Справа № 320/1207/19
Суддя: Колеснікова І.С.
Дата ухвалення: 2019-05-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 травня 2019 року м. Київ № 320/1207/19

Київський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді - Колеснікової І.С., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1 , що діє в інтересах неповнолітньої

– ОСОБА_3

до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області в особі Рокитнянського районного відділу Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області

про визнання відмови протиправною та зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

До Київського окружного адміністративного суду звернулася ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої доньки – ОСОБА_3 з позовом до Рокитнянського районного відділу Управління Державної міграційної служби в Київській області (замінено на Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області в особі Рокитнянського районного відділу Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області), в якому просить суд:

- визнати протиправною відмову Рокитнянського районного відділу Управління Державної міграційної служби в Київській області у видачі ОСОБА_3 паспорта громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 № 2503-XII;

- зобов'язати Рокитнянський районний відділ Управління Державної міграційної служби в Київській області (замінено на Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області в особі Рокитнянського районного відділу Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області) оформити та видати паспорт громадянина України ОСОБА_3 у формі книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 № 2503-XII.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що донька позивача через свої релігійні переконання не може погодитись з присвоєнням їй цифрового ідентифікатора особистості у виді Унікального номеру, а також зі зняттям біометричної інформації щодо неї та подальшим зберіганням, використанням, обробкою такої інформації за допомогою засобів Реєстру, як це передбачено Законом України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус», у зв'язку з чим ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої доньки – ОСОБА_3 , звернулася до Рокитнянського районного відділу Управління Державної міграційної служби в Київській області з заявою про видачу паспорту у формі книжечки відповідно до Положення про паспорт. Втім, відповідачем за результатами розгляду заяви протиправно відмовлено в оформленні ОСОБА_3 паспорту у формі книжечки відповідно до Положення про паспорт. Позивач вважає, що такі дії відповідача не відповідають чинному законодавству України та суперечать ратифікованим Україною міжнародним документам.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 15.03.2019 відкрито провадження в адміністративній справі; судом постановлено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні без виклику учасників справи та проведення судового засідання; запропоновано відповідачеві подати до суду у п'ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали про відкриття провадження у справі відзив на позовну заяву (відзив).

До суду 02.04.2019 від Рокитнянського районного відділу Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області надійшов відзив на адміністративний позов з зазначенням, що у зв'язку з реорганізацією Управління Державної міграційної служби України в Київській області, питання щодо представництва інтересів Рокитнянського районного відділу Управління Державної міграційної служби в Київській області в суді та виконання судових рішень належить до компетенції Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області.

Так, у даному відзиві Рокитнянським районним відділом Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області зазначено, що Закон України "Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус" визначає правові та організаційні засади видачі документів, зокрема, що посвідчують особу та підтверджують громадянство. Посилаючись на положення статті 13, 15, частин другої, третьої, четвертої статті 21 вказаного Закону, а також на приписи абзацу другого пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 25.03.2015 № 302 зазначав, що з 1 листопада 2016 року оформлення (незалежно від того, чи вперше, чи у зв'язку з його втратою або необхідністю обміняти) паспортів громадянина України здійснюється виключно у формі картки з безконтактним електронним носієм із застосуванням засобів Єдиного державного демографічного реєстру за зразком затвердженого бланка.

Відповідно до доданого до відзиву копії фіскального чеку відділення пошти, копія відзиву на адміністративний позов надіслана позивачеві 27.03.2019.

11.05.2019 до суду надійшла заява Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області в особі Рокитнянського районного відділу Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області про залучення (заміну) до участі у справі Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області в особі Рокитнянського районного відділу Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області як правонаступника Рокитнянського районного відділу Управління Державної міграційної служби в Київській області.

Крім того, заявник просив здійснювати розгляд справи без його участі.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 11.05.2019 задоволено заяву Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області в особі Рокитнянського районного відділу Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області шляхом заміни відповідача по справі № 320/1207/19 з Рокитнянського районного відділу Управління Державної міграційної служби в Київській області його правонаступником - Центральним міжрегіональним управлінням Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області в особі Рокитнянського районного відділу Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області.

Відповідно до частини п'ятої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Враховуючи відсутність факту звернення позивача з клопотанням про розгляд справи у судовому засіданні, та заяву відповідача від 11.05.2019 щодо розгляду справи без участі його представника, судом здійснено розгляд справи у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами та доказами.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено таке.

