Справа № 340/1087/19
Суддя: К.М. Притула
Дата ухвалення: 2019-05-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 травня 2019 року м. Кропивницький Справа № 340/1087/19

Кіровоградський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Притули К.М.,

за участю секретаря: Потєхіної І.В.

позивача: ОСОБА_1

представника позивача: ОСОБА_2

представника відповідача: Компанієць В.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Фортечного відділу державної виконавчої служби міста Кропивницький Головного територіального управління юстиції в Кіровоградській області про визнання неправомірною та скасування постанов,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Кіровоградського окружного адміністративного суду з позовом в якому просить визнати неправомірною та скасувати постанови Фортечного відділу державної виконавчої служби м. Кропивницький Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області по виконавчому провадженню №48019576: від 18.04.2019 про стягнення виконавчого збору у сумі 44 941,51 грн. та від 18.04.2019 про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження у сумі 169,97 грн.

В обґрунтування вимог позивачем зазначено, що оскаржувані постанови від 18.04.2019 ВП № 48019576 про стягнення виконавчого збору на його думку є протиправними, оскільки відповідачем порушено строки складання відповідних постанов. Зазначає, що 27.12.2016 закінчено виконавче провадження №48019576 відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» в редакції станом на 30.11.2016, а тому всі дії державного виконавця були здійснені відповідно до Закону в редакції, яка діяла на день закінчення виконавчого провадження. На день закінчення виконавчого провадження рішення суду виконане не було, державним виконавцем грошові кошти не стягувались, а тому не було підстав стягувати виконавчий збір у сумі 44 941,51 грн.

Позивач зазначає, що не можливо стягнути виконавчий збір по виконавчому провадженню завершеному 27.12.2016 на підставі закону від 03.07.2018.

Також, зазначає, що державними виконавцями не прийнято до уваги, що виконавче провадження було відновлено 16.04.2019, а рішення суду, на підставі якого нарахована сума до сплати, у повному обсязі було виконане ще 18.02.2019.

02 травня 2019 року ухвалою суду відкрито провадження по справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження (а.с.1-2).

06.05.2019 (вх. № 7454) представником відповідача надано відзив на позов, в якому зазначено, що відповідач позовні вимоги не визнає та просить відмовити в їх задоволені. В обґрунтування своєї позиції зазначає, що на підставі заяви ОСОБА_4 від 03.07.2015 про прийняття на примусове виконання виконавчого листа по справі № 405/8528/14-ц, керуючись ст.ст. 17, 19, 20, 25 Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій боржнику надано строк на самостійне виконання до 15.07.2015. Постанова про відкриття виконавчого провадження від 08.07.2015 № 48019576 в 10-денний строк з моменту її одержання боржником не оскаржувалась. В строк наданий державним виконавцем для самостійного виконання рішення суду боржником не виконано. Тому, керуючись ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції станом на 15.07.2015), 15.07.2015 року державним виконавцем винесено постанову про стягнення з боржника виконавчого збору у розмірі 44 941,51 грн., тобто у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню за виконавчим документом. В зв'язку з цим, відповідач зазначає, що твердження позивача про те, що відсутні правові підстави для стягнення з Позивача виконавчого збору про виконавчому провадженню № 48019576 є хибним.

26.12.2016 до відділу від ОСОБА_4 надійшла заява про повернення виконавчого листа № 405/8528/14-ц, виданого 05.06.2015 р. Ленінським районним судом м. Кіровограда, про стягнення на її користь грошову компенсацію та судові витрати на загальну суму 449 415,10 грн. без подальшого виконання.

Керуючись п. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції станом на 27.12.2016), 27.12.2016 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві. Виконавчий документ направлено стягувачу.

16.04.2019 керівником відділу здійснено перевірку матеріалів виконавчого провадження № 48019576, в результаті якої виявлено недоліки, а саме при винесенні постанови про повернення виконавчого документа стягувачу державним виконавцем порушено вимоги ч. 4 ст. 42 Закону України «Про виконавче провадження» та пункту 2 розділу VI Інструкції з організації примусового виконання рішень, оскільки під час примусового виконання рішення було понесено витрати виконавчого провадження та не вирішено питання щодо їх стягнення.

Окрім того, встановлено, що постанова про стягнення винесена державним виконавцем передчасно, оскільки в постанові про відкриття виконавчого провадження від 08.07.2015 боржнику надано строк для самостійного виконання до 15.07.2015 і відповідно постанова про стягнення з боржника виконавчого збору повинна бути винесена після закінчення строку наданого боржнику для самостійного виконання рішення, тобто 16.07.2015.

