Справа № 826/12503/16
Суддя: Прокопенко Олександр Борисович
Дата ухвалення: 2019-05-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

8 травня 2019 року

м. Київ

Справа № 826/12503/16

Провадження № 11-406апп19

Велика Палата Верховного Суду у складі:

судді-доповідача Прокопенка О.Б.,

суддів Антонюк Н. О., Бакуліної С. В., Британчука В. В., Гудими Д. А., Золотнікова О. С., Кібенко О. Р., Князева В. С., Лященко Н. П. , Рогач Л. І., Саприкіної І. В., Ситнік О. М., Ткачука О. С., Уркевича В. Ю., Яновської О. Г.,

перевіривши наявність підстав для прийняття до розгляду справи за позовом ОСОБА_2 до Кабінету Міністрів України, Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» (далі - Ощадбанк) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Кабінету Міністрів України та Ощадбанку, в якому з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог просив:

- визнати протиправними дії Кабінету Міністрів України та Ощадбанку щодо незабезпечення виконання гарантій, обов`язків, договору, позбавлення права власності та права на життя;

- зобов`язати відповідачів надати повну інформацію: 1) яка реальна вартість грошового вкладу була станом на 2 січня 1992 року згідно з ощадними книжками, які діяли на той час, згідно з наявними ощадними книжками в карбованцях СРСР; 2) яка реальна вартість грошового вкладу в гривнях станом на 1 жовтня 1996 року; 3) яка реальна вартість грошового вкладу станом з 2 січня 1992 року по сьогодні з урахуванням 7 відсотків річних по строковому вкладу та відсотків індексації втрати від інфляції згідно з даними Держкомстату по всіх чотирьох вкладах; 4) надати повний наявний офіційний розрахунок по всіх банківських операціях з 2 січня 1992 року по сьогодні за всіма ощадними книжками;

- зобов`язати відповідачів відновити реальну вартість банківського вкладу, що знаходиться на рахунку банку з 2 січня 1992 року по сьогодні на підставі ощадних книжок № , № 7, № 91557-46898, №91551-43368 відповідно до розрахунків, які накопичувались роками до 2 січня 1992 року з урахуванням 7 відсотків річних, відсотків індексації втрати від інфляції з 2 січня 1992 року по сьогодні і 3 відсотки від прострочення виконання договору;

- зобов`язати відповідачів: 1) надати офіційну інформацію про вартість грошового банківського вкладу, що зараховані на спеціальні компенсаційні рахунки станом на 4 березня 1991 року у розмірі 40 відсотків від залишку вкладу на 1 березня 1991 року по всіх рахунках, згідно з ощадними книжками відповідно до Указу Президента СРСР від 22 березня 1991 року, яка їх реальна вартість станом на 2 січня 1992 року та станом на 1 жовтня 1996 року в гривнях; 2) яка реальна вартість компенсаційних вкладів станом на з 2 січня 1992 року по сьогодні; 3) надати повну офіційну інформацію щодо проведених банківських операцій з 2 січня 1992 року по сьогодні за всіма рахунками;

- зобов`язати Кабінет Міністрів України та Ощадбанк відновити реальну вартість компенсаційних вкладів, що знаходяться на спеціальних рахунках з 1 березня 1991 року по сьогодні та видати належним чином оформлені ощадні книжки, згідно чотирьох рахунків - ощадних книжок, на підставі яких було відкрито спеціальні рахунки;

- зобов`язати відповідачів відновити гарантоване державою обов`язкове, згідно договору, право на право керуватися, розпоряджатися непорушним правом власності на свій розсуд;

- зобов`язати Кабінет Міністрів України виплатити майнову/моральну шкоду у розмірі 500 тис. грн за спричинену загрозу життю позивача, його внучки, воїнам антитерористичної операції за неусунення загрози життю згідно вимог кореспондованих владі за позбавлення права власності, керуватися, розпоряджатися своїм правом.

Окружний адміністративний суд міста Києва ухвалою від 26 лютого 2018 року, залишеною без змін постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 25 квітня 2018 року, на підставі пункту 1 частини першої статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС) провадження у справі в частині позовних вимог заявлених до Ощадбанку закрив.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 лютого 2018 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 25 квітня 2018 року, у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2 до Кабінету Міністрів України відмовлено.

7 травня 2018 року ОСОБА_2 подав касаційну скаргу, у якій, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, вимагає скасувати згадані вище судові рішення про закриття провадження у справі в частині позовних вимог до Ощадбанку та відмову в задоволенні позову до Кабінету Міністрів України й ухвалити рішення про задоволення його позовних вимог.

Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду ухвалою від 10 травня 2019 року відкрив касаційне провадження у справі за скаргою ОСОБА_2 , копії касаційної скарги скерував учасникам справи з установленням строку для подання відзивів на неї.

19 квітня 2019 року цей суд постановив ухвалу, якою передав справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду на підставі частини шостої статті 346 КАС.

Відповідно до цієї норми справа підлягає передачі на розгляд Великої Палати Верховного Суду в усіх випадках, коли учасник справи оскаржує судове рішення з підстав порушення правил предметної юрисдикції.

Вимоги касаційної скарги про скасування ухвали Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 лютого 2018 року та постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 25 квітня 2018 року щодо закриття провадження у справі в частині позовних вимог до Ощадбанку обґрунтовані порушенням судами правил предметної юрисдикції. ТомуВелика Палата Верховного Суду дійшла висновку про наявність правових підстав для прийняття цієї справи до розгляду в частині касаційного перегляду судових рішень щодо закриття провадження у справі в частині позовних вимог до Ощадбанку.

