримав свої вимоги у повному обсязі та просив про розгляд справи у його відсутність.

Представник відповідача просив у задоволенні позовних вимог відмовити та розглядати справу у їх відсутність.

Судом постановлено про розгляд справи у відсутності сторін, що відповідає приписам ст. 205 КАС України.

Дослідивши матеріали справи та надавши оцінку наданим сторонами доказам, суд дійшов наступного висновку.

Згідно постанови серії НК № 604872 ОСОБА_1 28.10.2018 року здійснив парковку та стоянку автомобіля на зупинці громадського транспорту біля будинку 49 по вулиці Веселинівській у м. Миколаєві, порушивши п.п.15.9 «Е» Правил дорожнього руху України, чим скоїв правопорушення, передбачене ч.1 ст.122 КУпАП.

При цьому, постанова не містить даних про те, які докази додаються до постанови (рапорти, пояснення свідків, тощо ), а також відсутня реєстрація правопорушення (фотозйомки, відеофіксації).

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» від 30.06.1993р. № 3353встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001р. №1306 (далі-Правила).

Відповідно до п. 1.9. Правил, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до статті 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Відповідно до ст.41 ЗУ «Про дорожній рух» розташування зупинок транспортних засобів загального користування а також питання організації дорожнього руху регулюються «Правилами дорожнього руху».

П.8.1 Правил встановлено, що регулювання дорожнього руху здійснюється, крім іншого, за допомогою дорожніх знаків.

Цими ж Правилами введені інформаційно-вказівні знаки.

П.8.4 «г» визначено, що «інформаційно-вказівні знаки запроваджують або скасовують певний режим руху а також інформують учасників дорожнього руху про розташування... різних об`єктів, територій, де діють спеціальні правила».

До цієї категорії знаків відносяться, крім іншого, знаки «Місце зупинки автобуса» - п.5.41 Правил, п.5.42 Місце зупинки трамвая» і 5.43 «Місце зупинки тролейбуса». Тобто, вказані знаки інформують про розташування місць зупинки громадського транспорту де діють спеціальні правила, у т.ч. п.15.9 «е» яким заборонена зупинка автотранспорту ближче ЗО м. від посадкових майданчиків для зупинки маршрутних транспортних засобів, а коли його немає - ближче 30 м. від дорожнього знаку такої зупинки з обох сторін.

Більш детальні вимоги як до цих знаків так і їх обов`язкової наявності містяться в ДСТУ 4100-2002. «Цей стандарт поширюється на дорожні знаки, призначені для інформування учасників дорожнього руху щодо умов і режимів руху на дорогах і вулицях а також правила їх застосування на усіх дорогах, що експлуатуються та будуються. Вимоги цього стандарту є обов`язковими».

П. 10.7.37 стандарту зазначено «Знаки 5.41 «Місце зупинки автобуса», 5.42 Місце зупинки трамвая» і 5.43 «Місце зупинки тролейбуса» повинні застосовуватись для позначення зупинкових пунктів відповідних видів транспортних засобів, що рухаються з встановленими маршрутами.

Знаки 5.41-5.43 встановлюються на ближньому за напрямком руху транспортних засобів краю зупинкового пункту.

Якщо знаки 5.41-5.43 встановлюються на павільйоні, то їх належить розташувати над краєм павільйону, повернутим у бік транспортних засобів, що наближаються до нього.

Введені додаткові вимоги для зупинок транспорту загального користування і ДБН 2.3.4.-2000 «споруди транспорту «Автомобільні догороги»

Так, п.8.9 ДБН передбачено, що «зупинові майданчики слід віддаляти від основної смуги руху по довжині майданчика на автомобільних дорогах 1 і 2 категорії розділювальною смугою завширшки 0,75 м.

Статтею 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст.222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи, зокрема, про порушення правил дорожнього руху(частини перша, друга і третя статті 122). Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

При цьому, протокол про адміністративне правопорушення не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено, зокрема, до компетенції Національної поліції - ч.2 ст. 258 КУпАП.

Протоколи не складаються і в інших випадках, коли відповідно до закону штраф накладається і стягується, а попередження оформлюється на місці вчинення правопорушення.

У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Згідно ч.3 ст. 258 КУпАП, якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов`язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 цього Кодексу, та правопорушень у сфері забезпечення дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі.

Пункт 1 розділу ІІІ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України від 07.11.2015р. за № 1395, визначає, що справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення, за місцем проживання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, за місцем реєстрації транспортного засобу та на місці вчинення адміністративного правопорушення.

У разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу (п.4 Інструкції).

Відповідно до частин другої та третьої статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а обґрунтованим - ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні.

З метою забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, індивідуалізації її відповідальності та реалізації вимог статті 245 КУпАП щодо своєчасного, всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи, вирішення її у відповідності з законом уповноважений орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна ця особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. При накладенні стягнення необхідно враховувати характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність (частина друга статті 33 КУпАП).

Статтею 40 Закону України «Про Національну поліцію» передбачено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: 1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; 2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Згідно ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до положень статті 75,76 КАС України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Орган (посадова особа) при розгляді справи, зокрема, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність; повинен своєчасно, всебічно, повно і об`єктивно з`ясувати обставини справи, вирішити її в точній відповідності до закону тощо (статті 245, 280 Кодексу). Згідно з Кодексом провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю через відсутність події і складу адміністративного правопорушення (пункт 1 статті 247); справа про адміністративне правопорушення розглядається відкрито, крім випадків, коли це суперечить інтересам охорони державної таємниці (частина перша статті 249) ; оцінка доказів ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності (стаття 252) тощо.