Таким чином, оскільки державним виконавцем не було дотримано вимоги Закону України «Про виконавче провадження» в частині забезпечення стягнення виконавчого збору та витрат виконавчого провадження, керуючись ч. 3 ст. 74 Закону України "Про виконавче провадження", в Автоматизованій системі виконавчого провадження із накладенням кваліфікованого електронного підпису 16.04.2019 начальником відділу винесено постанову про скасування процесуального документу від 16.04.2019, а саме «Постанова про повернення виконавчого документа стягувачу» від 27.12.2016 (ВП № 48019576), та постанову про скасування процесуального документу від 16.04.2019 р. - «Постанова про стягнення з боржника виконавчого збору» від 15.07.2015 (ВП № 48019576), отже у в Автоматизованій системі виконавчого провадження виконавче провадження № 48019576 автоматично отримало стан «примусове виконання». Винесені постанови направлено Позивачу рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, які Позивач отримав 19.04.2019 та оскаржені не були.

Відповідач зазначає, що згідно матеріалів виконавчого провадження 48019576 рішення суду ні до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження ні до закінчення строку для самостійного виконання рішення боржником, зазначеного виконавчого провадження від 08.07.2015 р. (до 15.07.2015 р.), не виконано. Тому, керуючись п. 1 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», на підставі заяви стягувача від 26.12.2016, 18.04.2019 державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу та керуючись ст.ст. 3, 27, 40 Закону України «Про виконавче провадження», в межах виконавчого провадження № 48019576 державним виконавцем винесено постанову про стягнення виконавчого збору, яку виведено в окреме провадження та зареєстровано під № 58945506.

Позивач та представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечив проти заявлених позовних вимог та просив відмовити в їх задоволені посилаючись на обставини зазначені у відзиві на позовну заяву.

Заслухавши думку представників сторін та дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що на підставі заяви ОСОБА_4 та на підставі виконавчого листа № 405/8528/14-ц, виданого 05.06.2015 Ленінським районним судом м. Кіровограда про визнання за ОСОБА_5 право власності на 3/4 АДРЕСА_1. В порядку виділу цієї частки квартири стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 грошову компенсацію за 3/4 квартири у сумі 447 142 грн. та визнати за ОСОБА_1 право власності на всю квартиру АДРЕСА_2. Припинивши право власності ОСОБА_4 на цю квартиру з дня отримання нею грошової компенсації. Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 судові витрати у сумі 2273,10 грн. Кіровським відділом державної виконавчої служби Кіровоградського міського управління юстиції (на даний час чинна назва - Фортечний відділ державної виконавчої служби міста Кропивницький Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області), відкрито виконавче провадження № 48019576.

Відповідно до постанови про відкриття виконавчого провадження № 48019576 боржнику надано строк на самостійне виконання до 15.07.2015. Копії постанови направлено сторонам виконавчого провадження.

Судом встановлено, що постанова про відкриття виконавчого провадження від 08.07.2015 р. № 48019576 в 10-денний строк з моменту її одержання боржником не оскаржувалась та в строк наданий державним виконавцем для самостійного виконання рішення, а саме - 15.07.2015, боржником не виконана.

Враховуючи те, що боржником самостійно не було виконано вимог рішення суду та керуючись ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції станом на час виникнення даних правовідносин), 15.07.2015 року державним виконавцем винесено постанову про стягнення з боржника виконавчого збору у розмірі 44 941,51 грн., тобто у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню за виконавчим документом. Дана постанова від 15.07.2015 направлено боржнику простою кореспонденцією.

26.12.2016 до відділу державної виконавчої служби від ОСОБА_4 надійшла заява про повернення виконавчого листа № 405/8528/14-ц, виданого 05.06.2015 р. Ленінським районним судом м. Кіровограда, про стягнення на її користь грошову компенсацію та судові витрати на загальну суму 449 415,10 грн. без подальшого виконання, тому 27.12.2016 державним виконавцем було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві та направлено на адресу заявника виконавчий документ.

Відповідно до пояснень представника відповідача 16.04.2019 р. керівником відділу державної виконавчої служби здійснено перевірку матеріалів виконавчого провадження № 48019576, в результаті якої виявлено недоліки, а саме при винесенні постанови про повернення виконавчого документа стягувачу державним виконавцем порушено вимоги ч. 4 ст. 42 Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закон) та пункту 2 розділу VI Інструкції з організації примусового виконання рішень, оскільки під час примусового виконання рішення було понесено витрати виконавчого провадження та не вирішено питання щодо їх стягнення, також встановлено передчасність винесення постанови про стягнення виконавчого збору, а саме - датою винесення повинно бути 16.07.2015, а не 15.07.2015.

