Справа № 160/130/19
Суддя: Горбалінський Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2019-03-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 березня 2019 року Справа № 160/130/19
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Горбалінського В.В. у м. Дніпро розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -
04 січня 2019 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якій позивач просить:
- визнати протиправним та скасувати Рішення про результати розгляду заяви Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області №13 від 18.10.2018 року щодо невизнання періодів роботи ОСОБА_1 з 22.01.1987 року по 01.04.1993 року та з 23.09.1996 року по 01.01.1998 року, як таких, що дає право ОСОБА_1 на призначення пенсії відповідно до п. «а» частини 1 ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення»;
- визнати періоди роботи ОСОБА_1 з 22.01.1987 року по 01.04.1993 року та з 23.09.1996 року по 01.01.1998 року у Криворізькому спеціалізованому управлінні №1 спеціалізованого тресту по ремонту металургійних печей та устаткування «Дніпродомнаремонт», як такі, що дають право ОСОБА_1 на призначення пенсії відповідно до п. «а» частини 1 ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що з метою отримання пенсії на пільгових умовах, відповідно до положень п. «а» частини 1 ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з відповідною заявою про підтвердження періодів роботи з 22.01.1987 року по 01.04.1993 року та з 23.09.1996 року по 01.01.1998 року у Криворізькому спеціалізованому управлінні №1 спеціалізованого тресту по ремонту металургійних печей та устаткування «Дніпродомнаремонт», що дає право на призначення пільгової пенсії за Списком №1. 18.10.2018 року Комісією при Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області було винесено рішення №13 «Про результати розгляду заяви», яким було відмовлено позивачу в призначенні пільгової пенсії за віком. В обґрунтування даного рішення комісія зазначала, що посада позивача повинна бути віднесена до Списку №2, так як вогнетривники, які мають право на пенсію по Списку №1 повинні бути постійно зайняті на гарячих роботах. При цьому, в трудовій книжці позивача відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, а саме: не зазначено, що останній працював на роботах передбачених Списками - вогнетривником на гарячих роботах повний робочий день. Також, позивачем до заяви про призначення пільгової пенсії було додано наказ про атестацію робочих місць КСУ №1 ВАТ «Дніпродомнаремонт» від 14.09.1994 року №201, в якому зазначено, що посада - «вогнетривники» були атестовані лише за Списком №1, за Списком №2 - ні. Відповідач також зазначив, що в наданих первинних документах (трудова книжка, особова картка форми П-2, відомості нарахувань) відсутня інформація про те, що заявник працював повний робочий день на гарячих роботах (ремонті доменних печей в робочому стані) на умовах, вказаних в Списку №1. Картки обліку відпрацьованого часу на ремонті устаткування в особливо шкідливих умовах праці на розгляд комісії не надано. При цьому, позивач зазначає, що ним було надано достатньо відомостей, що підтверджують факт роботи на посаді вогнетривника протягом спірного періоду, який надає останньому можливість на призначення пенсії на пільгових умовах за Списком №1, а тому, винесене рішення відповідача вважає протиправним, та таким, що підлягає скасуванню.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного від 08 січня 2019 року було відкрито провадження в адміністративній справі №160/130/19 та призначено до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи, відповідно до вимог ч.5 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України.
На виконання вимог вищезазначеної ухвали, 23.01.2019 року відповідачем був наданий відзив на позовну заяву за вх. № 4680/19, в якому останній щодо задоволення позовних вимог заперечує в повному обсязі.
