Справа № 520/11772/18
Суддя: Присяжнюк О.В.
Дата ухвалення: 2019-05-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 травня 2019 р.Справа № 520/11772/18
Другий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Присяжнюк О.В.,

Суддів: Спаскіна О.А. , Любчич Л.В. ,

за участю секретаря судового засідання Медяник А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1, ОСОБА_2 на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 27.02.2019 року (постановлену суддею Єгупенко В.В., повний текст якої складено 27.02.2019 року) по справі № 520/11772/18

за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2

до Кленівської сільської ради Богодухівського району Харківської області

про визнання протиправним та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 і ОСОБА_2 звернулися до суду з адміністративним позовом до Кленівської сільської ради Богодухівського району Харківської області, в якому просили визнати протиправним і скасувати рішення XXII сесії VI скликання Кленівської сільської ради Богодухівського району Харківської області від 01.06.2012 р., яким присвоєно наступну юридичну адресу житловому будинку АДРЕСА_1 замість АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 замість АДРЕСА_8.

В обґрунтування позовних вимог, позивачі зазначили, що вищевказаний житловий будинок з надвірними будівлями є об'єктом спільної часткової власності, співвласники вказаного житлового будинку користуються його частками, відповідно до того порядку, який склався за домовленістю між ними та виділ часток будинку в натурі не здійснювався, а оскаржуваним рішенням про присвоєння юридичних адрес, Кленівська сільська рада фактично розділила житловий будинок на самостійні об'єкти та змінила тип житлового будинку, у звязку з чим співвласники житлового будинку фактично стали власниками квартир.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 27.02.2019 р. провадження в справі закрито.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, позивачі подали апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм Конституції України, Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», Кодексу адміністративного судочинства України, просять скасувати оскаржувану ухвалу суду першої інстанції та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовуються тим, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що спір підлягає вирішенню в порядку цивільного судочинства, оскільки предметом позову ОСОБА_1 і ОСОБА_2 є визнання протиправним та скасування рішення субєкта владних повноважень, а між сторонами відсутній спір про право власності на нерухоме майно.

У судове засідання відповідач свого представника не направив, про дату, час і місце судового засідання повідомлений належним чином, подав суду клопотання про розгляд справи за відсутністю свого представника.

У судовому засіданні апелянти та їх представник підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити.

Суд, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, вважає, що вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судовим розглядом встановлено, що 01.06.2012 р. ОСОБА_2, яка була власницею житлового будинку по АДРЕСА_1, та ОСОБА_3, яка була власницею житлового будинку по АДРЕСА_8, звернулися до Кленівської сільської ради Богодухівського району Харківської області з заявою про зміну юридичної адреси будинку, який їм належить, шляхом зміни адреси на АДРЕСА_3 (ОСОБА_2) та АДРЕСА_4 (ОСОБА_3)

Рішенням XXII сесії VI скликання Кленівської сільської ради Богодухівського району Харківської області від 01.06.2012 р. присвоєно нову юридичну адресу житловому будинку: АДРЕСА_5 (власник ОСОБА_2) замість АДРЕСА_1; АДРЕСА_6 (власник ОСОБА_3) замість АДРЕСА_8.

За заповітом від 31.10.2005 р. ОСОБА_3, яка померла 01.02.2016 р., заповіла все належне їй майно ОСОБА_1

Листом державного нотаріуса Богодухівської державної нотаріальної контори Руденко В.О. № 2053/02-17 від 30.11.2018 р. за результатами розгляду усного звернення ОСОБА_1 від 23.11.2018 р. про можливість видачі йому свідоцтва про право на спадщину за заповітом на АДРЕСА_7 після померлої ОСОБА_3 позивачу рекомендовано вирішити питання в судовому порядку шляхом визнання права власності на квартиру в порядку спадкування.

Позивачі, вважаючи протиправним рішенням Кленівської сільської ради Богодухівського району Харківської області від 01.06.2012 р., звернулися до суду з цим позовом.

Закриваючи провадження по справі, суд першої інстанції виходив з того, що даний спір підлягає вирішенню в порядку цивільного судочинства, а не в порядку адміністративного судочинства, оскільки цей спір не обмежується оскарженням рішення, дії чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, так як в його основі лежить спір про право власності на житловий будинок і земельну ділянку, який, з урахуванням особливості справи не може бути вирішений в адміністративному суді.

Суд апеляційної інстанції погоджується з такими висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Згідно із ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 р. (далі - Конвенція), кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у справі "Zаndv. Аustria" від 12.10.1978 р. вказав, що словосполучення "встановлений законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття "суд, встановлений законом" у частині першій статті 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з (...) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (...)". З огляду на це не вважається "судом, встановленим законом" орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Згідно із п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 4 Кодексу адміністративного судочинства України, адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв'язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Пунктом 7 частини 1 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суб'єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Кодексу адміністративного судочинства України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Аналіз вищезазначених норм закону вказує, що до юрисдикції адміністративних судів віднесено розгляд тих справ, де предметом спору є порушення прав, свобод чи інтересів конкретної особи зі сторони суб'єкту владних повноважень саме у сфері публічно-правових відносин.

Крім того, публічно-правовий спір має особливий суб'єктний склад і участь суб'єкта владних повноважень є обов'язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Однак сама по собі участь у спорі суб'єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції. Необхідно з'ясовувати, у зв'язку із чим виник спір та за захистом яких прав особа звернулася до суду.

Приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він, головним чином, обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу конкретного суб'єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо позивач намагається захистити своє порушене приватне право шляхом оскарження управлінських дій суб'єктів владних повноважень.

Судовим розглядом встановлено, що листом державного нотаріуса Богодухівської державної нотаріальної контори Руденко В.О. № 2053/02-17 від 30.11.2018 р. за результатами розгляду усного звернення ОСОБА_1 від 23.11.2018 р. про можливість видачі йому свідоцтва про право на спадщину за заповітом на АДРЕСА_7 після померлої ОСОБА_3 позивачу рекомендовано вирішити питання в судовому порядку шляхом визнання права власності на квартиру в порядку спадкування.

Як вбачається зі змісту вищезазначеного листа, підставою для надання такого роз'яснення державним нотаріусом стало те, що у спадкоємця відсутній належний правовтановлюючий документ для видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки рішенням XXII сесії VI скликання Кленівської сільської ради Богодухівського району Харківської області від 01.06.2012 р. змінено тип нерухомого майна, так як житловий будинок став квартирою, а спадкодавицею за життя не була проведена відповідна реєстрація прав на новий об'єкт, на квартиру.

Тобто, фактично спірні правовідносини в цій справі стосуються реалізації права ОСОБА_1 на оформлення права власності на майно в порядку спадкування після смерті ОСОБА_3

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Із врахуванням вищевикладених обставин, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що позов ОСОБА_1 і ОСОБА_2 не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Таким чином, суд апеляційної інстанції, переглянувши в межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, ретельно дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення відповідно до вимог матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 27.02.2019 р. без змін, оскільки суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апелянта спростовані приведеними вище обставинами та нормативно-правовим обґрунтуванням.

Керуючись ст. ст. 2, 4, 19, 229, 243, 308, 316, 322, 325, 326, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 27.02.2019 року по справі № 520/11772/18 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. .

Головуючий суддя О.В. Присяжнюк
Судді О.А. Спаскін Л.В. Любчич
Повний текст постанови складено 13.05.2019 року