Справа № 440/410/19
Суддя: С.С. Сич
Дата ухвалення: 2019-05-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 травня 2019 року м. ПолтаваСправа № 440/410/19

Полтавський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Сич С.С.,

за участю:

секретаря судового засідання - Гнітько О.О.,

представника позивача - Коморної О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Полтавської районної державної адміністрації про визнання протиправною відмови та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

01 лютого 2019 року ОСОБА_1 /надалі - позивач; ОСОБА_1 / звернулася до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Полтавської районної державної адміністрації /надалі - відповідач; Полтавська РДА/ про визнання протиправною відмови Полтавської районної державної адміністрації від 05.10.2018 №2964/01-31 у наданні дозволу на розроблення детального плану території під будівництво Щербанівської сонячної електростанції "Полтаваенергопарк" потужністю до 25 МВт в адміністративних межах Щербанівської сільської ради Полтавського району (за межами населених пунктів) на земельних ділянках, які належать на праві приватної власності ОСОБА_1 та зобов`язання Полтавської районної державної адміністрації надати дозвіл на розроблення детального плану території під будівництво Щербанівської сонячної електростанції "Полтаваенергопарк" потужністю до 25 МВт в адміністративних межах Щербанівської сільської ради Полтавського району (за межами населених пунктів) на земельних ділянках, які належать на праві приватної власності ОСОБА_1 .

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що ОСОБА_1 є власником двадцяти земельних ділянок загальною площею 38,869 га сільськогосподарського призначення, на яких позивач бажає розмістити сонячну електростанцію 25мВт, у зв`язку з чим 31.08.2018 ОСОБА_1 звернулася до Полтавської РДА з клопотанням про надання дозволу на розробку детального плану. Листом Полтавської РДА від 05.10.2018 №2964/01-31 позивачу відмовлено у наданні такого дозволу, оскільки проектування та будівництво електростанції суперечить містобудівній документації регіонального рівня. Вважає вказану відмову протиправною та безпідставною, посилаючись на те, що чинна схема планування території Полтавської області не передбачає прив`язки до конкретних земельних ділянок, та вважає що надання дозволу не порушить державні і регіональні інтереси, а у держави для будівництва обхідної дороги м. Полтави М-03 Київ-Харків-Довжанський відсутнє належне фінансування, відтак зазначає, що такий проект безперспективним.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 06 лютого 2019 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі №440/410/19, вирішено справу розглядати за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання на 10:00 год. 05 березня 2019 року, витребувано докази.

Ухвалами Полтавського окружного адміністративного суду від 05 березня 2019 року витребувано докази від відповідача Полтавської районної державної адміністрації, оголошено перерву у підготовчому судовому засіданні до 16:00 26 березня 2019 року.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 26 березня 2019 року закрито підготовче провадження у справі та справу призначено до судового розгляду по суті 12:00 11 квітня 2019 року.

Представник позивача у судовому засіданні 11 квітня 2019 року позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні 11 квітня 2019 року проти позову заперечував, просив відмовити у його задоволенні, посилаючись на його необґрунтованість.

Протокольними ухвалами суду від 11 квітня 2019 року витребувано від відповідача докази та на підставі ч. 2 ст. 223 Кодексу адміністративного судочинства України у зв`язку з необхідністю витребування додаткових доказів оголошено перерву у судовому засіданні до 11:30 03 травня 2019 року.

У судовому засіданні 03 травня 2019 року представник позивача підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити у повному обсязі.

Повноважний представник відповідача у судове засідання 03 травня 2019 року не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи відповідач повідомлений належним чином, про причини неявки повноважного представника в судове засідання відповідач не повідомив.

Відповідно до частини 1 статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Пунктом 1 частини 3 статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

З огляду на вищевикладене, та зважаючи на те, що право на вступне слово було реалізовано представником відповідача у судовому засіданні 11 квітня 2019 року, суд дійшов висновку про можливість продовження розгляду справи по суті за відсутності представника відповідача.

Суд, заслухавши вступне слово учасників справи, дослідивши письмові докази, встановив наступні обставини та спірні правовідносини.