Відповідно до свідоцтва про народження, ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася ОСОБА_3 , про що в книзі записів актів громадського стану про народження 02.07.2003 зроблено відповідний запис № 52 НОМЕР_4).

Згідно відомостей зазначеного свідоцтва про народження та посвідчення від 22.09.2010 НОМЕР_5, ОСОБА_1 (матір) та ОСОБА_4 (батько) є батьками ОСОБА_3 (а.с. 13).

Як вбачається з матеріалів справи, у жовтні 2018 року позивачем подано до Рокитнянського районного відділу Управління Державної міграційної служби в Київській області письмову заяву щодо оформлення паспорту у формі книжечки, передбаченої Положенням про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 № 2503-XII. Заява була мотивована тим, що через свої релігійні переконання ОСОБА_3 відмовляється від присвоєння їй цифрового ідентифікатора особистості у виді унікального номера запису в реєстрі, від зняття біометричної інформації щодо себе та її подальшого зберігання, використання, обробки в Єдиному державному демографічному реєстрі.

Рішенням, оформленим листом від 04.10.2018 № 33/1182, Рокитнянським районним відділом Управління Державної міграційної служби в Київській області відмовлено ОСОБА_3 у видачі паспорту у формі книжечки. В обґрунтування вказаної відмови відповідачем зазначено, що відповідно до вимог пункту 3 Положення про паспорт громадянина України від 26.06.1992 № 2503-XII (із внесеними змінами і доповненнями Постановою Верховної Ради України від 02.09.1993), статті 21 Закону України «Про Єдиний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» від 20.11.2012, постанови Кабінету Міністрів України від 25.03.2015 № 302 «Про затвердження зразка бланка, технічного опису та порядку оформлення, видачі обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, знищення паспорта громадянина України» із змінами, внесеними згідно ПКМУ від 26.10.2016 № 745 в територіальних підрозділах Державної міграційної служби України з 01.01.2016 запроваджено оформлення і видачу паспортів громадянина України з безконтактним електронним носієм та паспорта громадянина України, що не містить безконтактного електронного носія, зразки бланків яких затверджено вказаною постановою. Із застосуванням засобів Єдиного державного демографічного реєстру, громадянам України паспорт оформлюється у зв'язку з досягненням 14-річного віку, втратою, непридатністю до користування, зміною прізвища, неточністю в записах з урахуванням вимог пункту 3 Положення про паспорт громадянина України.

Так, відповідачем повідомлено, що прийняття документів для оформлення паспорту громадянина України, що не містить безконтактного електронного носія, зразок бланка якого затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 26.10.2016 № 745, з 01.11.2016 припиняється. Враховуючи, що Рокитнянському районному відділу Управління Державної міграційної служби в Київській області встановлено відповідне обладнання, прийом документів для оформлення паспорта громадянина України здійснюється виключно у формі картки із внесенням інформації до Єдиної інформаційно - аналітичної системи управління міграційними процесами з 23.02.2017.

Не погоджуючись з правомірністю рішення відповідача, позивач звернувся до суду.

Надаючи правову оцінку правовідносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає таке.

Як свідчать наявні у справі матеріали, спірні правовідносини між сторонами виникли з приводу оформлення та видачі паспорта громадянина України на паперовому носії у формі, затвердженій Постановою Верховної Ради України № 2503-ХІІ від 26.06.1992, за заявою, поданою у період після 01.11.2016.

Відповідно до частини 1 статті 13 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» від 20.11.2012 № 5492-VI (надалі по тексту - Закон від 20.11.2012 № 5492-VI) документами, оформлення яких встановлено цим Законом із застосуванням засобів Реєстру, відповідно до їх функціонального призначення, є документи, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України, яким є , зокрема, паспорт громадянина України.

Згідно частин 1, 2, 4 і 5 статті 14 цього Закону форма кожного документа встановлюється цим Законом. Документи залежно від змісту та обсягу інформації, яка вноситься до них, виготовляються у формі книжечки або картки, крім посвідчення на повернення в Україну, що виготовляється у формі буклета. Документи у формі книжечки на всіх паперових сторінках та на верхній частині обкладинки повинні мати серію та номер документа, виконані за технологією лазерної перфорації. Персоналізація документів у формі книжечки здійснюється за технологією лазерного гравіювання та лазерної перфорації. Персоналізація документів у формі картки виконується за технологією термодруку або лазерного гравіювання. Персоналізація документів здійснюється централізовано у Державному центрі персоналізації документів.