Обґрунтовуючи свою позицію відповідач зазначає, що 17.08.2018 року позивач звернувся з заявою про підтвердження стажу роботи на пільгових умовах за Списком №1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, а саме: період роботи вогнетривником з 22.01.1987 року по 01.04.1993 року та з 23.09.1996 року по 01.01.1998 року у Криворізькому спеціалізованому управлінні №1 спеціалізованого тресту по ремонту металургійних печей та устаткування «Дніпродомнаремонт». Комісією при Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області було винесено рішення №13 «Про результати розгляду заяви», в якому позивачу було відмовлено в зарахуванні даних періодів до пільгового стажу роботи за Списком №1. Так, в тексті даного рішення зазначено, що на період роботи позивача діяли Списки №1 і №2, затверджені постановою Ради Міністрів СРСР від 22.08.1956р. №1173, постановою Кабінету Міністрів СРСР від 26.01.1991 №10 та постановою Кабінету Міністрів України від 11,03.1994р. №162.Згідно п.1 (доменне виробництво) розділу III «Металургійне виробництво» Списку №1, затвердженого постановою Ради Міністрів СРСР від 22,08.1956 №1173, постановою Кабінету Міністрів СРСР від 26.01.1991 №10 та постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.1994р. №162, право на пільгове пенсійне забезпечення мають: вогнетривники, які зайняті на гарячих роботах.В методичному посібнику щодо застосування списків, зазначено, що вогнетривники мають право на пенсію по Списку №1 за умови постійної зайнятості на гарячих роботах, тобто, при ремонті доменних печей в робочому стані. Вогнетривники, зайняті в металургійному та інших виробництвах, користуються правом на пільгове пенсійне забезпечення за Списком №2. Відповідач, в своєму рішенні зазначає, що, так як в трудовій книжці позивача не зазначено, що останній перебував на даній посаді повний робочий день, то він має право на призначення пільгової пенсії за Списком №2. При цьому, позивачем був наданий наказ про атестацію робочих місць КСУ №1 ВАТ «Дніпродомнаремоит» від 14.09.1994 №201, в якому вогнетривники атестовані лише за Списком №1, а за Списком №2 - ні. Також, в наданих позивачем первинних документах (трудова книжка, особова картка форми П-2, відомості нарахувань) відсутня інформація про те, що заявник працював повний робочий день на гарячих роботах (ремонті доменних печей в робочому стані) на умовах, вказаних в Списку №1. Картки обліку відпрацьованого часу на ремонті устаткування в особливо шкідливих умовах праці на розгляд комісії не надані.За таких обставин, для підтвердження періодів роботи з 22.01.1987 по 01.04.1993, з 23.09.1996 по 01.01.1998, для зарахування до пільгового стажу позивача за Списком №1 немає підстав.
Відповідно до положень ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглянув справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), за наявними у ній матеріалами.
Дослідивши повно і всебічно письмові докази, які містяться в матеріалах справи, з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд виходить з наступного.
Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що позивач ОСОБА_1 період з 22 січня 1987 року по 01 квітня 1993 року та з 23 вересня 1996 року по 01 січня 1998 року працював в Криворізькому спеціалізованому управління №1 спеціалізованого тресту по ремонту металургійних печей та устаткувань «Дніпродомнаремонт» (1996-2001 рр. - ДП «Криворізьке спеціалізоване управління №1 по ремонту металургійних печей та устаткування» ВАТ «Дніпродомнаремонт»).
Відповідно до відомостей, що містяться в копії трудової книжки позивача НОМЕР_1 від 24.08.1984 року, останній обіймав, в зазначений вище період, наступні посади: з 22.01.1987 року «прийнят огнеупорщиком 4-го разряда на специолизированный огнеупорный участок 2 по ремонту металургических печей и оборудования Криворожское СУ-1 трест Днепродомнаремонт», наказ №24 від 20.01.1987 року; з 01.01.1991 року «присвоен 5 разряд огнеупорщика», наказ №382; 01.04.1993 року - звільнений за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України, наказ №101 від 05.04.1993 року; 23 вересня 1996 року «принят огнеупорщиком 5-го разряда» до Дочірнього підприємства «Криворізьке спеціалізоване управління №1»по ремонту металургійних печей та устаткування ВАТ «Дніпродомнаремонт», наказ №121 від 05.09.1996 року;01 січня 1998 року звільнений за власним бажанням , відповідно до ст. 38 КЗпП України, наказ №15 від 05.02.1998 року.
Зазначені вище періоди, також підтверджені архівною довідкою, виданою архівним відділом Виконкому Криворізької міської ради, №579 від 23.03.2018 року.
Так, в тексті даної довідки зазначено, що в наказах з кадрових питань (особового складу) відсутні накази про роботу з неповним робочим днем та відомості про надання відпустки без збереження заробітної плати.