Касаційна ж скарга в частині оскарження рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 лютого 2018 року та постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 25 квітня 2018 року про відмову у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2 до Кабінету Міністрів України не містить посилань на порушення судами правил предметної юрисдикції. Скаржником заявлено вимоги про скасування цих рішень, ухвалених по суті споруза правилами КАС, та прийняття нового про задоволення позову, тобто вимоги про здійснення касаційного перегляду судових рішень по суті спору касаційним судом адміністративної юрисдикції.ОСОБА_2 не зазначає про необхідність розгляду цієї справи в частині позовних вимог до Кабінету Міністрів України в порядку іншого судочинства, ніж адміністративне.

Наведене не дає підстав для висновку про оскарження судових рішень у цій справі про відмову в задоволенні позову саме у зв`язку з порушенням правил предметної юрисдикції.

Отже, справу в частині касаційного перегляду рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 лютого 2018 року та постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 25 квітня 2018 року про відмову у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2 до Кабінету Міністрів України слід повернути до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду для розгляду, виокремивши у самостійне касаційне провадження матеріали скарги на судові рішення щодо закриття провадження у справі в частині позовних вимог до Ощадбанку для їх розгляду Великою Палатою Верховного Суду.

Скаржник порушує перед судом питання про розгляд справи за його участю.

Водночас згідно з пунктом 3 частини першої статті 345 КАС суд касаційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами в разі перегляду ухвал судів першої та апеляційної інстанцій.

За касаційною скаргою Товариства перегляду підлягає залишена без змін апеляційним судом ухвала суду першої інстанції про закриття провадження у справі.

Крім того, слід звернути увагу на те, що Велика Палата Верховного Суду перевіряє в межах касаційної скарги у цій справі аргументи про неправильне застосування судами норм права при вирішенні ними питання поширення юрисдикції адміністративного суду на цей спір (у названій вище частині) та не може встановлювати обставини справи, збирати та перевіряти докази і надавати їм оцінку.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово висловлювався з приводу відсутності публічних слухань у судах касаційної інстанції. Вочевидь, «публічний характер провадження у судових органах, згаданих у пункті 1 статті 6 [Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод] (статті 6-1), захищає учасників справи від здійснення правосуддя таємно, поза контролем громадськості та є також одним із засобів збереження довіри до судів вищих і нижчих ланок. Публічність через прозорість, яку вона надає правосуддю, сприяє досягненню мети пункту 1 статті 6, а саме справедливому судовому розгляду, гарантія якого є одним із основних принципів будь-якого демократичного суспільства у сенсі Конвенції» (рішення від 8 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява № 8273/78),§ 25).

Проте публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку, зокрема і в суді касаційної інстанції. Так, у вказаній справі зазначена гарантія була забезпечена у судах першої й апеляційної інстанцій. Зокрема тому ЄСПЛ не визнав порушенням пункту 1 статті 6 Конвенції відсутність публічного розгляду у Федеральному суді Німеччини, який, як і Верховний Суд в Україні, вирішував винятково питання права (рішення у справі «Axen v. Germany», § 28).

Крім того, ЄСПЛ визнав явно необґрунтованим і тому неприйнятним звернення у справі «Varela Assalino contre le Portugal» (заява № 64336/01) щодо гарантій публічного судового розгляду (рішення від 25 квітня 2002 року). У цій справі заявник просив розглянути його справу в судовому засіданні, однак характер спору не вимагав проведення публічного розгляду. Фактичні обставини справи вже були встановлені, а скарги стосувалися питань права, а саме тлумачення норм Цивільного кодексу.

ЄСПЛ вказав на те, що відмову у проведенні публічного розгляду не можна вважати необґрунтованою, оскільки під час провадження у справі не виникло ніяких питань, які не можна було вирішити шляхом дослідження письмових доказів.

У випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. Заявник не представив переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання.

Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду створив учасникам процесу у цій справі належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів, в яких такий рух описаний. Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог КАС.

Ураховуючи наведене, Велика Палата Верховного Суду вважає за можливе призначити цю справу до розгляду в порядку письмового провадження за наявними в ній матеріалами без виклику учасників справи.

Водночас суд вважає за необхідне поінформувати учасників справи щодо вчинення процесуальних дій стосовно розгляду їх справи в порядку письмового провадження шляхом надіслання копій цієї ухвали.

Керуючись статтями 345 та 346 Кодексу адміністративного судочинства України, Велика Палата Верховного Суду

УХВАЛИЛА:

1. Прийняти до розгляду Великою Палатою Верховного Суду справу за позовом ОСОБА_2 до Кабінету Міністрів України, Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні діїдля касаційного перегляду ухвали Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 лютого 2018 року та постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 25 квітня 2018 року щодо закриття провадження у справі в частині позовних вимог до Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України».

2. Призначити справу до розгляду в цій частині Великою Палатою Верховного Суду на 26 червня 2019 року в порядку письмового провадження без виклику учасників справи у приміщенні Верховного Суду за адресою: м. Київ, вул. Пилипа Орлика, 8.

3. Справу в частині касаційного перегляду рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 лютого 2018 року та постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 25 квітня 2018 року про відмову у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2 до Кабінету Міністрів України повернути до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду для розгляду, виокремивши у самостійне касаційне провадження (№ 11-406апп19) матеріали касаційної скарги на згадані вище судові рішення щодо закриття провадження у справі в частині позовних вимог до Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» для їх розгляду Великою Палатою Верховного Суду.

4. Надіслати учасникам справи копії цієї ухвали.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач О. Б. Прокопенко
Судді: Н. О. АнтонюкН. П. Лященко
С. В. БакулінаЛ. І. Рогач
В. В. БританчукІ. В. Саприкіна
Д. А. ГудимаО. М. Ситнік
О. С. ЗолотніковО. С. Ткачук
О. Р. КібенкоВ. Ю. Уркевич
В. С. КнязєвО. Г. Яновська