Частиною 1 статті 21 Закону від 20.11.2012 № 5492-VI визначено, що паспорт громадянина України є документом, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України.

Відповідно до частини 3 статті 13 Закону від 20.11.2012 № 5492-VI паспорт громадянина України містить безконтактний електронний носій.

Згідно підпункту 3, 5, 6, 8 Положення про паспорт громадянина України, затверджений постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 № 2503-XII, бланки паспортів виготовляються у вигляді паспортної книжечки або паспортної картки за єдиними зразками, що затверджуються Кабінетом Міністрів України. Терміни впровадження паспортної картки визначаються Кабінетом Міністрів України у міру створення державної автоматизованої системи обліку населення.

Вносити до паспорта записи, не передбачені цим Положенням або законодавчими актами України, забороняється. Термін дії паспорта, виготовленого у вигляді паспортної книжечки, не обмежується.

Водночас, пунктом 1 Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження зразка бланка, технічного опису та Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України» від 25.03.2015 № 302 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 26.10.2016 № 745), далі - Постанова від 25.03.2015 № 302 затверджено: зразок та технічний опис бланка паспорта громадянина України з безконтактним електронним носієм; зразок та технічний опис бланка паспорта громадянина України, що не містить безконтактного електронного носія; Порядок оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, знищення паспорта громадянина України.

Пунктом 2 вказаної Постанови від 25.03.2015 № 302 із застосуванням засобів Реєстру запроваджено:

- з 01 січня 2016 року - оформлення і видачу паспорта громадянина України з безконтактним електронним носієм та паспорта громадянина України, що не містить безконтактного електронного носія, зразки бланків яких затверджено цією постановою, громадянам України, яким паспорт громадянина України оформляється вперше, з урахуванням вимог пункту 2 Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року;

- з 01 листопада 2016 року - оформлення (у тому числі замість втраченого або викраденого), обмін паспорта громадянина України з безконтактним електронним носієм, зразок бланка якого затверджено цією постановою, громадянам України відповідно до Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України, затвердженого цією постановою.

Згідно з пункту 3 Постанови від 25.03.2015 № 302 до завершення роботи із забезпечення в повному обсязі територіальних підрозділів ДМС матеріально-технічними ресурсами, необхідними для оформлення і видачі паспорта громадянина України, зразки бланків якого затверджено цією постановою, паспорт громадянина України може оформлятися з використанням бланка паспорта громадянина України у формі книжечки; прийняття документів для оформлення паспорта громадянина України, що не містить безконтактного електронного носія, зразок бланка якого затверджено цією постановою, з 01 листопада 2016 року припиняється.

Судом встановлено, що у відзиві на позовну заяву відповідач посилається саме на положення пункту 3 Постанови від 25.03.2015 № 302, як на підставу для відмови у задоволенні заяви доньки позивача про оформлення паспорта громадянина України у формі книжечки. Так, відповідачем зазначено, що на момент звернення позивача із заявою Рокитнянський районний відділ Управління Державної міграційної служби в Київській області був забезпеченні матеріально-технічними ресурсам, необхідними для оформлення і видачі паспорта громадянина України у вигляді ІD-картки, у зв'язку з чим видачу паспорту громадянина України у формі книжечки припинено.

З даного приводу суд зазначає, що оцінку правомірності таких дій територіального органу ДМС України у випадку відмови у задоволенні заяви фізичної особи про оформлення паспорта громадянина України у формі книжечки зразка 1994 року було надано Великою Палатою Верховного Суду під час розгляду зразкової справи № 806/3265/17 (Пз/9901/2/18) щодо правомірності відмови у видачі паспорта громадянина України у формі книжечки, за наслідками якої винесено постанову від 19.09.2018.

