Справа № 160/2476/19
Суддя: Ільков Василь Васильович
Дата ухвалення: 2019-05-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 160/2476/19
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючий суддя: Ільков В.В.,
при секретарі: Мартіросян Г.А.,
розглянувши у порядку письмового провадження у місті Дніпрі адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області про визнання дій неправомірними та зобов’язання вчинити певні дії, -
1. ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, в якій з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог від 24.04.2019 року, просив суд:
- визнати неправомірними дії Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області щодо відмови в призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги у зв’язку з установленням другої групи інвалідності внаслідок захворювання, пов’язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ;
- зобов’язати Головне управління Національної поліції в Дніпропетровській області призначити одноразову грошову допомогу у розмірі, що відповідає 90 розмірам прожиткового мінімуму, установленого мінімуму законом для працездатних осіб на 01 січня календарного року, в якому прийнято рішення про виплату, як особі, якій встановлено другу групу інвалідності, відповідно до Закону № 580-VІІІ та порядку № 4.
2. Ухвалою суду від 19.03.2019 року позовну заяву ОСОБА_1 було залишено без руху, з підстав передбачених ст.ст. 160, 161 КАС України.
3. 29.03.2019 року позивачем були усунуті недоліки, викладені в ухвалі суду від 19.03.2019 року.
4.Ухвалою суду від 01.04.2019 року відкрито спрощене позовне провадження та призначено справу до судового розгляду на 10.04.2019 року.
5. 09.04.2019 відповідачем надано відзив на позовну заяву.
6. Ухвалою суду від 10.04.2019 року витребувані додаткові докази по справі.
7. Ухвалою суду від 10.04.2019 року, задоволено клопотання позивача та зупинено провадження в адміністративній справі №160/2476/19 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області про визнання дій неправомірними та зобов’язання вчинити певні дії, для надання часу для примирення сторін до 24.04.2019 року до 11год. 00 хв.
8. 22.04.2019 відповідачем надані витребувані судом докази.
9. 24.04.2019 року розгляд справи відкладено до 08.05.2019 року, для повторного направлення судом ухвали про витребування доказів до Обласної МСЕК.
10. 03.05.2019 року КЗ «Обласний клінічний центр медико-соціальної експертизи» Дніпропетровської обласної ради» було надано витребувані судом докази.
11. 08.05.2019 року поновлено провадження у справі.
12. У судове засідання, призначене на 08.05.2019, сторони не прибули.
13. Відповідно до частини 9 статті 205 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з’явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.
14. 08.05.2019 фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось на підставі частини четвертої статті 229 КАС України.
15.Суд протокольною ухвалою перейшов до розгляду справи у порядку письмового провадження.
16. 07.05.2019 на електронну адресу суду від позивача надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутністю.
17. Частиною четвертою статті 243 КАС встановлено, що судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.
18. Позивач посилається на те, що він з 05.11.2011 року був прийнятий на службу в органи внутрішніх справ, а з 07.11.2015 року був прийнятий на службу до Національної поліції.
19. Наказом відповідача від 30.05.2016 року № 136 о/с позивача ОСОБА_1, як сержанта поліції, поліцейського Павлоградського відділу поліції, звільнено зі служби в Національній поліції з 31.05.2016 року за п.2 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» (через хворобу - за рішенням медичної комісії про непридатність до служби в поліції).
20. Підставою звільнення позивача був його рапорт від 13.05.2016 року та свідоцтво про хворобу від 19.05.2016 року № 123, в якому у розділі 8 було зазначено, що 12.05.2016 року Обласною МСЕК № 1 позивачу встановлена друга група інвалідності до 01.06.2016 року по загальному захворюванню, у розділі 12 було зазначений причинний зв’язок захворювання, як пов’язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ.
21. 12.02.2019 позивач звернувся із заявою до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області про призначення йому одноразової грошової допомоги у зв’язку з втратою працездатності та встановленням другої групи інвалідності внаслідок захворювання, пов’язаного із проходженням служби в органах внутрішніх справ.
