Справа № 264/756/19
Суддя: Блохін Анатолій Андрійович
Дата ухвалення: 2019-05-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2019 року справа №264/756/19

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого Блохіна А.А., суддів Геращенка І.В., Сіваченка І.В., розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління патрульної поліції в Донецькій області Департаменту патрульної поліції на рішення Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 11 квітня 2019 року (повний текст складено 11 квітня 2019 року в м. Маріуполь) у справі № 264/756/19 (суддя І інстанції - Мирошниченко Ю.М.) за позовом ОСОБА_1 до інспектора роти №4 батальйону Управління патрульної поліції в Донецькій області Департаменту патрульної поліції Ханакової Людмили Станіславівни та Управління патрульної поліції в Донецькій області Департаменту патрульної поліції (далі УПП) з приводу рішення суб'єкта владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності,-

В С Т А Н О В И В:

31 січня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області з позовом до інспектора роти №4 батальйону Управління патрульної поліції в Донецькій області Департаменту патрульної поліції Ханакової Людмили Станіславівни та Управління патрульної поліції в Донецькій області Департаменту патрульної поліції (далі УПП) з приводу рішення суб'єкта владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності.

Позивач просив скасувати постанову інспектора роти № 4 батальйону УПП в Донецькій області Ханакової Л.С. про накладення на нього адміністративного стягнення за те, що він начебто 22.01.2019 року о 12 годині 30 хвилин на пр. Нікопольському (Бойко) в м. Маріуполі, керуючи транспортним засобом, на регульованому перехресті, повертаючи праворуч, не дав дорогу пішоходу, який перетинав проїзну частину, чим порушив вимоги п. 16.2 Правил дорожнього ружу України (далі ПДР), вчинивши правопорушення, передбачене 2 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП). Заперечує обставини, наведені в оскаржуваній постанові, посилається на відсутність доказів його вини та процесуальні порушення, допущені відповідачем, який у даній ситуації зобов'язаний був скласти протокол про адміністративне правопорушення. Рішенням Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 11 квітня 2019 року у справі № 264/756/19 позов задоволено. Постанову серії НК № 641757 від 22.01.2019 року, винесену інспектором роти №4 батальйону УПП в Донецькій області Департаменту патрульної поліції Ханаковою Людмилою Станіславівною про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП скасовано і закрито справу про адміністративне правопорушення.

Відповідач не погодився з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив оскаржене рішення суду скасувати та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що рішення суду першої інстанції винесено без всебічного та повного з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, висновки суду першої інстанції є такими, що не відповідають фактичним обставинам справи, також суд першої інстанції визнав встановленими недоведені обставини та вийшов за межі позовних вимог з власної ініціативи, що, як наслідок, призвело до порушення норм процесуального та матеріального права.

Крім того, суд першої інстанції безпідставно стягнув з відповідача судові витрати на надання правової допомоги.

Справу розглянуто в порядку письмового провадження у відповідності до ст. 311 КАС України.

Відповідно до вимог ч. 1,2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів заслухала доповідь судді-доповідача, перевірила матеріали справи, вивчила доводи апеляційної скарги, і дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з п. 1 ст. 247 КУпАП обов'язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами та іншими процесуальними джерелами, зазначеними в ст. 251 КУпАП.

Згідно з оскаржуваною постановою ОСОБА_1 22.01.2019 року о 12 годині 30 хвилин на пр. Нікопольському в м. Маріуполі, керуючи транспортним засобом, на регульованому перехресті, повертаючи праворуч, не дав дорогу пішоходу, який перетинав проїзну частину проспекту, чим порушив вимоги п. 16.2 Правил дорожнього руху України, на підставі чого був притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП, якою встановлено адміністративну відповідальність, зокрема, за порушення правил проїзду перехресть.

Відповідно до п. 16.2 ПДР, у порушенні вимог якого визнано винним позивача, на регульованих і нерегульованих перехрестях водій, повертаючи праворуч або ліворуч, повинен дати дорогу пішоходам, які переходять проїзну частину, на яку він повертає, а також велосипедистам, які рухаються прямо в попутному напрямку.

Згідно з п. 1.10 ПДР дати дорогу - вимога до учасника дорожнього руху не продовжувати або не відновлювати рух, не здійснювати будь-яких маневрів (за винятком вимоги звільнити займану смугу руху), якщо це може примусити інших учасників дорожнього руху, які мають перевагу, змінити напрямок руху або швидкість. Учасником дорожнього руху, серед інших, є пішохід (п. 1.5 ПДР).

Про порушення водієм п. 16.2 ПДР може свідчити зміна напрямку або швидкості руху пішохода, який переходять проїзну частину. Якщо ж, поворот праворуч або ліворуч не призводить до зміни напрямку чи швидкості руху пішохода, тобто не створює для нього перешкод у русі, підстави вважати, що водій не дотримався вимог п. 16.2 ПДР відсутні.

Відповідно до ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За приписами ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Наданий відповідачем відеозапис не дозволяє зробити неспростовний висновок про те, що пішохід змушений був змінити напрямок або швидкість свого руху внаслідок дій позивача.

Твердження відповідача про те, що позивач після його зупинки представниками поліції визнавав факт вчинення правопорушення дослідженими судом відеоматеріалами не підтверджується.

З огляду на викладене, відповідачами не доведено порушення позивачем вимог п. 16.2 ПДР, у зв'язку з чим постанова про притягнення його до адміністративної відповідальності підлягає скасуванню.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Частиною першою статті 222 КУпАП визначено, що справи про адміністративні правопорушення за частиною першою статті 122 КУпАП розглядають та накладають стягнення органи внутрішніх справ (Національна поліція).