У позовній заяві ОСОБА_1 стверджує, що є власником двадцяти земельних ділянок загальною площею 38,869 га, а саме: земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_1 площею 2,9428 га; земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_1 площею 1,6183 га; земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_2 площею 1,3247 га; земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_2 площею 2,4262 га; земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_2 площею 0,5138 га; земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_1 площею 2,5905 га; земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_2 площею 0,3491 га; земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_3 площею 2,9399 га; земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_3 площею 3,0731 га; земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_3 площею 3,1608 га; земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_3 площею 2,3417 га; земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_3 площею 0,8093 га; земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_3 площею 2,943 га; земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_3 площею 2,943 га; земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_3 площею 0,442 га; земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_3 площею 2,5681 га; земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_3 площею 0,2372 га; земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_3 площею 2,7026 га; земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_3 площею 0,031 га; земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_3 площею 2,9119 га, на підтвердження чого до суду позивачем надано засвідчені копії витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, сформовані 04.02.2015 /а.с. 35-47/, 04.03.2015 /а.с. 48/, інформаційні довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єкта нерухомого майна, сформовані 11.03.2016 /а.с. 49-50, 53, 54//, 14.03.2016 /а.с. 51-52/.

Земельна ділянка з кадастровим номер НОМЕР_3 площею 2,943 га має цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва /а.с. 48, зворот а.с. 48/, решта земельних ділянок мають цільове призначення: для ведення особистого селянського господарства /а.с. 35-47, 49-54, 108/.

31.08.2018 ОСОБА_1 звернулася до Полтавської РДА з клопотанням про надання дозволу на розробку детального плану з метою проектування та будівництва на належних їй земельних ділянках Щербанівської сонячної електростанції потужністю до 25 мВт /а.с. 21/.

Листом Полтавської РДА від 05.10.2018 №2964/01-31 позивачу повідомлено, що на запит Полтавської РДА отримано лист від Державного агентства автомобільних доріг України від 28.09.2018 №7492/1/9.1-11-1129/08, у якому зазначено до Укравтодор має намір щодо реалізації в подальшому проекту будівництва обходу м. Полтава автомобільної дороги М-03 Київ-Харків-Довжанський навіть за умов відсутності фінансування будівництва другої черги, що передбачаються чинними угодами з міжнародними фінансовими організаціями, за рахунок інших джерел фінансування. Вказано, що будівництво другої черги обходу м. Полтави автомобільної дороги М-03 Київ-Харків-Довжанський передбачено схемою планування території Полтавської області, у зв`язку з чим Полтавська РДА не має підстав для надання дозволу на розробку детального плану території, зазначеної у зверненні ОСОБА_1 для проектування та будівництва Щербанівської сонячної електростанції потужністю до 25 мВт, що суперечить містобудівній документації регіонального рівня /а.с. 26/.

Вважаючи відмову Полтавської РДА у наданні дозволу на розроблення детального плану території під будівництво Щербанівської сонячної електростанції "Полтаваенергопарк" потужністю до 25 МВт в адміністративних межах Щербанівської сільської ради Полтавського району (за межами населених пунктів), оформлену листом від 05.10.2018 №2964/01-31, протиправною, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що склалися між сторонами у даній справі, суд дійшов наступних висновків.

Частиною 1 ст. 3 Земельного кодексу України передбачено, що земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Закон України "Про регулювання містобудівної діяльності" встановлює правові та організаційні основи містобудівної діяльності і спрямований на забезпечення сталого розвитку територій з урахуванням державних, громадських та приватних інтересів.

Згідно з ч. 1 ст. 3 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" відносини у сфері містобудівної діяльності регулюються Конституцією України, Цивільним, Господарським і Земельним кодексами України, цим Законом, законами України "Про Генеральну схему планування території України", "Про основи містобудування", "Про архітектурну діяльність", "Про комплексну реконструкцію кварталів (мікрорайонів) застарілого житлового фонду", "Про землеустрій", іншими нормативно-правовими актами.

Статтею 13 цього Закону встановлено, що планування територій на регіональному рівні здійснюється шляхом розроблення схем планування території Автономної Республіки Крим, областей та районів. За рішенням Ради міністрів Автономної Республіки Крим, обласних (районних) державних адміністрацій можуть розроблятися схеми планування окремих частин Автономної Республіки Крим, областей (районів).

