Справа № 0440/6200/18
Суддя: Лозицька Ірина Олександрівна
Дата ухвалення: 2019-04-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 квітня 2019 року Справа № 0440/6200/18
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіЛозицької І.О.
за участі секретаря судового засіданняТерентенко О.О.
представника позивача представника відповідача Чередник І.О. Прокоф`єва Є.Г.
16.08.2018 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «Інжиніринг-Сервіс» з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області, в якому просить суд:
Ухвалою суду від 21.08.2018 року (суддя Павловський Д.П.) було відкрито провадження в адміністративній справі за правилами загального позовного провадження та призначений розгляд справи у підготовчому провадженні.
Ухвалою суду від 18.10.2018 року (суддя Барановський Р.А.) адміністративну справу було прийнято до провадження та призначене підготовче засідання.
Розпорядженням в.о. керівника апарату Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18.02.2019 року № 235 д, у звязку з перебуванням судді Барановського Р. А. у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років, та на виконання розпорядження в.о. керівника апарату суду від 15.02.2019 року № 40 був призначений повторний автоматизований розподіл адміністративної справи № 0440/6200/18.
За відомостями з витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.02.2019 року зазначена вище справа була розподілена судді Лозицькій І. О.
Ухвалою суду від 21.02.2019 року прийнято до свого провадження адміністративну справу № 0440/6200/18, призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження; підготовче засідання призначено на 27.02.2019 року о 13:00 годині.
10.12.2018 року позивачем надано відповідь на відзив, в якому вказано, що доводи відповідача про відсутність рахунків-фактур, гарантій та жодних документів, що підтверджують походження та якість ТМЦ, чим порушено умови договору поставки № 04/08/17 від 04.08.2017 року, є безпідставними, оскільки твердження стосовно порушення умов господарського договору, укладеного між двома суб`єктами господарювання, знаходяться поза межами компетенції відповідача. Надані в ході проведення перевірки первинні документи свідчать про підтвердження виконання сторонами умов укладеного договору та реальність господарських операцій за цим договором. Документи, які підтверджують походження та якість ТМЦ за своїм змістом не можуть доводити або спростовувати факт поставки товарів, оскільки вони не містять відомостей про господарську операцію та не фіксують факт їх здійснення, а містять інформацію про товар та його якість, підтверджують відповідність продукції встановленим вимогам та можливість її подальшого використання чи реалізації.
Представник позивача вимоги позовної заяви підтримав та просив задовольнити з підстав, викладених у позові та відповіді на відзив.
Представник відповідача вимоги позову не визнав, просив відмовити у його задоволенні, посилаючись на обставини, викладені у відзиві та запереченнях.
Заслухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали, справи, з`ясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтуються вимоги позову, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі обставини справи.
Товариство з обмеженою відповідальністю «Інжиніринг-Сервіс» (ідентифікаційний код 41105688) зареєстровано виконавчим комітетом Криворізької міської ради 27.01.2017 року, та перебуває на податковому обліку в Головному управлінні Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області, в тому числі і як платник податку на додану вартість.
Основним видом діяльності позивача, є: ремонт і технічне обслуговування машин і устатковання промислового призначення (Код КВЕД 33.12).
Досліджуючи правомірність винесеного податкового повідомлення-рішення та взаємовідносини ТОВ «Інжиніринг-Сервіс» із контрагентом-постачальником ТОВ «Кріон Плас», які мали вплив на формування податкового кредиту та від`ємного значення з податку на додану вартість по декларації за серпень-вересень 2017 року, що зараховується до суми податкового кредиту наступного звітного періоду, та вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд виходить із наступного.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також, відповідальність за порушення податкового законодавства встановлені Податковим кодексом України (далі по тексту - Податковий кодекс України, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Підпунктом 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, визначено, що господарська діяльність - це діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема, за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.
Відповідно до пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з:
а) придбання або виготовлення товарів та послуг;
б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);
в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;
г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу;
ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.
Згідно з пунктом 198.2 статті 198 Податкового кодексу України датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:
- дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;
- дата отримання платником податку товарів/послуг.
За приписами пункту 198.3 наведеної статті, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду, у зв`язку з:
придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг;
придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи);
ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.
Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.
Відповідно до пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.
У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.
Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.
Статтею 200 Податкового кодексу України визначалося, що сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.
При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом.
При від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу), а в разі відсутності податкового боргу - зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.
Якщо в наступному податковому періоді сума, розрахована згідно з пунктом 200.1 цієї статті, має від`ємне значення, то:
а) бюджетному відшкодуванню підлягає частина такого від`ємного значення, яка дорівнює сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, а в разі отримання від нерезидента послуг на митній території України - сумі податкового зобов`язання, включеного до податкової декларації за попередній період за отримані від нерезидента послуги отримувачем послуг;
б) залишок від`ємного значення попередніх податкових періодів після бюджетного відшкодування включається до складу сум, що відносяться до податкового кредиту наступного податкового періоду.
У відповідності до пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.
При здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний надати покупцю податкову накладну та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних.
Із наведеного вбачається, що позивач, як платник податку, самостійно несе відповідальність за достовірність і своєчасність обчислення та внесення ним податку до бюджету відповідно до законодавства України, а визначальним фактором для формування податкового кредиту платником ПДВ, є рух товарів (послуг) в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності такої особи - платника податку та наявність у платника податків виданої йому продавцем товару податкової накладної, оформленої з дотриманням вимог чинного законодавства та як підтверджує сплату податку на додану вартість у складі ціни товару.
Таким чином, для підтвердження включення до складу податкового кредиту сум податку на додану вартість, сплачених у складі ціни за придбану продукцію та виконані роботи, необхідні первинні документи, оформлені відповідно до вимог законодавства України.
Згідно з частиною 2 статті 3 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" (далі - Закон) бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.
Відповідно до частини 1 статті 9 цього Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій.
Порядок створення, прийняття і відображення у бухгалтерському обліку, а також, зберігання первинних документів, облікових регістрів, бухгалтерської звітності підприємствами, їх об`єднаннями та госпрозрахунковими організаціями (крім банків) незалежно від форм власності (надалі - підприємства), установ та організацій, основна діяльність яких фінансується за рахунок коштів бюджету встановлений Положенням про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року № 88 (далі по тексту - Наказ № 88).
Відповідно до пункту 1.2 Наказу № 88 господарські операції відображаються у бухгалтерському обліку методом їх суцільного і безперервного документування. Записи в облікових регістрах провадяться на підставі первинних документів, створених відповідно до вимог цього Положення.
Первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення (п.2.1 Наказу № 88).
Згідно з пунктом 2.4 Наказу № 88 первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Залежно від характеру операції та технології обробки даних до первинних документів можуть бути включені додаткові реквізити: ідентифікаційний код підприємства, установи з Державного реєстру, номер документа, підстава для здійснення операцій, дані про документ, що засвідчує особу-одержувача, тощо.
Отже, наведені правові норми дозволяють платнику податку формувати податковий кредит у зв`язку з реальним придбанням товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в своїй господарській діяльності, що, в першу чергу, має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами, що містять достовірні відомості про обсяг та зміст господарської операції.
Сама по собі наявність первинних документів (актів надання послуг та податкових накладних) не може бути єдиною і достатньою підставою для підтвердження правомірності формування податкового кредиту, у разі не доведення реальності здійснених господарських операцій, а також, не доведення факту дійсного руху активів та товару між учасниками відповідних операцій.
