Справа № 643/2721/18
Суддя: Бартош Н.С.
Дата ухвалення: 2019-05-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 травня 2019 р.Справа № 643/2721/18
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Бартош Н.С.,

Суддів: Подобайло З.Г. , Григорова А.М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Слобожанського об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова на рішення Московського районного суду м. Харкова (головуючий І інстанції Майстренко О.М.) від 13.08.2018 року по справі № 643/2721/18

за позовом ОСОБА_1

до Управління Пенсійного фонду України в Комінтернівському районі м. Харкова (правонаступником якого є Слобожанське об`єднане Управління Пенсійного фонду України м. Харкова)

про визнання дій незаконними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Московського районного суду м. Харкова з адміністративним позовом, в якому просив: визнати дії управління Пенсійного фонду України в Комінтернівському районі м. Харкова (правонаступником якого є Слобожанське об`єднане Управління Пенсійного фонду України м. Харкова ) щодо стягнення з пенсії ОСОБА_1 податку на доходи фізичної особи та військового збору незаконними; зобов`язати управління Пенсійного фонду України в Комінтернівському районі м. Харкова (правонаступником якого є Слобожанське об`єднане Управління Пенсійного фонду України м. Харкова ) здійснити ОСОБА_1 перерахунок пенсії без урахуванням податку на доходи фізичної особи та військового збору з 01.02.2015 року; зобов`язати управління Пенсійного фонду України в Комінтернівському районі м. Харков правонаступником якого є Слобожанське об`єднане Управління Пенсійного фонду України м. Харкова ) здійснювати ОСОБА_1 виплату пенсії (пенсійних коштів) в повному обсязі без урахуванням податку на доходи фізичної особи та військового збору.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що він являється інвалідом 2-ї групи та перебуває на обліку в управлінні Пенсійного фонду України в Комінтернівському районі м. Харкова і отримує пенсію держслужбовця з 26.09.2011року, відповідно до Закону України «Про державну службу». Починаючи з лютого 2015 року розмір отриманої пенсії його зменшився, в зв`язку з чим 26.03.2015 року він звернувся з заявою до пенсійного фонду про підстави зменшення йому розміру пенсійного забезпечення та просив вказати, які виплати відповідно до різних законодавчих підстав складають повний розмір пенсії. Листом від 31.03.2015 року його було повідомлено, що відрахування проводяться з урахуванням податку на доход фізичної особи та військового збору на підставі законів України №№ 71 та 79, які прийняті Верховною радою України 28.12.2014 року, а також було зазначено з яких виплат складається розмір його пенсії і з 01.02.2015 р. з пенсії утримується податок на доход фізичної особи у розмірі 15% та військовий збір 1.5% на суму пенсії, що перевищує 3654 грн. Вважає такі дії відповідача незаконними, оскільки вони суперечать Конституції України та Законам України. Просить визнати дії відповідача щодо стягнення з пенсії податку на доход фізичної особи та військового збору незаконними, зобов`язавши здійснити перерахунок пенсії без урахування податку на доход фізичної особи та військового збору з 01.02.2015 року та здійснювати виплату пенсії в повному обсязі без урахування податку на доход фізичної особи та військового збору.

Постановою Московського районного суду м. Харкова від 25.05.2015 року по справі № 643/6433/15-а, залишеною без змін ухвалами Харківського апеляційного адміністративного суду від 19.10.2015 р. та Вищого адміністративного суду України від 02.06.2016 р. у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 08.06.2018 р. по справі

№ 643/2721/18 заяву позивача про перегляд за виключними обставинами постанови Московського районного суду м. Харкова від 25.05.2015 року по справі № 643/6433/15-а задоволено та скасовано постанову Московського районного суду м. Харкова від 25.05.2015 року по справі № 643/6433/15-а.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 13.08.2018 року по справі № 643/2721/18 позовні вимоги задоволено.

Відповідач не погодився з рішенням суду першої інстанції та подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Позивач відзив на апеляційну скаргу не подав.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Відповідно до протокольної ухвали від 10.04.2019 р. у зв`язку з неприбуттям жодного з учасників справи у судове засідання колегія суддів ухвалила апеляційний розгляд справи продовжити в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Згідно ч. 4 ст. 243 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу справи між суддями від 10.05.2019 року по цій справі визначено склад колегії суддів: головуючий суддя - Бартош Н.С., судді: Подобайло З.Г., Григоров А.М.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач перебуває на обліку в Слобожанському об`єднаному Управлінні Пенсійного фонду України м. Харкова, яке є правонаступником управління Пенсійного фонду України в Комінтернівському районі м. Харкова і отримує пенсію держслужбовця з 26.09.2011 року, відповідно до Закону України «Про державну службу».

Починаючи з лютого 2015 року розмір отриманої позивачем пенсії зменшився, після внесення змін до Податкового Кодексу України з 01.02.2015 року Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28.12.2014 року №77-VII, якими передбачено оподаткування суми пенсій (включаючи суму їх індексації, нараховану відповідно до закону) або щомісячного довічного грошового утримання, отримуваних платником податку з Пенсійного фонду України.