Так, у зазначеній постанові Великою Палатою Верховного Суду визначено, що ознаками цієї типової справи є: а) позивач - фізична особа, якій територіальним органом ДМС України відмовлено у видачі паспорту у формі книжечки, у відповідності до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховною Ради України від 26.06.1992 року № 2503-ХІІ; б) відповідач - територіальні органи ДМС України; в) предмет спору - вимоги щодо неправомірної відмови відповідача у видачі паспорта громадянина України у формі книжечки у зв'язку з ненаданням особою згоди на обробку персональних даних та зобов'язання відповідача видати позивачеві паспорт у формі книжечки, у відповідності до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховною Ради України від 26.06.1992 року № 2503-ХІІ.

Дослідивши та проаналізувавши наявні у справі № 320/1207/19 матеріли суд дійшов висновку, що дана справа за позовом ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої доньки – ОСОБА_3 підпадає під ознаки типової справи.

В силу припису частини 3 статті 291 Кодексу адміністративного судочинства України при ухваленні рішення у типовій справі, яка відповідає ознакам, викладеним у рішенні Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи, суд має враховувати висновки Верховного Суду, викладені у рішенні за результатами розгляду зразкової справи.

У постанові від 19.09.2018 Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що позбавлення особи можливості отримання паспорта у традиційній формі - у вигляді книжечки, і спричинені цим побоювання окремої суспільної групи, що отримання паспорта у вигляді картки може спричинити шкоду приватному життю, становить втручання держави, яке не було необхідним у демократичному суспільстві, і воно є непропорційним цілям, які мали б бути досягнуті без покладення на особу такого особистого надмірного тягаря.

З урахуванням викладеного, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що позовні вимоги про визнання протиправними дії відділу Управління Державної міграційної служби в Київській області щодо відмови у видачі паспорта громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення про паспорт від 26.06.1992 № 2503-ХІІ є обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню. При цьому, Велика Палата Верховного Суду зазначає, що самі по собі дії Відділу УДМС щодо відмови у видачі їй паспорта громадянина України у формі книжечки відповідали Закону України № 5492-VI.

Разом з тим, при вирішенні спору Великою Палатою Верховного Суду зроблено висновок, що законодавець, приймаючи Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо документів, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус, спрямованих на лібералізацію Європейським Союзом візового режиму для України» від 14.07.2016 №1474-VIII, яким було внесено зміни до Закону № 5492-VI, не дотримав вимог, за якими такі зміни повинні бути зрозумілими і виконуваними, не мати подвійного тлумачення, не звужувати права громадян у спосіб, не передбачений Конституцією України та не допускати жодної дискримінації у залежності від часу виникнення правовідносин з отриманням паспорта громадянина України. На час звернення позивача до Відділу УДМС діяло два нормативних акта: Положення про паспорт ? 2503-XII і Постанова № 302, відповідно до яких особи, які раніше отримали паспорт, не зобов'язані звертатися за його обміном, при досягнені відповідного віку органи УДМС проводять вклеювання фотографії, тоді як особи, які змінили прізвище, чи у яких відбулися інші зміни персональних даних, зобов'язані отримувати новий паспорт у формі ID-картки, який має обмежувальний термін 10 років (ч. 3 ст. 21 Закону № 5492-VI), до якого вноситься більше персональних даних та який має унікальний номер запису у Реєстрі. При цьому, у жодному законі не зазначено, з якою метою встановлені такі обмеження, і чи є вони необхідними у демократичному суспільстві. Оскільки дії Відділу УДМС розглядаються як дії держави в цілому, і такі дії порушують основоположні права громадян, то вони визнаються протиправними.

Велика Палата Верховного Суду зазначила, що для належного захисту порушених прав позивачки слід зобов'язати Відділ УДМС оформити та видати позивачеві паспорт громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення про паспорт НОМЕР_3 . В той же час, позовні вимоги в частині зобов'язання відповідача не передавати будь-які дані про позивача до Єдиного державного демографічного реєстру, формування (присвоєння) унікального номера запису в Реєстрі і використання будь-яких засобів Єдиного державного демографічного реєстру, Велика Палата Верховного Суду вважає такими, що не підлягають задоволенню, оскільки, при видачі позивачці паспорта у формі, визначеній Положенням про паспорт НОМЕР_3 , не передбачено внесення даних особи до Єдиного державного демографічного реєстру.

З огляду на зазначене вище, Велика Палата Верховного Суду вирішила, що існують підстави для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового про часткове задоволення позову.