Статтею 77 ч.2 Кодексу адміністративного судочинства встановлено, що «суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення»

Згідно ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно зі ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, а також іншими документами.

Пунктом 24Постанови Пленуму Верховного суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті»встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283і284 КУпАП. У ній зокрема, потрібно навести докази. на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Статтею 280 КУпАП встановлено, що посадова особа при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язана з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним доказам в цілому (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу ( групи доказів

Натомість, суд вважає за необхідним при прийнятті рішення дотриматись критерію «поза усяким сумнівом».

Аналізуючи законодавчі норми, що регулюють спірні правовідносини, суд вважає зазначити наступне.

Пунктом 11 ч.І ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Згідно пп. 8.1-8.3 Правил дорожнього руху України регулювання дорожнього руху здійснюється за допомогою дорожніх знаків, дорожньої розмітки, дорожнього обладнання,

Частиною 1 статті 122 КУпАП передбачено відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками.

Порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, зупинки, стоянки тощо, тягне за собою накладення штрафу в розмірі п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Відповідно до ст. 246 КУпАП порядок провадження в справах про адміністративні правопорушення в органах (посадовими особами), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, визначається цим Кодексом та іншими законами України.

Відповідно до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Аналіз наведених приписів законодавства дає підстави для висновку, що інспектор патрульної поліції, здійснюючи контроль за дотриманням Правил дорожнього руху, наділений повноваженнями з розгляду відповідної категорії справ, та в процесі їх вирішення зобов`язаний встановити наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Водночас, такі дані встановлюються, зокрема протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, поясненнями потерпілого, поясненнями свідка, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, а також іншими документами.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ст.77 КАС України ).

Досліджуючи докази, що містяться в матеріалах справи, суд дійшов висновку про недоведеність обставин про те, що позивач порушив п. 5.9»е» ПДР України, та здійснив зупинку ближче 30м від посадкового майданчика для зупинки маршрутних транспортних засобів, адже його твердження щодо відсутності знаку 5.41.1, що позбавляло можливості водія ідентифікувати будь-яку частину ділянки дороги як місце зупинки громадського транспорту, та відсутність смуг, які розділяють дорогу у відповідності до вимог п. 8.9 ДБН 2.3.4 Споруди транспорту "Автомобільні дороги".

Між тим, відповідно до ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На думку суду, постанова про накладення адміністративного стягнення за відсутності інших фактичних даних вчинення адміністративного правопорушення, не є належним доказом у розумінні ст. 251 КУпАП.

Резюмуючи викладене, слід зробити висновок, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст.122 КУпАП.

Водночас, суд вважає необґрунтованими доводи позивача з приводу місця розгляду справи про адміністративне правопорушення, оскільки після рішення Конституційного Суду України від 26.05.2015 року №5-рп/2015, після його прийняття норми КУпАП, зокрема ст. 258 КУпАП, зазнали змін, в результаті чого на справи, які віднесено до компетенції Національної поліції, розповсюджено вимоги ч.4 ст.258 - постанова у справі про адміністративне правопорушення виноситься на місці вчинення правопорушення.

Згідно пунктів 4,5 Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07 листопада 2015 №1395, інспектор патрульної поліції складає постанову про накладення адміністративного стягнення за частинами 1,2, 3 ст.122 КУпАП без складання протоколу.

Стаття 286 КАС України дозволяє суду скасувати рішення суб`єкта владних повноважень рішення та прийняти один із пропонованих даною нормою варіантів, у тому числі і закрити провадження у справі, у випадку відсутності у діях правопорушника складу адміністративного правопорушення.

Беручи до уваги відсутність в діях позивача складу адміністративного правопорушення встановленого ч. 1 ст. 122 КУпАП, колегія суд дійшов висновку, що постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення від 28.10.2018 року серії НК № 604872 підлягає скасуванню, а провадження у справі - закриттю.

Суд не погоджується з доводами відповідача про наявність доказів у вигляді рапорту поліцейського Агаркова І.О. та свідка ОСОБА_2 , оскільки ці докази не вказані у п.8 зазначеної постанови.

Європейський суд вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись, як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Меді цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формування рішень.

Таким чином, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визнано тільки у світлі конкретних обставин. ("Проніна проти України, "Сєрявін та інші проти України").

За такого, ЄС оцінює ступінь у мотивованості рішення національного суду з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови у прийнятті саме доказів і доводів,які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно і чітко та могли справді вплинути на результати розгляду справи.

Керуючись ст. 5, 6, 8-10, 73-78, 241-246, 286 КАС України, ст.ст. 122 КпАП України суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Миколаївській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення - задовольнити.

Скасувати постанову про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 28.10.2018 року серії НК №604872 та закрити справу.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду або через Центральний районний суд м. Миколаєва шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 , іпн: НОМЕР_3 .

Відповідач: Управління патрульної поліції в Миколаївській області Департаменту патрульної поліції, місце знаходження: м. Миколаїв, вулиця Новозаводська, 1-б/1.

Повний текст рішення виготовлений 02 травня 2019 року.

Суддя Н.П. Черенкова