Частиною 1 ст. 16 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" передбачено, що планування територій на місцевому рівні здійснюється шляхом розроблення та затвердження генеральних планів населених пунктів, планів зонування територій і детальних планів території, їх оновлення та внесення змін до них.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" план зонування території розробляється на основі генерального плану населеного пункту (у його складі або як окремий документ) з метою визначення умов та обмежень використання території для містобудівних потреб у межах визначених зон.

Частиною 1 ст. 19 цього Закону встановлено, що детальний план у межах населеного пункту уточнює положення генерального плану населеного пункту та визначає планувальну організацію і розвиток частини території. Детальний план розробляється з метою визначення планувальної організації і функціонального призначення, просторової композиції і параметрів забудови та ландшафтної організації кварталу, мікрорайону, іншої частини території населеного пункту, призначених для комплексної забудови чи реконструкції, та підлягає стратегічній екологічній оцінці.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" детальний план території за межами населених пунктів розробляється відповідно до схеми планування території (частини території) району та/або області з урахуванням державних і регіональних інтересів. Розроблення детального плану території за межами населених пунктів та внесення змін до нього здійснюються на підставі розпорядження відповідної районної державної адміністрації.

Витягом із схеми планування території Полтавської області, затвердженої рішенням 16 сесії Полтавської обласної ради VІ скликання від 23.05.2013 /а.с. 33, 105-107/, підтверджено, що зазначені вище земельні ділянки знаходяться у межах території, на якій планується будівництво обхідної дороги м. Полтави М-03 Київ-Харків-Довжанський, яка відповідно до Переліку автомобільних доріг загального користування державного значення (Додаток до постанови Кабінету Міністрів України від 16 вересня 2015 р. № 712 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 9 серпня 2017 р. № 654) /яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин/ та відповідно до Переліку автомобільних доріг загального користування державного значення, який є Додатком до постанови Кабінету Міністрів України від 30 січня 2019 р. № 55 /чинним на час розгляду даної справи судом/, є автомобільною дорогою загального користування державного значення.

Частиною 1 ст. 7 Закону України "Про автомобільні дороги" встановлено, що автомобільні дороги загального користування є складовою Єдиної транспортної системи України і задовольняють потреби суспільства в автомобільних пасажирських і вантажних перевезеннях.

За змістом листа Державного агентства автомобільних доріг України від 28.09.2018 №7492/1/9.1-11-1129/08 /а.с. 82/ на запит відповідача повідомило останнього, що Укравтодор має намір щодо реалізації у подальшому проекту будівництва другої черги обходу м. Полтава автомобільної дороги М-03 Київ-Харків-Довжанський.

Листом Полтавської РДА від 05.10.2018 №2964/01-31 позивачу повідомлено, що на запит Полтавської РДА отримано лист від Державного агентства автомобільних доріг України від 28.09.2018 №7492/1/9.1-11-1129/08, у якому зазначено до Укравтодор має намір щодо реалізації в подальшому проекту будівництва обходу м. Полтава автомобільної дороги М-03 Київ-Харків-Довжанський навіть за умов відсутності фінансування будівництва другої черги, що передбачаються чинними угодами з міжнародними фінансовими організаціями, за рахунок інших джерел фінансування. Вказано, що будівництво другої черги обходу м. Полтави автомобільної дороги М-03 Київ-Харків-Довжанський передбачено схемою планування території Полтавської області, у зв`язку з чим Полтавська РДА не має підстав для надання дозволу на розробку детального плану території, зазначеної у зверненні ОСОБА_1 для проектування та будівництва Щербанівської сонячної електростанції потужністю до 25 мВт, що суперечить містобудівній документації регіонального рівня /а.с. 26/.

Таким чином, суд дійшов висновку, що відмовляючи ОСОБА_1 у наданні дозволу на розробку детального плану території, зазначеної у зверненні ОСОБА_1 , для проектування та будівництва Щербанівської сонячної електростанції потужністю до 25 мВт, відповідач діяв правомірно, оскільки детальний план, який бажає виготовити позивач, суперечить містобудівній документації регіонального рівня, а саме схемі планування території Полтавської області, затвердженій рішенням 16 сесії Полтавської обласної ради VІ скликання від 23.05.2013, та не відповідає як державним, так і регіональним інтересам, зважаючи на те, що автомобільна дорога М-03 Київ-Харків-Довжанський (на м. Ростов-на-Дону) є міжнародною автомобільною дорогою загального користування та складовою Єдиної транспортної системи України, яка задовольняє потреби всього суспільства в автомобільних пасажирських і вантажних перевезеннях, а не окремої особи.