У зв`язку з цим, 26.03.2015 року позивач звернувся з заявою до Управління Пенсійного фонду України в Комінтернівському районі м. Харкова про підстави зменшення йому розміру пенсійного забезпечення (а.с.17).

Листом від 31.03.2015 року його було повідомлено, що відрахування проводяться з урахуванням податку на доходи фізичної особи та військового збору на підставі законів України №№ 71 та 79, які прийняті Верховною радою України 28.12.2014 року, а також було зазначено з яких виплат складається розмір його пенсії і з 01.02.2015 р. з пенсії утримується податок на доход фізичної особи у розмірі 15% та військовий збір 1.5% на суму пенсії, що перевищує 3654 грн. (а.с. 9).

Не погоджуючись з такими діями відповідача, позивач звернувся до суду першої інстанції із вищевказаними позовними вимогами.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов до висновку про їх обґрунтованість, оскільки Рішенням Конституційного суду України № 1-р/2018 від 27.02.2018р., справа № 1-6/2018 визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення абзацу першого підпункту 164.2.19 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України, яким передбачено, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються суми пенсій (включаючи суму їх індексації, нараховану відповідно до закону) або щомісячного довічного грошового утримання, отримуваних платником податку з Пенсійного фонду України чи бюджету згідно із законом, якщо їх розмір перевищує десять розмірів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність (у розрахунку на місяць), встановленого на 1 січня звітного податкового року, - у частині такого перевищення, а також пенсій з іноземних джерел, якщо згідно з міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, такі пенсії підлягають оподаткуванню чи не оподатковуються в країні їх виплати. Положення абзацу першого підпункту 164.2.19 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України, визнане неконституційним, втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та способом, передбаченими Конституцією та законами України.

Положеннями ч. 1 ст. 4 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" передбачено, що законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, цього Закону, про недержавне пенсійне забезпечення, законів, якими встановлюються умови пенсійного забезпечення, відмінні від загальнообов`язкового державного пенсійного страхування та недержавного пенсійного забезпечення, міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (далі - закони про пенсійне забезпечення), а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.

Згідно з п. 164.1 ст. 164 ПК України (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

Положеннями пп. 164.1.1 ст. 164 ПК України загальний оподатковуваний дохід складається з доходів, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання), доходів, які оподатковуються у складі загального річного оподатковуваного доходу, та доходів, які оподатковуються за іншими правилами, визначеними цим Кодексом.

Податковим Кодексом України та Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи" № 71-VIIІ від 28.12.2014 р. (далі - Закон № 71-VIIІ) встановлено, що особи, з яких утримується податок на доходи фізичних осіб, визначені пунктом 162.1 статті 162 ПК України, тобто фізичні особи - резиденти, які отримують доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи. Об`єктом оподаткування збору є доходи, визначені пунктом 162.1 статті 163 Податкового кодексу України, тобто доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання).

Відповідно до пп. 164.2.19 п. 164.2 ст. 164 ПК України та Закону № 71-VIIІ, до загального місячного (річного) оподаткованого доходу платника податку включаються, суми пенсій (включаючи суму їх індексації, нараховану відповідно до закону) або щомісячного довічного грошового утримання, отримуваних платником податку з Пенсійного фонду України чи бюджету згідно із законом, якщо їх розмір перевищує три розміри мінімальної заробітної плати (у розрахунку на місяць), встановленої на 1 січня звітного податкового року, у частині такого перевищення, а також пенсій з іноземних джерел, якщо згідно з міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, такі пенсії підлягають оподаткуванню чи не оподатковуються в країні їх виплати.

Положеннями ст. 38 ПК України передбачено, що виконанням податкового обов`язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов`язань у встановлений податковим законодавством строк. Сплата податку та збору здійснюється платником податку безпосередньо, а у випадках, передбачених податковим законодавством, - податковим агентом, або представником платника податку.

Відповідно до п. 164.3. ст. 164 ПК України при визначенні бази оподаткування враховуються всі доходи платника податку, отримані ним як у грошовій, так і не грошовій формах.

Колегія суддів зазначає, що 01.07.2014 року набрав чинності п. 4 розділу I Закону України від 27.03.2014 р. № 1166-VІІ "Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні", яким п.164.2 ст.164 ПК України доповнено новим підпунктом 164.2.19, відповідно до якого до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються суми пенсій (включаючи суму їх індексації, нараховану відповідно до закону) або щомісячного довічного грошового утримання, отримуваних платником податку з Пенсійного фонду України чи бюджету згідно із законом, якщо їх розмір перевищує десять тисяч гривень на місяць, - у частині такого перевищення, а також пенсій з іноземних джерел, якщо відповідно до міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, такі пенсії підлягають оподаткуванню чи не оподатковуються в країні їх виплати.

Відповідно до абз. 13 та 14 п. 32 розділу І Закону України від 28.12.2014 року № 71-VІІІ "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи", який набрав чинності з 01 січня 2015 року, внесено зміни до п.п.164.2.19 п.164.2 ст.164 ПК України, відповідно до якого розмір пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, що підлягають оподаткуванню, зменшено до трьох розмірів мінімальної заробітної плати (у розрахунку на місяць), встановленої на 1 січня звітного податкового року.