Згідно архівних довідок, виданих архівним відділом Виконкому Криворізької міської ради, №577 та №578 від 23.03.2018 року в період з 22 січня 1987 року по 01 квітня 1993 року та з 23 вересня 1996 року по 01 січня 1998 року ОСОБА_1 виплачувалась заробітна плата під час роботи в Криворізькому спеціалізованому управлінні №1 спеціалізованого тресту по ремонту металургійних печей та устаткування «Дніпродомнаремонт».
Таким чином, враховуючи зазначені вище доводи, судом встановлено, що в період з 22 січня 1987 року по 01 квітня 1993 року та з 23 вересня 1996 року по 01 січня 1998 року позивач працював в Криворізькому спеціалізованому управління №1 спеціалізованого тресту по ремонту металургійних печей та устаткувань «Дніпродомнаремонт» на посаді вогнетривника повний робочий день.
Також, відповідно до довідки №579 від 23.03.2018 року, позивачу було видано копію наказу від 14.09.1994 року №201, за яким була проведена атестація робочих місць в Криворізькому спеціалізованому управління №1 спеціалізованого тресту по ремонту металургійних печей та устаткувань «Дніпродомнаремонт» на призначення пільгової пенсії за Списком №1 та Списком №2.
Отже, отримавши відповідні докази, що підтверджують право позивача на призначення пільгової пенсії на підставі п. «а» ч.1 ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», останній звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з заявою від 17.08.2018 року про підтвердження стажу роботи з 22 січня 1987 року по 01 квітня 1993 року та з 23 вересня 1996 року по 01 січня 1998 року на пільгових умовах за Списком №1.
18 жовтня 2018 року Комісією при Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області було прийнято рішення №13 «Про результати розгляду заяви». Відповідно до даного рішення, позивачу було відмовлено в зарахуванні до пільгового стажу за Списком №1 зазначені в заяві періоди.
Відповідач, в своєму рішенні, послався на те, що позивачем не надано доказів, які б підтверджували, що останній працював вогнетривником саме повний робочий день, що дає йому право на отримання пільгової пенсії за Списком №1. При цьому, Комісія зазначила, що професію позивача слід віднести до Списку №2, проте, так як, відповідно до наданої копії наказу від 14.09.1994 року №201, посада вогнетривник атестувалась лише за Списком №1, а за Списком №2 - ні, то підстав для зарахування з 22 січня 1987 року по 01 квітня 1993 року та з 23 вересня 1996 року по 01 січня 1998 року на пільгових умовах за Списком №1 немає.
Не погодившись з зазначеним рішенням, вважаючи його незаконним та необґрунтованим, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Враховуючи викладені вище обставини, повно і всебічно дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, здійснивши системний аналіз чинного законодавства, суд виходить з наступного.
За приписами статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся 17.08.2018 року до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з заявою про зарахування до пільгового стажу періоди роботи з 22 січня 1987 року по 01 квітня 1993 року та з 23 вересня 1996 року по 01 січня 1998 року, що надає останньому право на призначення пенсії на пільгових умовах за Списком №1, відповідно до положень п. «а» ч.1 ст.13 Закону України«Про пенсійне забезпечення», та надав відповідний пакет документів, який включає в себе: копію трудової книжки та довідки, що визначають право на пенсію на пільгових умовах.
При цьому, судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що рішенням від 18.10.2018 р. №13 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області було відмовлено у зарахуванні зазначеного періоду до пільгового.
Відповідач, приймаючи рішення про відмову в зарахуванні зазначеного періоду, який надає право на призначення пільгової пенсії за віком по Списку № 1 позивачу, посилався на відсутність необхідного пільгового стажу, оскільки відповідне робоче місце не атестоване, а документів, які б визначали повноту робочого дня, надано не було. При цьому, зазначили, що «згідно розділу ІІІ «Металургійне виробництво» постанови Ради Міністрів СРСР від 22.08.1956 № 1173 правом на пільгову пенсію за віком по Списку № 1 користуються вогнетривники, зайняті на гарячих роботах. При цьому, Списками передбачені, зокрема, тільки вогнетривники за умови постійної зайнятості на гарячих роботах, тобто, при ремонті домених печей в робочому стані (С.А.Вегера, Т.П.Демчук).