Суд також зауважує, що метою звернення позивача до відповідача з клопотанням про виготовлення детального плану та надання такої згоди має наслідком подальшу зміну цільового призначення земельних ділянок сільськогосподарського призначення (для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, для ведення особистого селянського господарства) на таке, що допускає будівництво відповідної споруди, оскільки будівництво електростанції на землях сільськогосподарського призначення не допускається.

Так, ч. 1 ст. 19 Земельного кодексу України визначено категорії земель, зокрема, землі України за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії: а) землі сільськогосподарського призначення; б) землі житлової та громадської забудови; в) землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення; г) землі оздоровчого призначення; ґ) землі рекреаційного призначення; д) землі історико-культурного призначення; е) землі лісогосподарського призначення; є) землі водного фонду; ж) землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 22 Земельного кодексу України землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей.

До земель сільськогосподарського призначення належать: а) сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги); б) несільськогосподарські угіддя (господарські шляхи і прогони, полезахисні лісові смуги та інші захисні насадження, крім тих, що віднесені до земель інших категорій, землі під господарськими будівлями і дворами, землі під інфраструктурою оптових ринків сільськогосподарської продукції, землі тимчасової консервації тощо).

Згідно з приписами ч. 2 ст. 24 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" забудова земельної ділянки здійснюється в межах її цільового призначення, встановленого відповідно до законодавства.

Частиною 4 ст. 24 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" передбачено, що зміна цільового призначення земельної ділянки, яка не відповідає плану зонування території та/або детальному плану території забороняється.

Водночас, пунктом 15 розділу Х Перехідних положень Земельного кодексу України встановлено, що до набрання чинності законом про обіг земель сільськогосподарського призначення, але не раніше 1 січня 2020 року, не допускається: а) купівля-продаж земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної та комунальної власності, земель, що перейшли до комунальної власності відповідно до пункту 21 цього розділу або передані до комунальної власності відповідно до статті 14-1 Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)", крім вилучення (викупу) їх для суспільних потреб; б) купівля-продаж або іншим способом відчуження земельних ділянок і зміна цільового призначення (використання) земельних ділянок, які перебувають у власності громадян та юридичних осіб для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, земельних ділянок, виділених в натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) для ведення особистого селянського господарства, а також земельних часток (паїв), крім передачі їх у спадщину, обміну (міни) відповідно до частини другої статті 37-1 цього Кодексу земельної ділянки на іншу земельну ділянку з однаковою нормативною грошовою оцінкою або різниця між нормативними грошовими оцінками яких становить не більше 10 відсотків та вилучення (викупу) земельних ділянок для суспільних потреб, а також крім зміни цільового призначення (використання) земельних ділянок з метою їх надання інвесторам - учасникам угод про розподіл продукції для здійснення діяльності за такими угодами.

Матеріалами справи підтверджено, що земельна ділянка з кадастровим номер НОМЕР_3 площею 2,943 га має цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва /а.с. 48, зворот а.с. 48/, решта земельних ділянок мають цільове призначення: для ведення особистого селянського господарства /а.с. 35-47, 49-54, 108/.

Натомість, зміна цільового призначення (використання) земельних ділянок, які перебувають у власності громадян та юридичних осіб для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, земельних ділянок, виділених в натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) для ведення особистого селянського господарства, не допускається до набрання чинності законом про обіг земель сільськогосподарського призначення, але не раніше 1 січня 2020 року.

Підсумовуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що відмовляючи позивачу у наданні дозволу на розробку детального плану території за його клопотанням від 31.08.2018, Полтавська РДА діяла на підставі, у межах повноважень, у спосіб, що визначені законодавством України, обґрунтовано та пропорційно, тобто з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав та інтересів позивача і цілями, на досягнення яких була спрямована відмова.

Крім того, суд зауважує, що згідно з приписами ст. 1 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" детальний план території - містобудівна документація, що визначає планувальну організацію та розвиток території; замовник - фізична або юридична особа, яка має намір щодо забудови території (однієї чи декількох земельних ділянок) і подала в установленому законодавством порядку відповідну заяву.