22. 26.02.2019 заступник начальника Управління фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області надав позивачу відповідь за результатами розгляду заяви позивача, в якій зазначено про відсутність правових підстав призначення позивачу одноразової грошової допомоги з посиланням на те, що вона призначається в разі визначення поліцейському інвалідності, що настала внаслідок захворювання, пов’язаного з проходженням ним служби в органах внутрішніх справ лише протягом шести місяців після звільнення, а не до звільнення.
23. Позивач вважає відмову відповідача у призначенні та виплаті йому одноразової грошової допомоги у зв'язку із встановленням другої групи інвалідності у зв'язку із захворюванням, пов'язаним із проходженням служби в органах внутрішніх справ протиправною, оскільки позивач був звільнений 31.05.2016 року, а інвалідність другої групи була йому встановлена уже після звільнення 09.06.2016 року.
24. На думку позивача, днем встановлення інвалідності є дата встановлення інвалідності, отже, відповідач неправомірно відмовив йому у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги, у зв'язку із встановленням йому 70% втрати працездатності, за яким розраховано отримання 90-кратний розмір прожиткового мінімуму, встановлених для працездатних осіб на 1 січня календарного року.
25. У судовому засіданні позивач додатково пояснив, що у лютому 2019 року подавав рапорт про виплату йому грошової допомоги до Головного управління Національної поліції у Дніпропетровській області у зв’язку із встановленням 70% ступеню втрати працездатності по захворюванню пов’язаного з проходженням служби в ОВС та призначення другої групи інвалідності, проте відповідачем було протиправно відмовлено у призначенні одноразової грошової допомоги, у зв’язку із втратою працездатності та встановленням другої групи інвалідності внаслідок захворювання, пов’язаного із проходженнями служби в органах внутрішніх справ.
ІІІ. ДОВОДИ ВІДПОВІДАЧА
26. Відповідач проти позову заперечив, вважаючи позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, зазначивши, що 08.02.2019 позивач звернувся до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області із заявою (рапортом) про виплату одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності у зв’язку з тим, що йому призначено 70% ступеню втрати працездатності, пов’язаного із проходженням служби в органах внутрішніх справ та встановлено другу групу інвалідності.
27. Попереднім розглядом документів, наданих до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області відповідачем встановлено, що довідкою МСЕК № 031420 від 09.06.2016 року позивачу встановлено другу групу інвалідності з 05.05.2016 року, а звільнено з поліції з 31.05.2016 року, отже позивача було звільнено вже після дня визначення (встановлення) йому інвалідності.
28. Однією з умов призначення одноразової грошової допомоги є дотримання терміну визначення поліцейському інвалідності, а саме протягом шести місяців після звільнення та відсутнє правове врегулювання призначення та виплати такої допомоги поліцейським, яким інвалідність встановлено до звільнення.
29. Відповідач зазначив, що позивач не надавав ні суду, ні відповідачу будь-які документи, що підтверджують встановлення позивачу другої групи інвалідності на день звернення позивача до відповідача з заявою (рапортом) про виплату одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності.
30. Відповідач просить суд у задоволенні позовної заяви відмовити в повному обсязі.
ІV. ОБСТАВИНИ СПРАВИ ТА ЗМІСТ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН
31. Позивач, ОСОБА_1 з 05.11.2011 року був прийнятий на службу в органи внутрішніх справ наказом ГУ МВС України в Дніпропетровській області від 01.11.2011 року № 201 о/с.
32. З 07.11.2015 року позивач прийнятий на службу до Національної поліції згідно наказу Головного Управління Національної поліції в Дніпропетровській області № 1 о/с.
33. Наказом Головного Управління Національної поліції в Дніпропетровській області від 30.05.2016 року №136 о/с за п. 2 ч. 1 ст. 77 (через хворобу) Закону України «Про Національну поліцію» сержанта поліції ОСОБА_1 поліцейського Павлоградського відділу поліції було звільнено зі служби в Національній поліції України з 31.05.2016 року.
34. Підставою звільнення зазначено: рапорт ОСОБА_1 від 13.05.2016 року та свідоцтво про хворобу від 19.05.2016 року № 123, видане військово-лікарською комісією Державної установи «Територіальне медичне об'єднання МВС України по Дніпропетровській області».