З цього приводу, також звертається увага, що обов`язок підтвердити правомірність та обґрунтованість сформованого податкового кредиту належними документами первинного обліку покладається на платника-покупця товарів (робіт, послуг), позаяк саме він є суб`єктом, який зменшує суму податкового зобов`язання з податку на додану вартість, що підлягає перерахуванню до бюджету на суму податкового кредиту. Отже, правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування податкового кредиту наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в своїй господарській діяльності, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами.
Слід ураховувати, що наявність укладеного між учасниками господарської операції цивільно-правового договору або відсутність визнання такого договору недійсним або нікчемним сама собою не свідчить про реальність вчинення відповідної операції.
Отже, надаючи оцінку правомірності винесення оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, судом підлягає дослідженню факт реальності господарських операцій між позивачем та контрагентом-постачальником ТОВ «Кріон Плас».
Судом встановлено, що ТОВ «Інжиніринг-Сервіс», як покупцем, та ТОВ «Кріон Плас» (постачальник) укладено договір поставки № 04/08/17 від 04.08.2017 року, предметом якого є постачання товару, найменування, кількість, ціна та загальна вартість якого, умови оплати та поставки, а також додаткові відомості про товар зазначаються у специфікаціях, які є невідємною частиною договору.
Згідно п.2.1 договору, поставка товару здійснюється партіями; поставка здійснюється згідно умов специфікації; асортимент і кількість товару в партії визначаються специфікацією.
Умови та строки поставки на партії товару можуть бути змінені та узгоджуються перед кожною поставкою товарута вказуються в додатках-специфікаціях (п. 2.2 договору).
Комплектність товару повинна відповідати вимогам, зазначеним у додатку до договору (специфікації). Постачальник надає гарантію шість місяців на кожну партію товару (п.п. 4.1, 4.2 договору).
До вказаного договору сторонами укладено: специфікацію № 1 від 04.08.2017 р. на постачання товару (колесо зубчате, вісь натяжна, вісь центральної цапфи, блок-шестерня) загальною вартістю 942000,00 грн., специфікацію № 2 від 08.08.2017 р. на постачання товару (блок в асортименті, полублок правий, полублок лівий, вісь) загальною вартістю 576000,00 грн., специфікацію № 3 від 10.08.2017 р. на постачання товару (обечайка задня, обечайка передня, корпус, фланель, напівблок поворотний, павівблок напірний) загальною вартістю 1176000,00 грн., специфікацію № 4 від 18.08.2017 р. на постачання товару (цапфа, стакан в асортименті, гайка, шайба, гусенична рама ліва та права, муфти, рейка, привод барабана, канат, гальмо, стінка передня корпусна ковша, втулки, вал-шестерня) загальною вартістю 1343616,00 грн., специфікацію № 5 від 23.08.2017 р. на постачання товару (гідравлічна система управління механізму ходу) загальною вартістю 118200,00 грн., специфікацію № 6 від 01.09.2017 р. на постачання товару (траверза КРД в асортименті, вал ведучий, колесо зубчате) загальною вартістю 7407600,00 грн.
На виконання обумовлених договором зобовязань ТОВ «Кріон Плас» поставлено на адресу позивача товар, що підтверджено: видатковими накладними № К-000004 від 04.08.2017 р., № К-000005 від 04.08.2017 р., № К-000006 від 04.08.2017 р., № К-0000023 від 10.08.2017 р., № К-0000024 від 10.08.2017 р., № К-0000025 від 10.08.2017 р., № К-0000055 від 16.08.2017 р., № К-0000056 від 16.08.2017 р., № К-0000061 від 18.08.2017 р., № К-0000062 від 18.08.2017 р., № К-0000063 від 18.08.2017 р., № К-0000064 від 18.08.2017 р., № К-0000076 від 23.08.2017 р., № К-0000095 від 01.09.2017 р., № К-0000096 від 01.09.2017 р., № К-0000097 від 01.09.2017 р., № К-0000098 від 01.09.2017 р., № К-0000099 від 01.09.2017 р., № К-0000100 від 01.09.2017 р., № К-0000134 від 04.09.2017 р., № К-0000135 від 04.09.2017 р., № К-0000136 від 04.09.2017 р., № К-0000137 від 04.09.2017 р., № К-0000138 від 04.09.2017 р., № К-0000165 від 05.09.2017 р., № К-0000166 від 05.09.2017 р., № К-0000167 від 05.09.2017 р., № К-0000168 від 05.09.2017 р., № К-0000169 від 05.09.2017 р., податковими накладними № 152 від 04.08.2017 р., № 153 від 04.08.2017 р., № 155 від 04.08.2017 р., № 460 від 10.08.2017 р., № 459 від 10.08.2017 р., № 461 від 04.08.2017 р., № 775 від 16.08.2017 р., № 774 від 16.08.2017 р., № 870 від 18.08.2017 р., № 868 від 18.08.2017 р., № 871 від 18.08.2017 р., № 869 від 18.08.2017 р., № 1108 від 23.08.2017 р., № 5 від 01.09.2017 р., № 1 від 01.09.2017 р., № 3 від 01.09.2017 р., № 2 від 01.09.2017 р., № 4 від 01.09.2017 р., № 7 від 01.09.2017 р., № 154 від 04.09.2017 р., № 152 від 04.09.2017 р., № 153 від 04.09.2017 р., № 151 від 04.09.2017 р., № 155 від 04.09.2017 р., № 209 від 05.09.2017 р., № 207 від 05.09.2017 р., № 208 від 05.09.2017 р., № 206 від 05.09.2017 р., № 210 від 05.09.2017 р.