16.04.2019 начальником відділу державної виконавчої служби винесено постанову про скасування процесуального документу від 16.04.2019, а саме «Постанова про повернення виконавчого документа стягувачу» від 27.12.2016 р. (ВП № 48019576), та постанову про скасування процесуального документу від 16.04.2019 - «Постанова про стягнення з боржника виконавчого збору» від 15.07.2015 р. (ВП № 48019576), отже у в Автоматизованій системі виконавчого провадження виконавче провадження № 48019576 автоматично отримало стан «примусове виконання».

18.04.2019 державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу та в межах виконавчого провадження № 48019576 державним виконавцем винесено постанову про стягнення виконавчого збору, яку виведено в окреме провадження.

Згідно даних Автоматизованої системи виконавчого провадження в системі зареєстровано виконавче провадження № 58945506.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступних приписів законодавства.

Спірні правовідносини врегульовано нормами Конституції України, Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" від 02 червня 2016 року № 1403-VIII (далі - Закон № 1403-VIII), Закону України "Про виконавче провадження" від 02 червня 2016 року № 1404-VIII (далі - Закон № 1404-VIII), Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 02 квітня 2012 року за № 489/20802 (далі - Інструкція № 512/5) та ін.

Згідно зі статтею 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону № 1403-VIII примусове виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) покладається на органи державної виконавчої служби та у визначених Законом України "Про виконавче провадження" випадках - на приватних виконавців.

Згідно ч. 1 ст. 3 Закону № 1403-VIII завданням органів державної виконавчої служби та приватних виконавців є своєчасне, повне і неупереджене виконання рішень, примусове виконання яких передбачено законом.

Частина 1 статті 1 Закону № 1404-VIII визначає, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч. 1 ст. 27 Закону № 1404-VIII виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Відповідно до ч. 1 ст. 39 Закону № 1404-VIII виконавче провадження підлягає закінченню у разі: визнання судом відмови стягувача від примусового виконання судового рішення; затвердження (визнання) судом мирової угоди, укладеної сторонами у процесі виконання рішення; припинення юридичної особи - сторони виконавчого провадження, якщо виконання її обов'язків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва, смерті, оголошення померлим або визнання безвісно відсутнім стягувача чи боржника; прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника; скасування рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню; письмової відмови стягувача від одержання предметів, вилучених у боржника під час виконання рішення про передачу їх стягувачу, або знищення речі, що має бути передана стягувачу в натурі або оплатно вилучена; закінчення строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення, крім випадку, якщо існує заборгованість із стягнення відповідних платежів; визнання боржника банкрутом; фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом; повернення виконавчого документа без виконання на вимогу суду або іншого органу (посадової особи), який видав виконавчий документ; надіслання виконавчого документа до суду, який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 63 цього Закону; якщо рішення фактично виконано під час виконання рішення Європейського суду з прав людини; непред'явлення виконавчого документа за відновленим виконавчим провадженням у строки, визначені статтею 41 цього Закону; якщо стягнені з боржника в повному обсязі кошти не витребувані стягувачем протягом року та у зв'язку з цим перераховані до Державного бюджету України; якщо коштів, що надійшли від реалізації заставленого майна (за виконавчим документом про звернення стягнення на заставлене майно), недостатньо для задоволення вимог стягувача - заставодержателя, а також якщо майно, яке є предметом іпотеки, передано іпотекодержателю або придбано ним відповідно до вимог Закону України "Про іпотеку" за виконавчим документом про звернення стягнення на майно, яке є предметом іпотеки; погашення, списання згідно із Законом України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" неустойки (штрафів, пені), інших штрафних, фінансових санкцій, а також інфляційних нарахувань і процентів річних, нарахованих на заборгованість теплопостачальних та теплогенеруючих організацій перед Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України", її дочірньою компанією "Газ України", Публічним акціонерним товариством "Укртрансгаз" за спожитий природний газ, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що надають послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, послуги з постачання холодної води та послуги з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), перед постачальниками електричної енергії за спожиту електричну енергію, що підлягали виконанню на підставі виконавчого документа за судовим рішенням.

У той же час за приписами ст. 40 Закону № 1404-VIII у разі закінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв'язку із закінченням виконавчого провадження.

Виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

У разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев'ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до ст. 41 Закону № 1404-VIII, у разі якщо постанова виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована в установленому законом порядку, виконавче провадження підлягає відновленню за постановою виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення.

У разі відновлення виконавчого провадження стягувач, суд або орган (посадова особа), яким повернуто виконавчий документ, зобов'язані у місячний строк з дня надходження постанови про відновлення виконавчого провадження пред'явити його до виконання.

З матеріалів справи слідує, що постановою державного виконавця Фортечного відділу державної виконавчої служби міста Кропивницького від 18.04.2019 винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу, відповідно до якої постановлено виконавчий лист № 405/8528/14-ц виданий 05.06.2015 Ленінським районним судом м. Кіровограда повернути стягувачу.