35. 12.05.2016 року МСЕК № 1 складено індивідуальну програму реабілітації інваліда № 33 ОСОБА_1, у пункті 8 якої зазначено, що друга група інвалідності діє до 01.06.2016 року, загальна тривалість перебування на інвалідності 0 р., програма реабілітації встановлена вперше.
36. У свідоцтві про хворобу № 123 від 19.05.2016 року, зазначено про те, що:
- у розділі 8 зазначено, що 12.05.2016 року обласною МСЕК № 1 встановлена ІІ (друга) група інвалідності до 01.06.2016 року по загальному захворюванню;
- у розділі 12 діагноз і постанова КЛК про причинний зв'язок захворювання зазначені два захворювання, перше - захворювання, так, пов'язане з проходженням служби в органах внутрішніх справ, друге - захворювання, ні, не пов'язано з проходженням служби в органах внутрішніх справ;
- у розділі 13 зазначена постанова ВЛК згідно, якої позивач не придатний до військової служби в мирний час, обмежено придатним в воєнний час.
37. 09.06.2016 року на підставі акту огляду МСЕК № 738 ОСОБА_1 видана довідка до акту огляду медико-соціальної експертною комісією серія 10 ААБ № 031420:
- огляд інваліда: первинний;
- група інвалідності: друга з 05.05.2016 року;
- причина інвалідності: захворювання, так, пов'язане з проходженням служби в органах внутрішніх справ;
- інвалідність встановлена на строк до: 01.07.2017 року:
- дата чергового переогляду 10.05.2017 року;
- висновок про умови та характер праці: протипоказані всі види регулярної праці на період активного лікування.
38. 16.06.2016 року на підставі акту огляду МСЕК № 801 ОСОБА_1 видана довідка про результати визначення у застрахованої особи ступені втрати професійної працездатності у відсотках серії АГ №0000756, якою визначено 70% втрати працездатності.
39. 14.08.2018 року на підставі акту огляду МСЕК № 1092 ОСОБА_1 видана довідка до акту огляду медико-соціальної експертною комісією серія 12 ААБ № 006988:
- огляд інваліда: повторний;
- група інвалідності: третя з 01.06.2018 року;
- причина інвалідності: захворювання, так, пов'язане з проходженням служби в органах внутрішніх справ;
- інвалідність встановлена на строк до: 01.10.2019 року:
- дата чергового переогляду 01.05.2019 року;
- висновок про умови та характер праці: працевлаштування на роботах без значних фізичних навантажень. Може працювати юристом в кабінетних умовах, слідчим, адвокатом.
40. 12.02.2019 року ОСОБА_1 звернувся із заявою (рапортом) до начальника Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області від 08.02.2019 (вх. № 7 від 12.02.2019) про виплату одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності, якою просив виплатити йому одноразову грошову допомогу у зв’язку з тим, що йому призначене 70% ступеню втрати працездатності по захворюванню, пов’язаного із проходженням служби в органах внутрішніх справ та призначенню другої групи інвалідності.
41. До заяви (рапорту) ОСОБА_1 були додані такі документи:
- довідка Обласної МСЕК № 1 серії 12 ААА № 003222 від 05.02.2019 про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках;
- свідоцтво про хворобу № 123 від 19.05.2016 року;
- копія виписки з акту огляду медико-соціальної експертною комісією від 09.06.2016 серія 10 ААБ № 031420;
- копія паспорту та документа, що підтверджує реєстрацію у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків.
42. 26.02.2019 за вих. № 21/239 заступник начальника Управління фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку Головного Управління Національної поліції в Дніпропетровській області надав позивачу відповідь-відмову за результатами розгляду заяви позивача, в якій зазначено, що ураховуючи, що інвалідність ОСОБА_1 була встановлена з 05.05.2016 року до звільнення з поліції з 31.05.2016 року (наказ від 30.05.2016 року № 136 о/с Головним Управлінням Національної поліції в Дніпропетровській області було відмовлено ОСОБА_1 у призначенні одноразової грошової допомоги за п. 4 ч.1 ст. 97 Закону України «Про Національну поліцію».