В контексті наведеної правової позиції Великої Палати Верховного Суду у зразковій справі суд дійшов висновку, що приймаючи рішення про відмову у видачі паспорта громадянина України у формі книжечки за заявою позивача відповідач мав врахувати таке.

Пунктом 131 Постанови № 302 передбачено, що до безконтактного електронного носія, який міститься у паспорті, вноситься така інформація, зокрема, біометричні дані, параметри особи (відцифрований образ обличчя особи, відцифрований підпис особи, відцифровані відбитки пальців рук) виключно за згодою особи.

Безконтактний електронний носій паспорта громадянина України нового зразку містить відцифровані персональні дані особи.

Згідно частини 1 статті 6 Закону України «Про захист персональних даних» від 01.06.2010 № 2297-VI (далі - Закон № 2297-VI), мета обробки персональних даних має бути сформульована в законах, інших нормативно-правових актах, положеннях, установчих чи інших документах, які регулюють діяльність володільця персональних даних, та відповідати законодавству про захист персональних даних.

Персональні дані - це відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована (ст. 2 Закону № 2297-VI).

Обробка персональних даних здійснюється для конкретних і законних цілей, визначених за згодою суб'єкта персональних даних, або у випадках, передбачених законами України, у порядку, встановленому законодавством. Не допускається обробка даних про фізичну особу, які є конфіденційною інформацією, без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини (ч. 5, 6 ст. 6 Закону № 2297-VI).

Таким чином, принципами обробки персональних даних є відкритість і прозорість, відповідальність, адекватність та не надмірність їх складу та змісту стосовно визначеної мети їх обробки, а підставою обробки персональних даних є згода суб'єкта персональних даних.

Однак, суд звертає увагу, що законодавством не врегульовано питання щодо наслідків відмови особи від обробки її персональних даних, тобто фактично відсутня будь-яка альтернатива такого вибору, що в свою чергу обумовлює не якість закону та порушення конституційних прав такої особи.

Відтак, суд зазначає, що реалізація державних функцій має здійснюватися без примушення людини до надання згоди на обробку персональних даних, їх обробка повинна здійснюватись, як і раніше, в межах і на підставі тих законів і нормативно-правових актів України, на підставі яких виникають правовідносини між громадянином та державою. При цьому, згадані технології не повинні бути безальтернативними і примусовими. Особи, які відмовилися від обробки їх персональних даних, повинні мати альтернативу - використання традиційних методів ідентифікації особи.

У статті 8 Конвенції про захист осіб у зв'язку з автоматизованою обробкою персональних даних, ратифікованій Законом України від 06.07.2010 № 2438-VI, зазначено: «Будь-якій особі надається можливість: a) з'ясувати існування файлу персональних даних для автоматизованої обробки, його головні цілі, а також особу та постійне місце проживання чи головне місце роботи контролера файлу; б) отримувати через обґрунтовані періоди та без надмірної затримки або витрат підтвердження або спростування факту зберігання персональних даних, що її стосуються, у файлі даних для автоматизованої обробки, а також отримувати такі дані в доступній для розуміння формі; c) вимагати у відповідних випадках виправлення або знищення таких даних, якщо вони оброблялися всупереч положенням внутрішнього законодавства, що запроваджують основоположні принципи, визначені у ст. 5 і 6 цієї Конвенції; …».

За сталою практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) першою умовою виправданості втручання у права, гарантоване ст. 8 Конвенції, є те, що воно має бути передбачене законом, причому тлумачення терміну «закон» є автономним, та до якості «закону» ставляться певні вимоги (див. рішення ЄСПЛ у справі «Толстой-Милославський проти Сполученого Королівства» (Tolstoy Miloslavsky v. the United Kingdom) від 13.07.1995, заява №18139/91, п. 37) Під терміном «закон» … слід розуміти як норми, встановлені писаним правом, так і правила, що сформувалися у прецедентному праві. Закон має відповідати якісним вимогам, насамперед, вимогам «доступності» та «передбачуваності».