За приписами ч. 4 ст. 19 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" детальний план території визначає: 1) принципи планувально-просторової організації забудови; 2) червоні лінії та лінії регулювання забудови; 3) функціональне призначення, режим та параметри забудови однієї чи декількох земельних ділянок, розподіл територій згідно з будівельними нормами, державними стандартами і правилами; 4) містобудівні умови та обмеження (у разі відсутності плану зонування території) або уточнення містобудівних умов та обмежень згідно із планом зонування території; 5) потребу в підприємствах і закладах обслуговування населення, місце їх розташування; 6) доцільність, обсяги, послідовність реконструкції забудови; 7) черговість та обсяги інженерної підготовки території; 8) систему інженерних мереж; 9) порядок організації транспортного і пішохідного руху; 10) порядок комплексного благоустрою та озеленення, потребу у формуванні екомережі; 11) межі прибережних захисних смуг і пляжних зон водних об`єктів (у разі відсутності плану зонування території).

Відповідно до частин 7, 8 ст. 19 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" матеріали детального плану території не можуть містити інформацію з обмеженим доступом та бути обмеженими в доступі. Загальна доступність матеріалів детального плану території забезпечується відповідно до вимог Закону України "Про доступ до публічної інформації" шляхом надання їх за запитом на інформацію, оприлюднення на веб-сайті органу місцевого самоврядування, у тому числі у формі відкритих даних, на єдиному державному веб-порталі відкритих даних, у місцевих періодичних друкованих засобах масової інформації, у загальнодоступному місці у приміщенні органу місцевого самоврядування.

Детальний план території у межах населеного пункту розглядається і затверджується виконавчим органом сільської, селищної, міської ради протягом 30 днів з дня його подання, а за відсутності затвердженого в установленому цим Законом порядку плану зонування території - відповідною сільською, селищною, міською радою.

Детальний план території за межами населеного пункту розглядається і затверджується відповідною районною державною адміністрацією протягом 30 днів з дня його подання.

Частинами 1, 2 ст. 21 цього Закону передбачено, що громадським слуханням підлягають розроблені в установленому порядку проекти містобудівної документації на місцевому рівні: генеральні плани населених пунктів, плани зонування територій, детальні плани територій.

Затвердження на місцевому рівні містобудівної документації, зазначеної у частині першій цієї статті, без проведення громадських слухань щодо проектів такої документації забороняється.

При вирішенні відповідно до Закону України "Про відчуження земельних ділянок, інших об`єктів нерухомого майна, що на них розміщені, які перебувають у приватній власності, для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності" питань відчуження для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності земельних ділянок, інших об`єктів нерухомого майна, що на них розміщені, які перебувають у власності фізичних або юридичних осіб, громадські слухання не проводяться.

Таким чином, детальний план території, є окремим видом містобудівної документації, що визначає планувальну організацію та розвиток території, розробляється з метою визначення планувальної організації і функціонального призначення, просторової композиції і параметрів забудови та ландшафтної організації кварталу, мікрорайону, іншої частини території населеного пункту, призначених для комплексної забудови чи реконструкції, та підлягає стратегічній екологічній оцінці, тоді як за визначенням, наведеним у ст. 1 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", проектною документацією є затверджені текстові та графічні матеріали, якими визначаються містобудівні, об`ємно-планувальні, архітектурні, конструктивні, технічні, технологічні вирішення, а також кошториси об`єктів будівництва.

Відповідно до ч. 2 ст. 10 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" фінансування робіт з планування території Автономної Республіки Крим, областей, районів, населених пунктів, районів у містах, кварталів, проведення містобудівного моніторингу, створення і ведення містобудівного кадастру відповідних територій здійснюється за рахунок коштів відповідних місцевих бюджетів або інших джерел, не заборонених законом.

Частиною 3 ст. 10 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" передбачено, що фінансування робіт з розроблення необхідної проектної документації, планування та забудови окремих земельних ділянок, на яких їх власники або користувачі мають намір здійснити нове будівництво, реконструкцію, реставрацію, капітальний ремонт об`єктів будівництва (далі - будівництво), та внесення відповідної інформації до містобудівного кадастру здійснюється за рахунок коштів таких осіб або інших джерел, не заборонених законом.