V. ПРАВОВЕ РЕГУЛЮВАННЯ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН
43. 07.11.2015 року набрав чинності Закон України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 №580-VIII (далі – Закон № 580-VIII).
44. Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 97 Закону № 580-VIII, в редакції станом на 01.01.2016 року, яка діяла на день звільнення) одноразова грошова допомога в разі загибелі (смерті), визначення втрати працездатності поліцейського (далі - одноразова грошова допомога) є соціальною виплатою, гарантованою допомогою з боку держави, яка призначається і виплачується особам, які за цим Законом мають право на її отримання, у разі визначення поліцейському інвалідності внаслідок захворювання, пов’язаного з проходженням ним служби в поліції, протягом шести місяців після звільнення його з поліції внаслідок причин, зазначених у цьому пункті.
45. Згідно статті 99 Закону № 580-VIII, в редакції від 06.12.2016 року, розміри одноразової грошової допомоги поліцейським, визначаються виходячи з розміру прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому прийнято рішення про виплату, у разі визначення поліцейському внаслідок причин, зазначених у пункті 4, інвалідності:
б) II групи - 90 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому прийнято рішення про виплату;
в) III групи - 70 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому прийнято рішення про виплату.
46. Законом України «Про внесення змін до статті 97 Закону України «Про Національну поліцію» щодо виплати одноразової грошової допомоги поліцейському» від 08.06.2017 № 2097-VIII внесені зміни, згідно з якими пунктом 4 частини 1 статті 97 Закону № 580-VIII визначено право на отримання одноразової грошової допомоги у разі визначення поліцейському інвалідності внаслідок захворювання, поранення (контузії, травми або каліцтва), пов’язаних з проходженням ним служби в органах внутрішніх справ або поліції, протягом шести місяців після звільнення його з поліції внаслідок причин, зазначених у цьому пункті.
47. Пунктом 2 Перехідних положень Закону № 2097-VIII також установлено, що право на отримання одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), визначення втрати працездатності мають поліцейські з числа осіб, зазначених у пунктах 3-6 частини першої статті 97 Закону України «Про Національну поліцію», які визнані інвалідами або отримали поранення до набрання чинності цим Законом.
48. Особливості призначення одноразової грошової допомоги визначені статтею 100 Закону № 580-VIII, згідно частин першої та шостої якої:
- визначення інвалідності поліцейським здійснюється в індивідуальному порядку державними закладами охорони здоров’я відповідно до закону та інших нормативно-правових актів;
- особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, визначеної цим Законом, можуть реалізувати його протягом трьох років з дня виникнення в них такого права.
49. До набрання чинності Законом № 580-VIII порядок виплати одноразової грошової допомоги був врегульований нормами статті 23 Закону України «Про міліцію» від 20.12.1990 № 565-XII (далі – Закон № 565-XII ) та «Порядком та умовами призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 850 (далі – Порядок № 850).
50. Відповідно до статті 23 Закону № 565-XII у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного працівнику міліції під час виконання ним службових обов'язків, яке призвело до встановлення йому інвалідності, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності I групи, 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності II групи, 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності III групи в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України. Визначення ступеня втрати працездатності працівником міліції у період проходження служби в органах внутрішніх справ у кожному випадку ушкодження здоров'я здійснюється в індивідуальному порядку відповідно до законодавства.
51. На виконання вимог статті 23 Закону № 565-XII затверджено Порядок № 850, відповідно до пункту 3 якого грошова допомога призначається і виплачується у разі, зокрема, установлення працівникові міліції інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов'язків, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності II групи, у розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності III групи.
52. Днем виникнення права на отримання грошової допомоги у разі встановлення працівнику міліції інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності є дата встановлення втрати працездатності, що зазначена в довідці медико-соціальної експертної комісії (пункт 2 Порядку № 850).
53. Згідно пунктом 5 Розділу ХІ Прикінцевих та перехідних положень Закону № 580-VIII (набрав чинності 07.11.2015 року) визнано таким, що втратив чинність Закон № 565-XII.