Враховуючи зазначене суд дійшов висновку, що норми Закону № 5492-VI на відміну від норм Положення № 2503-XII (теж діючого на момент виникнення спірних правовідносин) не тільки звужують, але фактично скасовують право громадянина на отримання паспорту у вигляді паспортної книжечки без безконтактного електронного носія персональних даних, який містить кодування його прізвища, ім'я та по-батькові та залишають тільки право на отримання паспорта громадянина України, який містить безконтактний електронний носій, що є безумовним порушенням вимог статті 22 Конституції України, яка забороняє при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод, не відповідає вимогам якості закону (тобто втручання не було «встановлене законом») не було «необхідним у демократичному суспільстві» у тому сенсі, що воно було непропорційним цілям, які мали бути досягнуті, не покладаючи на особу особистий надмірний тягар. Зазначене допускає свавільне втручання у право на приватне життя, у контексті неможливості реалізації права на власне ім'я, що становить порушення ст. 8 Конвенції.

Так, враховуючи зазначене, суд встановив, що перелік підстав, які становлять легітимну мету обмежень прав і свобод особи, є вичерпним. Свобода розсуду держав щодо встановлення обмежень є вузькою. Проте, слід оцінити, чи передбачене законом таке обмеження, чи відповідає обмеження «нагальній суспільній потребі», тобто чи є воно необхідним у демократичному суспільстві і чи відповідає воно легітимній меті (див., наприклад, рішення ЄСПЛ у справі «Svyato-Mykhaylivska Parafiya v. Ukraine» від 14.06.2007). Установленість обмежень законом передбачає чіткість і доступність закону, що встановлює такі обмеження. Кожна людина повинна мати відповідне уявлення про норми, які можуть бути застосовані щодо її відповідного права. Вимога чіткого закону, який передбачає обмеження права, має ту саму мету - кожна людина повинна мати можливість передбачити наслідки своєї поведінки. Рівень чіткості, який вимагається від національного законодавства, яке в будь-якому разі не може передбачати усі можливі випадки, багато в чому залежить від змісту відповідного акта, сфери, яку він регулює, чисельність й статусу тих, кому він адресований (див. рішення ЄСПЛ у справі «Groppera Radio AG and Others v. Switzerland» від 28.03.1990).

Отже, будь-яке обмеження прав і свобод особи повинно бути чітким та законодавчо визначеним, однак у даному випадку таке обмеження, як неможливість отримання паспорта у формі книжечки, законодавством не передбачено.

Відтак, суд дійшов висновку, що для належного захисту порушених прав позивача слід визнати протиправним рішення Рокитнянського районного відділу Управління Державної міграційної служби в Київській області щодо відмови в оформленні та видачи ОСОБА_3 , паспорта громадянина України у формі книжечки (на паперовому носії), опис якого визначено Додатком до Постанови Верховної Ради України від 26.06.1992 № 2503-ХІІ «Про затвердження положень про паспорт громадянина України та про паспорт громадянина України для виїзду за кордон», та зобов'язати Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області в особі Рокитнянського районного відділу Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області (правонаступника Рокитнянського районного відділ Управління Державної міграційної служби в Київській області) оформити та видати паспорт громадянина України ОСОБА_3 у формі книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 № 2503-XII.

Частиною 2 статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною 1 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до статті 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 2 статті 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На думку суду, відповідачем не надано суду жодного доказу правомірності оскаржуваного рішення оформленого листом від 04.10.2018 Вих.№ 33/1182.

Статтею 90 КАС України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню.

Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає таке.

Відповідно до вимог частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно положень пункту 14 частини 2 статті 3, пункту 7 частини 1 статті 5 Закону України від 08.07.2011 № 3674-VI "Про судовий збір" позивач як законний представник неповнолітньої ОСОБА_3 звільнений від сплати судового збору. Таким чином, судовий збір відшкодуванню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись статтями 243-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов задовольнити.

2. Визнати протиправною відмову Рокитнянського районного відділу Управління Державної міграційної служби в Київській області (правонаступник Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області в особі Рокитнянського районного відділу Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області) (адреса місцезнаходження: 09600, Київська область, смт. Рокитне, вул. Заводська, 3) у видачі ОСОБА_3 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) паспорта громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 № 2503-XII.

3. Зобов'язати Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області в особі Рокитнянського районного відділу Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області (правонаступника Рокитнянського районного відділу Управління Державної міграційної служби в Київській області) (адреса місцезнаходження: 09600, Київська область, смт. Рокитне, вул. Заводська, 3) оформити та видати паспорт громадянина України ОСОБА_3 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) у формі книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 № 2503-XII.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 КАС України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295, 296 КАС України.

Суддя Колеснікова І.С.