Відповідно до ст. 3 Закону України «Про пенсійне забезпечення» право на трудову пенсію мають особи, зайняті суспільно корисною працею, при додержанні інших умов, передбачених цим Законом: а) особи, які працюють на підприємствах, в установах, організаціях, кооперативах (у тому числі за угодами цивільно-правового характеру), незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, або є членами колгоспів та інших кооперативів, - за умови сплати підприємствами та організаціями страхових внесків до Пенсійного фонду України.
Відповідно до п. «а» ч. 1 ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.
Відповідно до ч. 1 ст. 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
Так, при винесенні оскаржуваного рішення Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області не зараховано період роботи позивача з 22 січня 1987 року по 01 квітня 1993 року та з 23 вересня 1996 року по 01 січня 1998 рокудо пільгового стажу, оскільки не встановлено факту перебування особи на посаді або виконання нею робіт, що містяться у Списку №1.
Відповідач зазначає, що характер виконуваних робот позивачем повинні бути віднесені до Списку №2, проте, наказом №201 від 14.09.1994 року було атестовано робоче місце вогнетривника лише за Списком №1.
Суд не погоджується з позицією відповідача, згідно до якої неможливо зарахувати до стажу роботи по Списку №1 період роботи на посаді вогнетривника з 22 січня 1987 року по 01 квітня 1993 року та з 23 вересня 1996 року по 01 січня 1998 року в Криворізькому спеціалізованому управлінні №1 спеціалізованого тресту по ремонту металургійних печей та устаткувань «Дніпродомнаремонт» повний робочий день з огляду на таке.
Згідно п. 1 ст. 48 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.
Відповідно до ст. 62 «Про пенсійне забезпечення», основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Так, професія вогнетриверник була атестована відповідно до наказу №201 від 14.09.1994 року та віднесена до Списку №1, копія зазначено наказу міститься в матеріалах справи.
Судом встановлено, що відповідно до архівної довідки №579 від 23.03.2018 року позивач на займаній посаді в Криворізькому спеціалізованому управління №1 спеціалізованого тресту по ремонту металургійних печей та устаткувань «Дніпродомнаремонт» працював повний робочий день.
Таким чином, віднесення спірного період з 22 січня 1987 року по 01 квітня 1993 року та з 23 вересня 1996 року по 01 січня 1998 року до пільгового, який передбачає отримання пільгової пенсії за Списком №1, підтверджується наказом №201 від 14.09.1994 про атестацію робочих місць.
Так, постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.1992 р. № 442 затверджено Порядок проведення атестації робочих місць за умовами праці.
Атестація робочих місць здійснюється на підприємствах, в організаціях та установах незалежно від форм власності і господарювання згідно з Порядком проведення атестації та розробленими на виконання постанови № 442 Методичними рекомендаціями для проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженими постановою Міністерства праці України (далі - Мінпраці) від 1 вересня 1992 року № 41 (далі - Методичні рекомендації). Мета атестації, як випливає із зазначених нормативних актів, полягає у регулюванні відносин між власником або уповноваженим ним органом і працівниками у галузі реалізації права на здорові й безпечні умови праці, пільгове забезпечення, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах.
Згідно з пунктом 4 Порядку проведення атестації та підпунктом 1.5 пункту 1 Методичних рекомендацій періодичність проведення атестації робочих місць визначається безпосередньо колективним договором підприємства і проводиться не рідше одного разу на 5 років. Відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації покладається на керівника підприємства чи організації.
Результати атестації використовуються при встановленні пенсій за віком на пільгових умовах, пільг і компенсацій за рахунок підприємств та організацій, обґрунтуванні пропозицій про внесення змін і доповнень до списків № 1 і 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, що дають право на пільгове пенсійне забезпечення, а також для розробки заходів щодо поліпшення умов праці та оздоровлення працюючих.
У пункті 4.2 зазначеного Порядку застосування списків йдеться про те, що результати атестації (як вперше проведеної, так і чергової) застосовуються при обчисленні стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, впродовж 5 років після затвердження її результатів, за умови, якщо впродовж цього часу на даному підприємстві не змінювались докорінно умови і характер праці (виробництво, робота, робоче місце), що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. У разі докорінної зміни умов і характеру праці для підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах має бути проведена позачергова атестація.
Своєчасно проведена атестація робочих місць за умовами праці є одним із заходів соціального захисту працівників, який має сприяти реалізації прав на здорові й безпечні умови праці, пільгове пенсійне забезпечення, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах.