54. Пунктом 15 Розділу ХІ Прикінцевих та перехідних положень Закону № 580-VIII право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом № 565-XII зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності Законом № 580-VIII.
55. З метою врегулювання питання щодо порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги в разі втрати працездатності поліцейського, відповідно до статей 97 - 101 Закону № 580-VIII, наказом МВС № 4 від 11.01.2016 року затверджено «Порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського», який в подальшому наказом МВС України від 21.09.2017 року № 788 викладений у новій редакції (далі – Порядок № 4).
56. Порядок № 4 визначає механізм оформлення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського.
57. Наказом МВС від 12.09.2016 року № 916, пункт 5 Розділу 1 Порядку № 4 доповнено підпунктом 4, яким передбачено призначення поліцейському одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності, чи втрати працездатності, яка виникла внаслідок отриманого поліцейським захворювання або поранення (контузії, травми, каліцтва) під час проходження служби в органах внутрішніх справ.
58. Пунктом 1 наказу МВС України від 21.09.2017 року № 788 установлено, що положення Порядку № 4 в редакції цього наказу застосовуються до поліцейських та осіб, яким одноразова грошова допомога, визначена статтею 97 Закону України «Про Національну поліцію», на момент набрання чинності цим наказом не призначена та/або не виплачена.
59. Згідно із пунктом 1 Розділу ІІ Порядку № 4 днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги у разі встановлення поліцейському інвалідності є – дата, з якої встановлено інвалідність, що зазначена в довідці до акта огляду медико-соціальної експертної комісії, у разі відсутності дати з якої встановлено інвалідність - дата видачі довідки до акта огляду медико-соціальної експертної комісії.
60. Заява (рапорт) про виплату одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського подається Голові Національної поліції (керівнику міжрегіонального, територіального органу поліції) за останнім місцем служби поліцейського (пункт 3 Розділу ІІІ Порядку № 4).
61. Згідно з пунктом 1 розділу IIІ Порядку № 4 формування пакета документів для призначення та виплати ОГД у органах поліції, навчальних закладах здійснюється підрозділами фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку у взаємодії з підрозділами кадрового забезпечення, службами державного нагляду за охороною праці органів поліції та навчальних закладів, а також фахівцями військово-лікарської комісії.
62. Пунктом 5 розділу ІІІ Порядку № 4 визначено, що для виплати одноразової грошової допомоги у разі часткової втрати працездатності без визначення інвалідності чи в разі визначення інвалідності поліцейський подає:
- заяву (рапорт) про виплату грошової допомоги у зв’язку з установленням втрати працездатності чи інвалідності;
- довідку медико-соціальної експертної комісії про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності (у відсотках);
- довідку органу, установи, організації, підрозділу, яким попередньо було здійснено виплату із зазначенням підстави та дати її призначення, розміру виплати (у разі отримання такої виплати);
- копію довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією;
- копію постанови відповідної ВЛК щодо встановлення причинного зв’язку поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання;
- копії акта розслідування нещасного випадку та акта, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва) поліцейського, зокрема про те, що воно не пов’язане з учиненням ним кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком учинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп’яніння або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, за формою, що затверджується МВС;
- копію посвідчення інваліда війни (за наявності);
- копії сторінок паспорта з даними про прізвище, ім’я та по батькові і місце реєстрації;
- копію документа, що підтверджує реєстрацію у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків (сторінки паспорта громадянина України - для особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомила про це відповідний контролюючий орган і має відповідну відмітку в паспорті.
63. Згідно підпункту 2 пункту 2 розділу IV Порядку № 4 висновок про призначення одноразової грошової допомоги затверджує/відмовляє: у територіальних органах поліції, міжрегіональних територіальних органах Національної поліції - керівник відповідного органу.
64. Рішення про призначення виплати одноразової грошової допомоги приймається керівником органу поліції у якому проходив службу поліцейський, у п’ятнадцятиденний строк з дня затвердження висновку, шляхом видання наказу про виплату такої допомоги, а в разі відмови - письмовим повідомленням заявника із зазначенням підстав такої відмови (пункт 3 розділу IV Порядку № 4).