Відповідно до частини другої статті 258 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції. Вказана правова норма, на відміну від норми частини першої цієї статті, не містить гіпотези щодо оспорювання особою, що притягується до адміністративної відповідальності, допущеного правопорушення і адміністративного стягнення, а тому відповідачем цілком правомірно розглянуто справу про притягнення до адміністративної відповідальності на місці вчинення правопорушення.

Розгляд справи про адміністративне правопорушення на місці його вчинення не звільняє працівника поліції від дотримання загальної процедури проведення такого розгляду, передбаченої статтями 278, 279 КУпАП із можливістю реалізації прав особи (ст.268 КУпАП), що притягається до адміністративної відповідальності. У зв'язку із обмеженим часом при розгляді справи поліцейським за місцем вчинення правопорушення реалізація певних прав особою, що притягається до адміністративної відповідальності, та здійснення деяких елементів порядку мають певні відмінності і підлягають скороченню у часі.

Таким чином, права, якими наділений позивач, в тому числі право подавати докази, заявляти клопотання, користуватися юридичною допомогою мають бути реалізовані особою одразу на місці вчинення правопорушення без намагання затягнути процес розгляду справи шляхом відтермінування або перенесення на інший день та без впливу на можливість працівником поліції прийняти постанову на місці вчинення правопорушення.

Відтак, позивач мав можливість на місці ознайомитись із усіма наявними матеріалами справи, надати пояснення, докази, заявити клопотання та отримати правову допомогу в межах скороченого провадження, але жодних клопотань з цього приводу, як свідчить наданий відповідачем відеозапис, позивач не заявив, обмежившись твердженням про невинуватість і вимогою скласти протокол про адміністративне правопорушення та розглянути його за місцем дислокації підрозділу поліції.

Вимоги частини пятої статті 258 КУпАП дійсно зобов'язують уповноважену посадову особу скласти протокол про адміністративне правопорушення у разі, якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, але це правило не стосується випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушень у сфері забезпечення дорожнього руху, що мало місце в даному випадку.

При викладених обставинах, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про задоволення позову.

Щодо відшкодування витрат на професійну правничу допомогу колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно з пунктом 1 частини третьої статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України до витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

За змістом частини третьої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

На підтвердження понесених позивачем витрат адвокатом надано: - угода про надання юридичних послуг від 25.01.2019 року, згідно з якою ОСОБА_1 та адвокат Харитонов В.Л. уклали угоду про надання юридичних послуг в інтересах ОСОБА_1 у якості захисника (повноваження відповідно до ст. 48 КПК України), в якості представника (повноваження відповідно до ст. 44 ЦПК України) по цивільній справі про оскарження постанови НК №641757; - свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю Харитонова В.В.; - акт виконаних робіт, в якому ОСОБА_1 та Харитонов В.В. підтвердили обсяг наданих робіт (консультація 1 год. 250 грн., аналіз діючого законодавства, що регулює спір 1 год. 250 грн., підготовка та складання позовної заяви 2 год. 500 грн.) та оплату наданих послуг у розмірі 1000,00 грн.; - договір про надання юридичної (правової) допомоги та представництва законних інтересів від 25.01.2019 року, пунктом 2.1. якого визначено, що ціна договору складається з гонорару в розмірі не менш ніж 500 грн. за 1 годину роботи та суми витрат, що відображені в акті прийому-передачі роботи; - попередній розрахунок обсягу виконаних робіт з надання правової допомоги, а саме: ознайомлення з матеріалами справи 1 год. - 500 грн., участь в судовому засіданні в суді першої інстанції 3 год. 1500 грн., підготовка та складання апеляційної скарги 3 год. 1500 грн., участь в суді апеляційної інстанції 1 год. 500 грн., загалом 4000 грн.; - акт виконаних робіт з надання правової допомоги ОСОБА_1 адвокатом Харитоновим В.В. по адміністративній справі № 264/756/19 з якого вбачається, що вони підтвердили обсяг наданих робіт (консультація 1 год. 250 грн., аналіз діючого законодавства, що регулює спір 1 год. 250 грн., підготовка та складання позовної заяви 1 год. 500 грн., підготовка та участь у судових засіданнях суду 1-ї інстанції 3 години 1500 грн., підготовка до дебатів та участь у них 1 година 500 грн.) та оплату наданих послуг у розмірі 3500 грн; - квитанція про сплату юридичних послуг (правової допомоги) від 11.04.2019 року, згідно із якою від ОСОБА_1 за надання юридичної допомоги по адміністративній справі 264/756/19 у суді 1 інстанції отримано адвокатом Харитоновим В.В. 3500 грн.

Вищезазначені докази спростовують доводи відповідача, викладені у апеляційній сарзі, про фіктивність угоди між ОСОБА_1 та адвокатом Харитоновим В.В. про надання правової допомоги.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір

З урахуванням практики Європейського суду з прав людини, суд першої інстанції, керуючись положеннями ч. 5 ст. 134 КАС України, правомірно стягнув з відповідача на відшкодування понесених позивачем судових витрат 1000 грн., вважаючи таку суму співмірною складності справи, обсягу наданих адвокатом послуг і витраченому для цього часу, впливу вирішення справи на репутацію позивача та публічним інтересом до справи.

Рішення суду першої інстанції в цій частині позивачем не оскаржувалось.

Статтею 316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на наведене, судова колегія дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. У зв'язку з викладеним доводи апеляційної скарги не приймаються до уваги, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Управління патрульної поліції в Донецькій області Департаменту патрульної поліції на рішення Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 11 квітня 2019 року у справі № 264/756/19 - залишити без задоволення.

Рішення Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 11 квітня 2019 року у справі № 264/756/19 - залишити без змін.

Повне судове рішення складено 13 травня 2019 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя А.А. Блохін

Судді І.В. Геращенко

І.В. Сіваченко