Атестація має проводитися у передбачені пунктом 4 Порядку проведення атестації строки,а відповідальність за своєчасність та якість її проведення покладається на керівника підприємства, організації. Якщо чергова атестація була проведена з порушенням передбачених пунктом 4 Порядку проведення атестації строків, а працівник до її проведення виконував роботу, яка дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, цей період його роботи має бути зарахований до пільгового стажу за результатами попередньої атестації.
Порядок проведення атестації робочих місць затверджений Постановою Кабінету Міністрів України «Про порядок проведення атестації робочих місць за умовами праці» № 442 від 01.08.1992 року (далі Постанова № 442).
Відповідно до п. 4 Постанови № 442 атестація проводиться атестаційною комісією, склад і повноваження якої визначається наказом по підприємству, організації в строки, передбачені колективним договором, але не частіше одного разу в 5 років. Таким чином перша атестація робочих місць повинна бути проведена не пізніше 21 серпня 1997 року, тобто 5-ти років з моменту вступу в силу Постанови № 442. Якщо ж атестація була вперше проведена після 21 серпня 1997 року, тоді до пільгового стажу зараховується час роботи до 21 серпня 1992 року. 5-ти літній період на підприємстві, передуючого даті надання наказу про результати проведення атестації в період впродовж 5-ти років.
Положеннями Порядку проведення атестації обов`язок по проведенню атестації робочих місць покладено на керівників підприємств, а тому не проведення такої атестації у визначені законодавством строки не може позбавити громадян їх конституційного права на соціальний захист, зокрема на пенсію за віком на пільгових умовах.
Така правова позиція сформована Верховним Судом України у Постанові ВСУ у справі № 21-307а14 від 16 вересня 2014 р.
В п. 10 Наказу Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005 року № 383 визначено наступне: для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.93 № 637.
В тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, визначаючі право на пенсію на пільгових умовах за Списком № 1, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.
Факт надання трудової книжки позивачем до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області підтверджується відповідним переліком, який міститься в заяві позивача від 17.08.2018р.
Відповідно до архівної довідки від 23.03.2018 року №579, ОСОБА_1 працював повний робочий день в Криворізькому спеціалізованому управління №1 спеціалізованого тресту по ремонту металургійних печей та устаткувань «Дніпродомнаремонт» на посаді вогнетривника, був постійно зайнятий на роботі з шкідливими умовами праці при повному п`ятиденному тижні, виконував роботи зі шкідливими умовами праці. Таким чином, період з 22 січня 1987 року по 01 квітня 1993 року та з 23 вересня 1996 року по 01 січня 1998 року віднесений до Списку № 1РозділуІІІ «Чорна металургія».
При цьому, аналіз норм чинного законодавства свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Проте, якщо у трудовій книжці не зазначені відомості про умови праці та характер виконуваної роботи, то для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.
Вогнетривники, які зайняті на гарячих ділянках робіт внесені до розділу ІІІ "Чорна Металургія" Списка №1, що дає право на отримання державної пенсії на пільгових умовах, затвердженого постановою Ради Міністрів СРСР №1173 від 22 серпня 1956 року.
Згідно з розділом розділу ІІІ "Чорна Металургія" Списка №1 вогнетривники, які зайняті на гарячих ділянках робіт, дає останнім право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, відповідно до постановою Кабінету Міністрів України №162 від 11 березня 1994 року.
Постановою Кабінету Міністрів України № 36 від 16 січня 2003 року затверджено Список №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, у розділі ІІІ "Чорна Металургія", яким також передбачено посада вогнетривника, який зайнятий на гарячих ділянках робіт.
Отже, матеріалами справи підтверджено, що посада вогнетривник, на якій працював позивач у період з 22 січня 1987 року по 01 квітня 1993 року та з 23 вересня 1996 року по 01 січня 1998 року на Криворізькому спеціалізованому управління №1 спеціалізованого тресту по ремонту металургійних печей та устаткувань «Дніпродомнаремонт», відносяться до переліку посад із шкідливими та важкими умовами праці за Списком №1, затвердженого постановами Кабінету Міністрів України від 26.01.1991 №10, від 11.03.1994 №162 та від 16.01.2003 №36.