65. Згідно ст.1, ч.2 ст.3 Конституції України людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави.
66. Аналогічні зобов'язання України передбачені і у основних міжнародно-правових актах. Стаття 9 Міжнародного пакту про економічні, соціальні і культурні права від 16 грудня 1966 року (ратифікований Указом Президії Верховної Ради Української РСР від 19 жовтня 1973 року) визначає право кожної людини на соціальне забезпечення.
67. Право на соціальний захист належить до основоположних прав і свобод. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел (частина друга статті 46 Основного Закону України) і забезпечується частиною другою статті 22 Конституції України, відповідно до якої конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані.
68. Статтею 24 Конституції України встановлено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.
69. Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов'язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України виокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них зокрема, належать громадяни, які відповідно до статті 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме - у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції. Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо (рішення Конституційного Суду України від 6 липня 1999 року № 8-рп/99 у справі щодо права на пільги та від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002 у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій).
70. У зазначених рішеннях Конституційний Суд України вказав, що необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян які під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов'язана з ризиком для життя і здоров'я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей.
71. Це повинно компенсуватися наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно - правових економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення.
72. Виходячи із висловленого, у рішеннях Конституційного Суду України, розуміння сутності соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства.
73. Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом України в постановах від 10 грудня 2013 року № 21-420а13 та № 21-348а13, від 17 грудня 2013 року № 21-445а13.
74. Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень. Кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким правом користуються й особи, в інтересах яких подано позовну заяву, за винятком тих, які не мають адміністративної процесуальної дієздатності.
VІ. ОЦІНКА СУДУ
75. З матеріалів справи вбачається, що позивача звільнено зі служби в поліції та з посади поліцейського - з 31.05.2016 року, тобто після набрання чинності Законом № 580-VІІІ, при первинному огляді довідкою до акту огляду медико-соціальної експертною комісією серії 10 ААБ № 031420 від 09.06.2016 року, позивачу встановлено другу групу інвалідності з 05.05.2016 року, із встановленням причини інвалідності - захворювання пов'язане з проходженням служби в органах внутрішніх справ.
76. Отже, датою, з якої встановлена інвалідність позивача є 05.05.2016 року, а датою визначення позивачу інвалідності є 09.06.2016 року.
77. Таким чином, встановлення позивачу другої групи інвалідності у довідці № 031420 від 09.06.2016 року з 05.05.2016 року не є підставою для відмови у нарахуванні та виплати одноразової грошової допомоги та не виключає право позивача на її отримання.
78. З огляду на викладене, слід констатувати наявність у позивача права на отримання одноразової грошової допомоги у зв'язку з установленням йому інвалідності, по причині захворювання, яке пов'язане з проходженням служби в органах внутрішніх справ.
79. Суд доходить висновку, що за позивачем згідно ч.6 ст. 100 Закону № 580-VIII протягом трьох років з дня виникнення у нього права на отримання одноразової грошової допомоги, а саме з 05.05.2016 року до 05.05.2019 року зберігається право звернення до керівника Головного Управління Національної поліції у Дніпропетровській області із заявою (рапортом) та відповідними додатками для отримання одноразової грошової допомоги у сумі, що відповідає 90 розмірам прожиткового мінімуму встановленого для працездатних осіб на 01 січня календарного року, в якому прийнято рішення про виплату, як особі, якій встановлено другу групу інвалідності.
80. Посилання відповідача на положення п.4 ч.1 ст. 97 Закону України «Про Національну Поліцію» є безпідставними та такими, що порушують права позивача, оскільки встановлення позивачу інвалідності поза межами шестимісячного строку після звільнення зі служби не може позбавити його права на соціальний захист, передбачений законодавством України.