Транспортування товару здійснено перевізниками ФОП ОСОБА_1 на замовлення ТОВ «Інжиніринг-Сервіс», що підтверджено товарно-транспортними накладними № Р04 від 04.08.2017 р., № Р23 від 10.08.2017 р., №Р76 від 23.08.2017 р. № Р95 від 01.09.2017 р., № Р165 від 05.09.2017 р., договором № 30/03/17 від 30.03.2017 р., ФОП ОСОБА_2 на замовлення ТОВ «Інжиніринг-Сервіс», що підтверджено товарно-транспортними накладними № Р55 від 16.08.2017 р., № Р134 від 04.09.2017 р., ТОВ «Авто Цех» на замовлення ТОВ «Інжиніринг-Сервіс», що підтверджено товарно-транспортними накладними № Р61 від 18.08.2017 р., а також договорами-заявки транспортного експедування вантажів автомобільним транспортом, актами здачі-прийняття робіт (надання послуг) № ОУ-0000006 від 19.08.2017 р., № 1 від 01.09.2017 р., № 4 від 04.08.2017 р., № 5 від 05.09.2017 р., № 9 від 10.08.2017 р., № 14 від 23.08.2017 р., № М19 від 04.09.2017 р., № М9 від 16.08.2017 р., рахунками-фактури.
Розрахунок між ТОВ «Інжиніринг-Сервіс» та ТОВ «Кріон Плас» здійснено у безготівковій формі, що підтверджено платіжним дорученням № 291 від 18.08.2017 р., № 299 від 21.08.2017 р., № 306 від 23.08.2017 р., № 303 від 22.08.2017 р., № 41 від 04.09.2017 р., № 43 від 04.09.2017 р., № 404 від 21.09.2017 р., № 405 від 21.09.2017 р., № 406 від 21.09.2017 р., № 407 від 21.09.2017 р., № 310 від 28.08.2017 р., № 46 від 06.09.2017 р., № 49 від 06.09.2017 р., № 359 від 11.09.2017 р., № 361 від 21.09.2017 р.
В ході судового розгляду справи представником позивача пояснювалось, що придбаний у ТОВ «Кріон Плас» в рамках договору поставки № 04/08/17 від 04.08.2017 року товар в подальшому було використано як деталі продукції, яка виготовляється ТОВ «Інжиніринг-Сервіс» та була використана (реалізована), зокрема, на адресу ПАТ «Південний ГЗК», відповідно до умов договору № 2017/п/ОО/508 від 24.03.2017 р. під час надання послуг з капітального ремонту хода гусеничного УГ-60М та кабіни машиніста станка. До пояснень надано: акт зборки № 1 від 11.08.2017 р. для проведення комплектації рукояті, акт зборки № 1 від 17.08.2017 р. для проведення комплектації блоків головних, акт зборки № 3 від 14.09.2017 р. для проведення комплектації траверзи КРД, видаткові накладні, довіреності та отримання товару, товарно-транспорті накладні, рахунки на оплату.
Наведені документи, складені за результатами здійснення вище наведених господарських операцій, містять усі необхідні реквізити, визначені статтею 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" і наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року № 88, а тому, є первинними документами бухгалтерського та податкового обліку у розумінні зазначеного Закону, тобто містять: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис та інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, і, як наслідок, вони є такими, які підлягають обов`язковому врахуванню як в бухгалтерському, так і в податковому обліку.
Таким чином, вказані первинні документи бухгалтерського та податкового обліку підтверджують реальність та здійснення господарських операцій між позивачем та контрагентом ТОВ «Кріон Плас» у перевіряємий період.
В матеріалах справи відсутні докази того, що під час перевірки контролюючий орган встановив обставини, які б свідчили про умисел позивача на укладення договору з контрагентом (та їх умислу) без наміру створити наслідки, які передбачені договором.
Навпаки, документально доведено виконання зобов`язань щодо отримання та оплати товару.
Відповідно до частини першої та другої ст. 10 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань", якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою.
Якщо відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, є недостовірними і були внесені до нього, третя особа може посилатися на них у спорі як на достовірні. Третя особа не може посилатися на них у спорі у разі, якщо вона знала або могла знати про те, що такі відомості є недостовірними.
Суд звертає увагу на те, що на момент здійснення правовідносин підприємства, контрагент позивача ТОВ «Кріон Плас» був зареєстрований як юридична особа, був платником податку на додану вартість, що відповідачем не спростовано.
Податкові накладні, виписані контрагентом ТОВ «Кріон Плас» на адресу ТОВ «Інжиніринг-Сервіс», надавалися позивачем при проведенні перевірки, відображені в акті перевірки та містять усі передбачені законом реквізити, тобто, відповідають вимогам ст. 201 Податкового кодексу України, що є підставою для віднесення ТОВ «Інжиніринг-Сервіс» сум ПДВ, сплачених у складі вартості товарів, отриманих від вищевказаного контрагента-постачальника, до складу податкового кредиту відповідного податкового періоду а також, формування валових витрат позивача за господарськими відносинами з наведеними контрагентами.
Суд зазначає, що відсутність у контрагента позивача необхідної для ведення господарської діяльності кількості працівників, технічних, транспортних, інших виробничих ресурсів, відсутність за юридичною адресою на момент звірки не свідчить про безтоварність угод поставки з позивачем. Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 16.01.2018 року № К/9901/873/18.
Відсутність у контрагентів позивача матеріальних та трудових ресурсів не виключає можливості реального виконання ним господарської операції та не свідчить про одержання необґрунтованої податкової вигоди покупцем, оскільки, залучення працівників є можливим за договорами цивільно-правового характеру, аутсорсингу та аутстафінгу (оренда персоналу).