Таким чином, відмова відповідача зарахувати вказаний період при вирішенні питання про призначення пенсії за віком на пільгових умовах у зв`язку із відсутністю документів, які б вказували на характер обіймання посади вогнетривирника повний робочий день є протиправною, оскільки уточнюючи довідки необхідні та вимагаються лише у тих випадках, коли відсутня трудова книжка та немає відомостей у ній, які визначають право на пенсію на пільгових умовах.
Отже, підтвердженням того, що позивач, у вищезазначені періоди (які не зараховані до пільгового стажу) працював повний робочий день на роботах із шкідливими та важкими умовами праці - є записи в його трудовій книжці, що відповідає вимогам законодавства і не потребує інших способів доведення цього факту.
Наведене вище свідчить про наявність у позивача права на пенсію на пільгових умовах згідно пункту «а» ч.1 статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення".
Стосовно позовної вимоги щодо визнання періодів роботи ОСОБА_1 з 22.01.1987 року по 01.04.1993 року та з 23.09.1996 року по 01.01.1998 року у Криворізькому спеціалізованому управлінні №1 спеціалізованого тресту по ремонту металургійних печей та устаткування «Дніпродомнаремонт», як такі, що дають право позивачу на призначення пенсії відповідно до п. «а» частини 1 ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», суд зазначає наступне.
Частиною 1 ст. 5 Кодексу адміністративного судочинства передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом:1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень;2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень;3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій;4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії;5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень;6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.
Згідно до ч.1 ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України, при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково.
Приписами п.4 ч. 2 ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.
Враховуючи викладене вище, суд зазначає, що згідно приписів Кодексу адміністративного судочинства України питання щодо визнання відповідних періодів роботи такими, що дають право позивачу на призначення пільгової пенсії не можуть бути вирішені судом під час розгляду справи.
При цьому, відповідно до частини 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Таким чином, з метою ефективного захисту прав, свобод, інтересів позивача, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог відповідно до ч. 2 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області зарахувати періоди роботи ОСОБА_1 з 22.01.1987 року по 01.04.1993 року та з 23.09.1996 року по 01.01.1998 року у Криворізькому спеціалізованому управлінні №1 спеціалізованого тресту по ремонту металургійних печей та устаткування «Дніпродомнаремонт», як такі, що дають право позивачу на призначення пільгової пенсії відповідно до п. «а» частини 1 ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».
Відповідно до положень ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1)на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу, а суд згідно зі ст. 90 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
З урахуванням принципу змагальності, диспозитивності та офіційного з`ясування всіх обставин у справі (ст. 9 КАС України), положення Кодексу адміністративного судочинства України передбачають не лише обов`язок суб`єкта владних повноважень (відповідача у справі) щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності (ч. 2 ст. 77 КАС України), але й обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення (ч. 1 ст. 77 КАС України).
Враховуючи викладене вище, повно і всебічно дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, здійснивши системний аналіз норм чинного законодавства України, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії.
Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.
Частиною 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Таким чином, судовий збір, сплачений позивачем за подачу адміністративного позову до суду, в розмірі 704,80 грн. підлягає стягненню з Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області за рахунок бюджетних асигнувань.
Керуючись ст.ст. 2, 77, 90, 241-246, 250, 255, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Визнати протиправним та скасувати Рішення про результати розгляду заяви Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області №13 від 18.10.2018 року щодо невизнання періодів роботи ОСОБА_1 з 22.01.1987 року по 01.04.1993 року та з 23.09.1996 року по 01.01.1998 року, як таких, що дає право ОСОБА_1 на призначення пенсії відповідно до п. «а» частини 1 ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати періоди роботи ОСОБА_1 з 22.01.1987 року по 01.04.1993 року та з 23.09.1996 року по 01.01.1998 року у Криворізькому спеціалізованому управлінні №1 спеціалізованого тресту по ремонту металургійних печей та устаткування «Дніпродомнаремонт», як такі, що дають право позивачу на призначення пільгової пенсії відповідно до п. «а» частини 1 ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».
Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судові витрати з оплати судового збору у розмірі 704, 80 грн.
Відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Згідно ст. 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.
Статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції, проте, відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.
Суддя В.В. Горбалінський