VІІ. ВИСНОВКИ СУДУ
81. Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
82. З системного аналізу матеріалів справи, норм законодавства та правових висновків Верховного Суду, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимогі із виходом за межі позову, оскільки у позивача нереалізованого з 09.06.2016 року права на отримання одноразової грошової допомоги у розмірі, який встановлюється поліцейському з ІІ групою інвалідності, у зв'язку з захворюванням, пов’язаними з проходженням служби в органах внутрішніх справ, а саме одноразової грошової допомоги відповідно до пункту 4 частини першої статті 97 Закону № 580-VIII, що складає 90 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 01 січня календарного року, в якому прийнято рішення про виплату, та яка виплачується згідно Порядку № 4.
83. Відповідно до частини четвертої статті 242 КАС України судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
84. Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що здійснення правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів, спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.
85. Відповідно до пункту 2 розділу 4 Указу Президента України «Про Концепцію вдосконалення судівництва для утвердження справедливого суду в Україні відповідно до європейських стандартів» від 10.05.2006 № 361/2006 адміністративне судочинство спрямоване на захист прав особи у публічно-правових відносинах від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.
86. За своїм статусом у суспільстві учасники таких правовідносин перебувають у нерівних умовах, тому адміністративний суд має вжити всіх передбачених законом заходів, щоб захистити порушені органом влади права особи, в тому числі збирати докази з власної ініціативи, виходити за межі вимог сторін тією мірою, наскільки це необхідно для повного захисту прав особи.
87. Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.
88. Верховенство права - це панування права в суспільстві. Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема у закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості, свободи, рівності тощо.
89. Всі ці елементи права об'єднуються якістю, що відповідає ідеології справедливості, ідеї права, яка значною мірою дістала відображення в Конституції України.
90. Справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права, яка проявляється в рівності всіх перед законом, цілях і засобах, що обираються для їх досягнення.
91. Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід та неупередженість.
92. Положеннями частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.
93. Відповідно до статті 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
94. Зокрема Європейський суд з прав людини у рішенні від 29.06.2006 у справі "Пантелеєнко проти України" зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.
95. У рішенні від 31.07.2003 у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.
96. Як зазначено у рішенні Європейського суду з прав людини, у справі ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.
97. При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17.07.2008) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов'язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.
98. З огляду на вищезазначене, з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів позивача, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та визнати неправомірними дії Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області щодо відмови, викладеної у листі Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області від 26.02.2019 за вих. № 21/239, ОСОБА_1 в призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги у зв'язку з установленням другої групи інвалідності внаслідок захворювання, пов'язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ та зобов’язати Головне управління Національної поліції в Дніпропетровській області розглянути заяву ОСОБА_1 від 12.02.2019 року щодо виплати одноразової грошової допомоги у разі встановлення інвалідності, як інваліда ІІ групи внаслідок захворювання, пов'язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ, а також нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу, у зв'язку з встановленням II групи інвалідності в розмірі, визначеному статтею 99 Закону України «Про Національну поліцію» № 580-VIII (90 прожиткових мінімумів, встановлених для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому прийнято рішення про виплату) в порядку, передбаченому Порядком та умовами виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 11.01.2016 року № 4.
99. Керуючись статтями 205, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
100. Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити.
101. Визнати неправомірними дії Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області щодо відмови, викладеної у листі Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області від 26.02.2019 за вих. № 21/239, ОСОБА_1 в призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги у зв'язку з установленням другої групи інвалідності внаслідок захворювання, пов'язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ.
102. Зобов’язати Головне управління Національної поліції в Дніпропетровській області розглянути заяву ОСОБА_1 від 12.02.2019 року щодо виплати одноразової грошової допомоги у разі встановлення інвалідності, як інваліда ІІ групи внаслідок захворювання, пов'язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ, а також нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу, у зв'язку з встановленням II групи інвалідності в розмірі, визначеному статтею 99 Закону України «Про Національну поліцію» № 580-VIII (90 прожиткових мінімумів, встановлених для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому прийнято рішення про виплату) в порядку, передбаченому Порядком та умовами виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 11.01.2016 року № 4.
103. Стягнути з Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 768,40 гривень.
104. Позивач: ОСОБА_1 (код НОМЕР_1; АДРЕСА_1).
106. Рішення суду набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено в порядку та у строки, встановлені статтями 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.
107. Повне рішення складено 08.05.2019 року.
Суддя В.В Ільков