Аналогічні правові висновки викладені Верховним Судом в постановах від 30.01.2018 року у справі № 2а/1770/3360/12, від 19.06.2018 року у справі № 826/7704/16.
Окрім того, під час проведення господарських операцій платник податків може бути і необізнаним стосовно дійсного стану правосуб`єктності своїх контрагентів і реально отримати від них товари (роботи чи послуги), незважаючи на те, що контрагенти можливо і мають наміри щодо порушення податкового законодавства.
Посилання контролюючого органу на податкову інформацію, що наявна в інформаційно - аналітичних базах відносно контрагентів позивача, як критерій оцінки реальності господарських операцій, є безпідставним оскільки, така інформація не ґрунтується на безпосередньому аналізі первинних документів та не є належним доказом в розумінні процесуального Закону.
Тому, виходячи з принципу індивідуального застосування відповідальності за порушення правил оподаткування, негативні наслідки, зокрема, у вигляді позбавлення права на податковий кредит (зменшення фінансового результату до оподаткування податком на прибуток), можуть бути застосовані саме до такого платника податків, який їх припустився, а не до іншої особи.
Суд зазначає, що наявність або відсутність окремих документів, як і деякі помилки чи неточності у їх оформленні, не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних випливає, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов`язаннях платника податків у зв`язку з його господарською діяльністю мали місце (відбулися), а певні недоліки в заповненні первинних документів носять оціночний характер.
При цьому, відсутність об`єктивної змоги переконатися у недостовірності первинного документа чи окремих його реквізитів (зокрема, підпису, прізвища особи, що здійснює операцію, тощо) під час його отримання чи протягом найближчого часу виключає притягнення до відповідальності особи, яка використала такий документ у податковому обліку.
У цьому випадку, дані податкового обліку можуть бути визнані необґрунтованими, якщо платник податків діяв без належного рівня обачності та обережності та знав або повинен і міг знати про порушення, допущені контрагентами, та був залучений до таких порушень, або знав про дефекти у правовому статусі таких контрагентів (відсутність реєстрації їх як платників ПДВ, відсутність у відповідних посадових осіб чи інших представників контрагента повноважень на складання первинних, розрахункових документів, податкових накладних, тощо).
Отже, обставини фіктивності та інших недоліків правого статусу контрагентів платника податків, а так само щодо невиконання ними своїх податкових обов`язків підлягають оцінці у сукупності з іншими доказами, що свідчать про нереальність господарської операції або відсутність її економічного змісту.
В свою чергу, порушення платником податку - постачальником податкового законодавства може бути підставою для позбавлення іншого платника податку - покупця права на отримання податкової вигоди у вигляді збільшення суми витрат та/чи податкового кредиту лише за встановленого факту їхніх сумісних дій щодо незаконної мінімізації податкових зобов`язань. Обставини, які б достовірно свідчили про наявність таких фактів, у справі не встановлені.
Варто врахувати, що згідно з частиною 1 статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаним судом недійсним (презумпція правомірності). Єдиною підставою вважати правочин нікчемним є його недійсність, встановлена законом. Правочини, які вчинені без наміру створення правових наслідків, що обумовлені ними, визначаються законом як фіктивні (стаття 234 ЦК України).
Відповідачем не наведено обставин та доказів, які б свідчили про невідповідність господарських операцій цілям та завданням статутної діяльності позивача, збитковості здійснених операцій, або інших обставин, які б окремо або в сукупності могли б свідчити про фіктивність вчинених операцій, а також про те, що вчинення зазначених операцій не було обумовлено розумними економічними причинами (цілями ділового характеру), а дії позивача та його контрагента були спрямовані на отримання необґрунтованої податкової вигоди. Разом з тим, судом встановлено рух активів (товару), встановлено зв`язок між фактом придбання товару і господарською діяльністю позивача.
Суд звертає увагу на те, що неприпустимість притягнення до відповідальності одного суб`єкта господарювання за неправомірні дії іншого підтверджується практикою Європейського Суду з прав людини. На сьогоднішній день, при вирішенні спорів з податковими органами можуть бути застосовані три основні рішення Європейського суду з прав людини у справах: "Інтерсплав" проти України (2007 рік, заява № 803/02), "Булвес АД" проти Болгарії (2009 рік, заява № 3991/03) і "Бізнес Супорт Центр" проти Болгарії (2010 рік, заява № 6689/03).
Рішення Європейського суду з прав людини у податкових спорах не дозволяють поставити публічний інтерес (наповнення бюджету) вище приватного (свобода господарської діяльності та захист права власності). За інших обставин платник податку не має нести відповідальність за порушення законодавства своїми контрагентами.

