Справа № 815/3087/18
Суддя: Бучик А.Ю.
Дата ухвалення: 2019-05-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

14 травня 2019 року

Київ

справа №815/3087/18

адміністративне провадження №К/9901/64037/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Бучик А.Ю.,

суддів: Гімона М.М., Мороз Л.Л.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду в складі судді Левчук О.А. від 16.07.2018 та постанову Одеського апеляційного адміністративного суду в складі колегії суддів: Кравченка К.В., Джабурія О.В., Вербицької Н.В. від 27.08.2018 у справі №815/3087/18 за позовом ОСОБА_1 до Міністерства соціальної політики України, третя особа Державна казначейська служба України про визнання протиправними дій, зобов'язання вчинити певні дії,

УСТАНОВИВ:

В червні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Міністерства соціальної політики України , в якому, з урахуванням уточнень, просив:

- визнати протиправними дії Міністерства соціальної політики України при нарахуванні і виплаті позивачу разової грошової допомоги до 5 травня за шість років, а саме з 2011 по 2016 роки;

- зобов'язати Міністерство соціальної політики України здійснити перерахунок та виплату разової грошової допомоги до 5 травня за шість років, а саме з 2011 по 2016 роки в розмірі восьми мінімальних пенсій за віком.

Також позивач подав заяву про поновлення строку звернення до суду, в якій зазначив, що оскільки він є інвалідом війни ІІ групи через отриману контузію і систематично проходить лікування в лікарняних закладах, то отримавши від відповідача відмову у призначенні вищевказаної допомоги, він звернувся до Другого Одеського центру безоплатної правової допомоги, і лише 14.06.2018 року дізнався про відсутність будь-якої інформації стосовно розгляду його справи в суді.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 16.07.2018, залишеною без змін постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 27.08.2018, позов повернуто у зв'язку з пропуском встановленого законом строку звернення до суду та відсутністю підстав для визнання причин пропуску такого строку поважними.

Не погоджуючись з судовими рішеннями, позивач подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, просить їх скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Касаційну скаргу обгрунтовано тим, що про порушення своїх прав позивач дізнався 14.06.2018, коли звернувся до Центру з надання правової допомоги з проханням надати йому правову допомогу, тому вважає, що строк звернення до суду не пропущено. Також вказує, що після отриманої контузії періодично проходить лікування в лікувальних закладах, що ускладнювало можливість звернення до суду.

Заслухавши суддю- доповідача, дослідивши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судами встановлено, що 17.03.2017 позивач звернувся до Міністерства соціальної політики України з заявою про перерахунок щорічної разової грошової допомоги до 5 травня з 2011 по 2016 роки.

20.04.2017 року Мінсоцполітики своєю відповіддю №296/0/167-17/401 відмовило позивачу в такому перерахунку.

Вважаючи вказану відмову протиправною, позивач звернувся до суду з вказаним позовом.

Повертаючи позовну заяву, суд першої інстанції, з чим і погодився апеляційний суд, виходили з того, що разова грошова допомога до 5 травня є щорічною виплатою, тому позивач повинен був дізнаватися про порушення своїх прав внаслідок неотримання такої допомоги після спливу строку її виплати у відповідному році. Таким чином, звернення позивача до суду 23.06.2018 року стосовно виплат грошової допомоги до 5 травня за 2011-2016 роки безумовно здійснено з пропуском визначеного Кодексом адміністративного судочинства строку звернення до суду.

Дослідивши спірні правовідносини, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 122 КАС України у редакції, чинній на момент прийняття судом першої інстанції рішення у цій справі, визначено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

За загальним правилом перебіг строку на звернення до адміністративного суду починається від дня виникнення права на адміністративний позов, тобто, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених Кодексом адміністративного судочинства України, певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов'язків.

Отже, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

Рішенням Конституційного Суду України № 17-рп/2011 від 13 грудня 2011 року визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків, обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об'єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов'язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Суд не приймає доводів касаційної скарги, що про порушення свого права позивач дізнався у червні 2018 року, оскільки одноразова грошова допомога до 5 травня є щорічною виплатою, тому позивач повинен був дізнаватися про порушення своїх прав щороку при її отриманні в розмірі, меншому ніж передбачено законом. Таким чином, звернення позивача до суду у червні 2018 року стосовно виплат грошової допомоги до 5 травня за 2011-2016 роки безумовно здійснено з пропуском строку звернення до суду.

Також з матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до вказаного Центру з надання правової допомоги ще 21.03.2017 року, тобто навіть ще до отримання від відповідача відповіді від 20.04.2017 року за №296/0/167-17/401, отже є безпідставним посилання в касаційній скарзі на дату обізнаності про порушення своїх прав - червень 2018 року.

Також колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій щодо безпідставності посилання позивача на обставини лікування, оскільки надані позивачем виписки з медичних карток підтверджують лише те, що ОСОБА_1 знаходився на лікуванні у періоди з 10.05.2017 року по 28.05.2017 року, з 01.11.2017 року по 21.11.2017 року, з 12.03.2018 року по 26.03.2018 року, з 11.05.2018 року по 29.05.2018 року, а з даним позовом звернувся до суду понад один рік після отримання листа Мінсоцполітики.

На підставі викладеного колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про наявність підстав для повернення позовної заяви.

Відповідно до ч. 1 ст. 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись ст.ст. 343, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 16 липня 2018 року та постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 27 серпня 2018 року - без змін.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

А.Ю. Бучик

М.М. Гімон

Л.Л. Мороз ,

Судді Верховного Суду