Також, 18.04.2019 державним виконавцем винесено постанову про стягнення виконавчого збору ВП № 48019576, відповідно до якої постановлено стягнути з ОСОБА_1 виконавчий збір у розмірі 44941,51 грн. (а.с.29) та постанову про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження, відповідно до якої постановлено стягнути витрати на проведення виконавчих дій у сумі 169,97 грн. (а.с.84).

Однак, судом встановлено, що 26.12.2016 р. до відділу державної виконавчої служби від ОСОБА_4 надійшла заява про повернення виконавчого листа № 405/8528/14-ц, виданого 05.06.2015 р. Ленінським районним судом м. Кіровограда, про стягнення на її користь грошову компенсацію та судові витрати на загальну суму 449 415,10 грн. без подальшого виконання (а.с.16) на підставі якої, 27.12.2016 року державним виконавцем було винесено постанову про повернення виконавчого документа та направлено виконавчий документ стягувачу (а.с.72).

Відповідно до пояснень представника позивача, які в судовому засіданні були підтверджені представником відповідача, при винесені постанови від 18.04.2019 ВП № 48019576 про повернення виконавчого документу стягувачу, уповноважені особи відповідача, в порушення ст. 41 Закону №1404-VIII, дане виконавче провадження не відновлювали та після повернення виконавчого документу стягувачу, його не було витребувано повторно для пред'явлення до виконання.

Отже, суд звертає свою увагу на те, що Фортечним відділом державної виконавчої служби міста Кропивницький ГТУЮ в Кіровоградській області, фактично було порушено вимоги статті, яка регламентує процедуру відновлення виконавчого провадження, для проведення необхідних виконавчих дій, що слугували би підставою для винесення постанови про стягнення виконавчого збору.

Враховуючи, вищевикладене, суд приходить до висновку, що постанови Фортечного відділу державної виконавчої служби м. Кропивницький головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області по виконавчому провадженню №48019576: від 18.04.2019 про стягнення виконавчого збору у сумі 44 941,51 грн. та від 18.04.2019 про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження у сумі 169,97 грн. винесені з порушенням норм чинного законодавства.

Відповідно до ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За приписами ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 КАС України.

Підсумовуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про протиправомірність постанов винесених Фортечним відділу державної виконавчої служби м. Кропивницький Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області по виконавчому провадженню №48019576: від 18.04.2019 про стягнення виконавчого збору у сумі 44 941,51 грн. та від 18.04.2019 про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження у сумі 169,97 грн., а тому позовні вимоги підлягають до задоволення в повному обсязі.

Згідно з ст.132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати:1) на професійну правничу допомогу;2) сторін та їхніх представників, що пов'язані із прибуттям до суду;3) пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз;4) пов'язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;5) пов'язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Відповідно до ч.1, 4 ст.134 КАС України, витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ч.2-5 ст. 134 КАС України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб'єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Суд зазначає, що позивачем надано до матеріалів справи: договір про надання правничої допомоги від 29.10.2017, додаткову угоду до договору про надання професійної правничої допомоги, розрахунок до договору, акт приймання-передачі до договору про надання професійної правничої допомоги, оригінал квитанції до прибуткового касового ордера № 39 від 05.05.2019.

Оскільки, судові витрати на оплату професійної правничої допомоги підтверджуються належними доказами, суд вважає за можливе задовольнити дану вимогу позивача.

Керуючись ст.,ст. 9, 14, 73-78, 90, 143, 242-246, 250, 255 КАС України, суд, -

В и р і ш и в

Позовні вимоги ОСОБА_1 (АДРЕСА_3, ідент.номер: НОМЕР_1) до Фортечного відділу державної виконавчої служби міста Кропивницький ГТУЮ в Кіровоградській області (вул. Дворцова, 32/29, м.Кропивницький, 25006, ) про визнання неправомірною та скасування постанов - задовольнити.

Визнати неправомірною та скасувати постанови Фортечного відділу державної виконавчої служби м. Кропивницький головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області по виконавчому провадженню №48019576: від 18.04.2019 про стягнення виконавчого збору у сумі 44 941,51 грн. та від 18.04.2019 про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження у сумі 169,97 грн.

Присудити на користь ОСОБА_1 з Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань Фортечного відділу державної виконавчої служби міста Кропивницький ГТУЮ в Кіровоградській області судовий збір у розмірі 1334,7 грн. судові витрати на оплату професійної правничої допомоги в сумі 4500,00 грн.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Третього апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України, до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Кіровоградський окружний адміністративний суд.

Суддя Кіровоградського

окружного адміністративного суду К.М. Притула