Так, в пункті 7.1 рішення у справі "Булвес" АД проти Болгарії" Європейський Суд з прав людини дійшов такого висновку: "...Суд вважає, що компанія-заявник не повинна нести відповідальність за наслідки невиконання постачальником його обов`язків щодо своєчасного декларування ПДВ і, як наслідок, сплачувати ПДВ повторно разом із пенею. Суд вважає, що такі вимоги прирівнюються до надзвичайного обтяження для компанії-заявника, що порушило справедливий баланс, який повинен був підтримуватися між вимогами загальних інтересів та вимогами захисту права власності".

Вищенаведений висновок Європейський Суд з прав людини повторно підтвердив у рішенні по справі "Бізнес СепортСентре проти Болгарії", пунктом 23 якого зазначено, що у разі виявлення податковими органами невиконання постачальником своїх обов`язків як платника ПДВ, вони могли б розпочати податкову перевірку цього постачальника, з тим щоб стягнути з нього належні платежі та штрафні санкції. Утім, як зазначив Суд, прямого впливу на оподаткування організації-заявника (Бізнес СепортСентре) це не мало б.

У пункті 53 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Федорченко та Лозенко проти України" висловлено позицію, відповідно до якої суд, при оцінці доказів, керується критерієм доведення "поза розумними сумнівом". Тобто, аргументи сторони мають бути достатньо вагомими, чіткими та узгодженими.