Механізм розроблення або внесення змін до містобудівної документації з планування території на державному рівні в частині схем планування окремих частин території України та містобудівної документації з планування території на регіональному і місцевому рівнях (далі - містобудівна документація) визначено Порядком розроблення містобудівної документації, затвердженим Наказ Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України 16.11.2011 N 290 та зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 20 грудня 2011 р. за N 1468/20206 /надалі Порядок №290/.

Відповідно до п. 4.3 розділу ІV Порядку №290 замовником розроблення містобудівної документації з планування території на місцевому рівні або внесення змін до неї є, зокрема, при розробленні детального плану території, яка розташована за межами населеного пункту, - районна державна адміністрація, а в разі відсутності адміністративного району - відповідно Рада міністрів Автономної Республіки Крим, обласна, Київська та Севастопольська міські державні адміністрації.

Разом з тим, 31.08.2018 ОСОБА_1 звернулася до Полтавської РДА з клопотанням про надання дозволу на розробку детального плану території /а.с. 21/, яка розташована за межами населеного пункту.

Однак, замовником детального плану території, яка розташована за межами населеного пункту, має бути районна державна адміністрація, а не фізична особа.

Відповідно до визначення, наведеного у частині 1 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України, адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Спираючись на норми Конституції, як норми прямої дії, якими визначено зміст прав та свобод, особа має можливість вимагати від держави в особі органів публічної адміністрації належної організації та безпосереднього виконання кореспондуючих обов`язків.

При цьому не будь-яке порушення суб`єктом владних повноважень своїх обов`язків кореспондує праву особи вимагати його припинення. Право на захист (задоволення позову) у особи - позивача в межах публічного охоронного відношення виникне за двох умов. По-перше, суд має встановити обов`язок органу влади вчинити певну дію (прийняти рішення). По-друге, має бути доведено правову заінтересованість особи у виконанні цього обов`язку саме на її користь. Закон у вигляді так званої "захисної норми" має гарантувати особі право вимагати від органу публічної адміністрації виконання певного обов`язку на свою користь.

Разом з тим, у відповідача відсутній обов`язок надати позивачу дозвіл на розробку детального плану території, оскільки замовником такого детального плану має бути районна державна адміністрація, а не фізична особа, а отже право на звернення з вказаним вище клопотанням у позивача відсутнє.

Відтак, обов`язку вчинити певні дії на користь позивача в даних відносинах відповідач не має.

За змістом пункту 1 частини 1 статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження;

У пункті 8 статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України позивача визначено як особу, особу, на захист прав, свобод та інтересів якої подано позов до адміністративного суду, а також суб`єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подано позов до адміністративного суду

З наведених процесуальних норм Закону випливає, що судовому захисту підлягає лише порушене право. Так, до адміністративного суду вправі звернутися кожна особа, яка вважає, що її право чи охоронюваний законом інтерес порушено чи оспорюється. В контексті наведених приписів Кодексу адміністративного судочинства України підставою для звернення особи до суду з позовом є її суб`єктивне уявлення, особисте переконання в порушенні прав чи свобод, однак, обов`язковою умовою здійснення такого захисту судом є об`єктивна наявність відповідного порушеного права чи законного інтересу на момент звернення до суду.

При цьому слід зазначити, що неодмінною ознакою порушення права особи є зміна стану суб`єктивних прав та обов`язків, тобто припинення можливості чи неможливості реалізації її законного права та/або виникнення додаткового обов`язку.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, якщо відповідач зобов`язаний довести правомірність свого рішення, дій чи бездіяльності, то позивач має довести факт порушення його прав, свобод чи інтересів рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, на які посилається позивач.

Разом з тим, позивачем у даній справі не доведено факт порушення його прав оскаржуваною відмовою.

За встановлених обставин справи та наведених вище норм права, підсумовуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги необґрунтовані та задоволенню не підлягають.

У зв`язку з відмовою у задоволенні адміністративного позову, підстави для розподілу судових витрат відсутні.

На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 2, 3, 6-10, 241-245 Кодексу адміністративного судочинства України, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 , АДРЕСА_1 ) до Полтавської районної державної адміністрації (ідентифікаційний код 04057505, вул. Шевченка, 5, м. Полтава, 36011) про визнання протиправною відмови та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Другого апеляційного адміністративного суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України від 03.10.2017 № 2147-VIII.

Повне рішення складено 13 травня 2019 року.

Суддя С.С. Сич