Справа № 308/3690/19
Суддя: Гінда Оксана Миколаївна
Дата ухвалення: 2019-05-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2019 рокуЛьвів № 857/4506/19
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

судді-доповідача: Гінди О.М.

суддів: Заверухи О.Б, Ніколіна В.В.,

за участю секретаря судових засідань Чопко Ю.Т.

представника позивача Коваля І.П.

розглянувши у судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу громадянина Ісламської Республіки Афганістан ОСОБА_1 на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 05 квітня 2019 року (головуючий суддя: Данко В.Й., місце ухвалення м. Ужгород) у справі за адміністративним позовом військової частини НОМЕР_1 Державної прикордонної служби України до громадянина Ісламської Республіки Афганістан ОСОБА_1 про примусове видворення іноземця з України,
встановив:
Військова частина НОМЕР_1 Державної прикордонної служби України 02.04.2019 звернулася з позовом до суду, в якому просила примусово видворити за межі України громадянина Ісламської Республіки Афганістан ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Обґрунтовує позов тим, що відповідач 27.03.2019 о 01 год. 00 хв. був виявлений та затриманий у складі групи осіб прикордонним нарядом від ВПС « ІНФОРМАЦІЯ_2 » спільно з відділом «К» УСБУ в Закарпатській області на напрямку 299 прикордонного знаку в 5000 м від лінії ЛДК при спробі незаконного перетину державного кордону України зі Словацькою Республікою. Своїми діями відповідач вчинив правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 2 ст. 204-1 КУпАП.

Крім цього, встановлено, що законність перебування на території України втратив, оскільки за рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 16.01.2019 у справі № 420/5277/18 відповідачу було відмовлено у задоволенні скарги на рішення ДМС щодо відмови у наданні захисту в Україні. Рішення суду набрало законної сили 21.02.2019.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 05 квітня 2019 року позов задоволено.

З цим рішенням суду першої інстанції не погодився відповідач та оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає таке незаконним та необґрунтованим, оскільки судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, а тому просить його скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити.

Обґрунтовуючи апеляційні вимоги, апелянт посилається на те, що судом першої інстанції не досліджувалося та не встановлювався факт існування рішення про примусове повернення, а тому покликання суду на застосування ч. ч. 1, 4 ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» та ч. 1 ст. 288 КАС України є необґрунтованим.

Крім цього, вказує, що позивачу було невідомо про існування будь якого рішення про примусове повернення, оскільки жодних рішень йому не вручалося та не доводилося до відома, а тому його права передбачені законодавством України порушено.

Представник позивач ОСОБА_2 у судовому засіданні апеляційну скаргу не визнав, просив її залишити без задоволення, а судове рішення суду першої інстанції без змін.

Представник відповідача у судове засідання не прибув, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. Відповідно до ч. 3 ст. 268 КАС України, не прибуття у судове засідання представника відповідача не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача Коваля І.П., перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга задоволеною бути не може, з таких мотивів.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідач 27.03.2019 о 01 год. 00 хв. був виявлений та затриманий у складі групи осіб прикордонним нарядом від ВПС « ІНФОРМАЦІЯ_2 » спільно з відділом «К» УСБУ в Закарпатській області на напрямку 299 прикордонного знаку в 5000 м від лінії ЛДК при спробі незаконного перетину державного кордону України зі Словацькою Республікою. Своїми діями відповідач вчинив правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 2 ст. 204-1 КУпАП.

Відповідно до ст. 263 КУпАП, відповідача було затримано в адміністративному порядку на термін до трьох діб з метою з`ясування обставин правопорушення.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що позов необхідно задовольнити, оскільки відповідач порушив вимоги законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, намагався незаконн перетнути Державний кордон України, а тому підлягає примусовому видворенню за межі території України.

З цими висновками суду першої інстанції, погоджується суд апеляційної інстанції з огляду на таке.

Згідно ч. 1 ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» № 3773-VI від 22.09.2011 (далі-Закон № 3773-VI), іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Один із примірників рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства видається іноземцю або особі без громадянства, стосовно яких воно прийнято. У рішенні зазначаються підстави його прийняття, порядок оскарження та наслідки невиконання. Форма рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства затверджується спільним наказом Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України (ч. 3 ст. 26 Закону № 3773-VI).

Згідно матеріалів справи, рішенням начальника відділу по роботі з іноземцями та адміністративного провадження штабу підполковника ОСОБА_3 від 29.03.2019 про примусове повернення з України іноземця або особи без громадянства затвердженого начальником Чопського прикордонного загону підполковником ОСОБА_4 (а. с. 7), вирішено примусово повернути за межі України громадянина Ісламської Республіки Афганістан ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Вказане рішення отримано відповідачем 29.03.2019 на зрозумілій йому мові, що підтверджується підписами самого позивача та перекладача (а. с. 7 зворот).

Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції не бере до уваги покликання скаржника в апеляційній скарзі на те, що позивачу було невідомо про існування рішення про примусове повернення, оскільки матеріалами справи підтверджено про отримання такого самим відповідачем.

Крім того, на думку суду апеляційної інстанції, безпідставними є і покликання апелянта на ту обставину, що судом першої інстанції не досліджувалося та не встановлювався факт існування рішення про примусове повернення, оскільки таке наявне в матеріалах справи (а. с. 7).

Відповідно до ч. 1 ст. 30 Закону № 3773-VI, центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.

З системного аналізу вказаної норми, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що примусовому видворенню іноземця чи особи без громадянства передує прийняття рішення відповідним компетентним органом про примусове повернення, за яким примусовому видворенню підлягають: 1) особи, які не виконали рішення відповідного компетентного органу про примусове повернення; 2) або наявність обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що у рішенні від 29.03.2019 про примусове повернення, відповідачем зазначено, що виїхати за межі території України він не взмозі та такого бажання не має. Отже, на думку суду апеляційної інстанції, у позивача були підстави вважати, що відповідач буде ухилятися від виконання рішення про примусове повернення за межі України.

Крім того, необґрунтованим є покликання представника відповідача в апеляційній скарзі про те, що відповідач має достатньо грошових коштів, щоб покинути територію України, оскільки, жодних доказів цьому надано не було.

Згідно ч. 4. ст. 30 Закону № 3773-VI, іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців.

Відповідно до ч. 1 ст. 288 КАС України, позовні заяви іноземців та осіб без громадянства щодо оскарження рішень про їх примусове повернення в країну походження або третю країну, а також позовні заяви центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальних органів і підрозділів, органів охорони державного кордону або Служби безпеки України про примусове видворення іноземців та осіб без громадянства за межі України подаються до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальних органів і підрозділів, органу охорони державного кордону чи Служби безпеки України або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що згідно матеріалів справи законність перебування на території України відповідач втратив, оскільки рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 16.01.2019 у справі № 420/5277/18 відповідачу відмовлено у задоволенні скарги на рішення ДМС щодо відмови у наданні захисту в України. Рішення набрало законної сили 21.02.2019, що підтверджується листом Головного управління ДМС в Одеській області від 29.03.2019 № 5100.5.1-4659/51.3-19 від 29.03.2019 (а. с. 10).

Слід звернути увагу, що доказів наявності законних підстав для перебування на території України, скаржником до матеріалів справи не надано.

Частиною 1 ст. 31 Закону № 3773-VI, передбачено вичерпний перелік обставин, за яких іноземець або особа без громадянства не можуть бути примусово повернуті чи примусово видворенні або видані чи передані до країн, зокрема: де їх життю або свободі загрожуватиме небезпека за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань; де їм загрожує смертна кара або страта, катування, жорстоке, нелюдське або таке, що принижує гідність, поводження чи покарання; де їх життю або здоров`ю, безпеці або свободі загрожує небезпека внаслідок загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини, або природного чи техногенного лиха, або відсутності медичного лікування чи догляду, який забезпечує життя; де їм загрожує видворення або примусове повернення до країн, де можуть виникнути зазначені випадки.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що жодних доказів стосовно наявності обставин за яких забороняється примусове повернення чи примусове видворення або видачу чи передачу відповідача до країни походження в ході судового розгляду, як в суді першої, так і апеляційної інстанції відповідачем чи його представником надано не було, а тому підстав для застосування ч. 1 ст. 31 Закону № 3773-VI до відповідача не має.

Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що позов про примусове видворення іноземця за межі України необхідно задовольнити, оскільки відповідачем порушено законодавство про правовий статус іноземців, зокрема, незаконний перетин державного кордону, не виконано рішення про примусове повернення за межі України, крім цього, законних підстав для перебування на території України у відповідача відсутні.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ст. 316 КАС України, апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, рішення суду без змін.

Керуючись ст. ст. 268, 272, 288, 310, 315, 316, 321, 322, КАС України, суд
постановив:
апеляційну скаргу громадянина Ісламської Республіки Афганістан ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 05 квітня 2019 року у справі № 308/3690/19 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду.

Головуючий суддя О. М. Гінда
судді О. Б. Заверуха
В. В. Ніколін
Повне судове рішення складено 11.05.2019.