У справі "Гешмен і Герруп проти Сполученого Королівства" (рішення від 25 листопада 1999 року) Європейський суд з прав людини вказав, що однією з вимог, яка випливає зі словосполучення "встановлений законом", є передбачуваність. Норму не можна вважати "законом", якщо вона не сформульована достатньо чітко, що дає особі можливість керуватися цією нормою у своїх діях. З іншого боку, хоча визначеність у законі надзвичайно бажана, забезпечення її може призвести до надмірної ригідності, тоді як закон ніколи не повинен відставати від обставин, що змінюються. Ступінь чіткості, яку мають забезпечувати формулювання національних законів і яка в жодному випадку не може охопити всі непередбачувані обставини, значною мірою залежить від змісту певного документа, сфери, на яку поширюється закон, а також від кількості та статусу тих, кому він адресований.

З наведеного вбачається, що особа, діючи у відповідності до встановленої законодавством України поведінки у рамках певних обставин, очікує досягнення певного результату та прогнозує конкретні ситуації у правовідносинах з контролюючим органом.

А саме, при сплаті податку на додану вартість особа має розраховувати на використання податкового кредиту в порядку, визначеному податковим законодавством.

Отже, Європейський Суд з прав людини чітко визначає правило індивідуальної відповідальності платника податків. Тобто, добросовісний платник податків не має зазнавати негативних наслідків через порушення законодавства його контрагентом.

Наявні у матеріалах справи документи не містять жодних доказів наявності між позивачем та його контрагентом взаємоузгоджених спільних зловмисних дій, спрямованих на порушення існуючого в державі суспільного ладу або моральних засад.

Враховуючи викладене, з огляду на те, що документи, які були надані для перевірки, відповідають вимогам чинного законодавства, а відтак в повній мірі підтверджують реальність господарських операцій позивача з наведеними контрагентами-постачальниками, а також право на формування податкового кредиту, відтак, обставинами, встановленими під час розгляду справи, спростовано висновки перевірки щодо порушення п. 44.1 ст. 44, п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України, Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 28.01.2016 року № 21, ТОВ «Інжиніринг-Сервіс» в результаті завищення податкового кредиту занижено податок на додану вартість, що підлягає нарахуванню та сплачується до загального фонду державного бюджету з урахуванням відємного значення, всього на суму 1927236,00 грн., в тому числі внаслідок включення сум ПДВ по податковим накладним виписаних контрагентами: ТОВ «Кріон Плас» за серпень 2017 року у сумі 78413,00 грн. та за вересень 2017 року у сумі 1848823,00 грн.

З огляду на викладене, податкове повідомлення-рішення № від 06.08.2018 року, прийняте Головним управлінням ДФС у Дніпропетровській області на підставі акту № 32046/04-36-14-20/41105688 від 20 червня 2018 року, є таким, що прийнято контролюючим органом протиправно, у зв`язку з чим, підлягає скасуванню.

Оцінюючи правомірність дій та рішень органу владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, які повинні дотримуватися при реалізації дискреційних повноважень владного суб`єкта, встановлюючи чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

На підставі викладеного, виходячи зі змісту заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, наявних в матеріалах справи, позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНЖИНІРИНГ-СЕРВІС» підлягає задоволенню.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.

Частиною 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання адміністративного позову до суду в розмірі 36135,67 грн., що документально підтверджується платіжним дорученням № 427 від 15.08.2018 року.

З огляду на задоволення позовних вимог, сплачений позивачем судовий збір за подачу адміністративного позову до суду в сумі 36135,67 грн. підлягає стягненню з Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області за рахунок бюджетних асигнувань.

Керуючись ст.ст. 2-10, 11, 12, 47, 72-77, 94, 122, 132, 139, 193, 241-246, 250, 251, 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНЖИНІРИНГ-СЕРВІС» до Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 06.08.2018 року № - задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 06.08.2018 року, прийняте Головним управлінням ДФС у Дніпропетровській області на підставі акту № 32046/04-36-14-20/41105688 від 20 червня 2018 року.

Присудити на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНЖИНІРИНГ-СЕРВІС» (адреса: проспект Поштовий, буд. 52, офіс 418, м. Кривий Ріг , Дніпропетровська область, 50000; ) судові витрати з оплати судового збору у розмірі 36135,67 грн. (тридцять шість тисяч сто тридцять пять гривень 67 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області (вул. Сімферопольська, буд. 17-А, м. Дніпро, 49000; ).

Рішення суду набирає законної сили, відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд, відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 02 травня 2019 року.

Суддя І.О. Лозицька