Відповідно до п. 161 підрозділу 10 Розділу XX Перехідних положень Кодексу оподаткування військовим збором подовжено до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України.

Об`єктом оподаткування військовим збором є доходи, визначені ст. 163 Кодексу (п.п. 1.2 п. 161 підрозділу 10 розділу XX ПК України).

При цьому ставка збору становить 1,5 відсотка від об`єкта оподаткування, визначеного пп. 1.2 цього пункту (пп. 1.3 п. 16 1 підрозділу 10 розділу XX ПК України).

Нарахування, утримання та сплата (перерахування) збору до бюджету здійснюються у порядку, встановленому ст. 168 ПК України

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 03 квітня 2018 року у справі № 554/9740/16-а, 22 травня 2018 року у справі № 755/3939/15-а, 24 жовтня 2018 року у справі № 552/1027/15-а.

З посиланням на вказані норми, податковий агент, яким у цьому випадку, у відповідності до п.п.14.1.180 ст.14, ст.168 та п.16-1 розділу 10 Перехідних положень Податкового кодексу України, є відповідач, при виплаті пенсії позивачу у розмірі, що перевищує 3654 грн. (розмір мінімальної заробітної плати 1218 грн. х 3), з лютого 2015 р. утримував податок на доходи фізичних осіб за ставкою 15 відсотків та військовий збір за ставкою 1,5 відсотків.

Судовим розглядом не встановлено утримання податку на доходи фізичних осіб за ставкою 15 відсотків та військового збору за ставкою 1,5 відсотків після 27.02.2018 р.

Фактичною підставою для звернення позивача до суду першої інстанції стало те, що 27.02.2018 р. Конституційним Судом України ухвалено рішення у справі № 1-р /2018 про визнання неконституційним положення абзацу першого підпункту 164.2.19 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України, яким передбачено, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються суми пенсій (включаючи суму їх індексації, нараховану відповідно до закону) або щомісячного довічного грошового утримання, отримуваних платником податку з Пенсійного фонду України чи бюджету згідно із законом, якщо їх розмір перевищує десять розмірів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність (у розрахунку на місяць), встановленого на 1 січня звітного податкового року, - у частині такого перевищення, а також пенсій з іноземних джерел, якщо згідно з міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, такі пенсії підлягають оподаткуванню чи не оподатковуються в країні їх виплати, що положення абзацу першого підпункту 164.2.19 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України, яким запроваджено оподаткування пенсій певних категорій (груп) пенсіонерів, суперечить статті 46 Конституції України.

На підставі цього, позивач вважає, що відповідачем незаконно утримувалися з його пенсії податок на доходи фізичних осіб та військовий збір з лютого 2015р.

В свою чергу, колегія суддів зазначає, що відповідно до ст. 91 Закону України "Про Конституційний Суд України" від 13 липня 2017 року № 2136-VIII закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Згідно зі ст. 152 Конституції України, закони та інші акти за рішенням Конституційного Суду України визнаються неконституційними повністю чи в окремій частині, якщо вони не відповідають Конституції України або якщо була порушена встановлена Конституцією України процедура їх розгляду, ухвалення або набрання ними чинності.

Закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

З резолютивної частини рішення Конституційного Суду України № 1-р/2018 від 27.02.2018 р. вбачається, що положення абзацу першого підпункту 164.2.19 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України визнане неконституційним і втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення, тобто, з 27.02.2018 р.

Враховуючи те, що положення абз. 1 пп. 164.2.19 п. 164.2 ст.164 ПК України були чинними та втратили чинність лише з 27.02.2018 р., колегія суддів зазначає, що відповідач, утримуючи з позивача суми податку на доходи фізичних осіб та військового збору діяв у відповідності до діючого законодавства.

При цьому, колегія суддів зазначає, що таке утримання податків не є порушенням права власності позивача, яке передбачене ст. 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифіковано Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997р.), де передбачено що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

В свою чергу, ці положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Зазначене вище узгоджується з висновком Верховного Суду про застосування таких норм права, наведеного в постанові від 22.05.2018р. у справі № 755/3939/15-а (К/9901/1250/18).

Судовим розглядом не встановлено утримання відповідачем з пенсфї позивача податку на доходи фізичних осіб за ставкою 15 відсотків та військового збору за ставкою 1,5 відсотків після 27.02.2018 р.

На підставі наведених вище обставин, колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Враховуючи те, що рішення Московського районного суду м. Харкова від 13.08.2018 року по справі № 643/2721/18 прийняте з порушенням норм матеріального права, а тому воно підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 326, 327 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Слобожанського об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова на рішення Московського районного суду м. Харкова від 13.08.2018 року по справі № 643/2721/18 - задовольнити.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 13.08.2018 року по справі № 643/2721/18 скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)Н.С. Бартош
Судді(підпис) (підпис) З.Г. Подобайло А.М. Григоров

Повний текст постанови складено 10.05.2019 року