Справа № 826/9905/18
Суддя: Мазур А.С.
Дата ухвалення: 2019-05-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

14 травня 2019 року м. Київ № 826/9905/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Мазур А.С., розглянувши заяву позивача про відвід судді в адміністративній справі:

за позовом ОСОБА_1

до Шевченківського районного суду міста Києва, голови Шевченківського районного суду міста Києва, керівника апарату Шевченківського районного суду міста Києва

про визнання протиправним рішень та дій, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 із позовною заявою до Шевченківського районного суду міста Києва, голови Шевченківського районного суду міста Києва, керівника апарату Шевченківського районного суду міста Києва, в якій просить суд: визнати протиправним видання Шевченківським районним судом міста Києва 22 грудня 2017 року копії ухваленого у цивільній справі № 761/18098/16-д "заочного" рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 7 квітня 2017 року без відмітки про те, що це судове рішення ще не набрало законної сили, або ж з відміткою про те, що воно набрало законної сили, визнати протиправними дії та бездіяльність голови Шевченківського районного суду міста Києва Савицького Олега Антоновича, які полягали в неналежному контролі за діяльністю апарата Шевченківського районного суду міста Києва, що призвело до протиправної видачі Шевченківським районним судом міста Києва 22 грудня 2017 року копії ухваленого у цивільній справі № 761 /18098/16-ц "заочного" рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 7 квітня 2017 року без відмітки про те, що це судове рішення ще не набрало законної сили, або ж з відміткою про те, що воно вже ніби-то набрало законної сили; наданні позивачу протиправного висновку від 26 квітня 2018 року про те, що копія ухваленого у цивільній справі № 761/18098/16-д "заочного" рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 7 квітня 2017 року без відмітки про те, що це судове рішення ще не набрало законної сили, або ж з відміткою про те, що воно вже ніби-то набрало законної сили, була видана Шевченківським судом міста Києва ніби-то на законних підставах; непроведенні службового розслідування за заявою позивача від 2 квітня 2018 року з метою з`ясувати відповіді на поставлені в ній запитання та не наданні мені цих відповідей; зобов`язати голову Шевченківського районного суду міста Києва та керівника апарата Шевченківського районного суду міста Києва провести службове розслідування за моєю заявою від 2 квітня 2018 року та надати відповіді на поставлені у ній запитання.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 04.07.2018 залишено позовну заяву без руху та зобов`язано позивача уточнити зміст позовних вимог, надати докази, що підтверджують матеріальне становище.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 14.09.2018 позовну заяву ОСОБА_1 повернуто.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 13.12.2018 ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 14.09.2018 про повернення позовної заяви скасовано, справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Відповідно до п.п.2.3.43 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України 26.11.2010 N 30 (у редакції рішення Ради суддів України від 02 квітня 2015 року № 25) судові справи, що надійшли із судів апеляційної або касаційної інстанцій після скасування ухвал, які перешкоджають подальшому розгляду судової справи (крім ухвал про закриття, припинення провадження), а також ухвал, які не перешкоджають подальшому розгляду судової справи, передаються раніше визначеному у судовій справі головуючому судді (судді-доповідачу), ухвалу яких скасовано чи у провадженні яких перебувала або перебуває судова справа.

Згідно протоколу передачі судової справи, адміністративну справу №826/9905/18 передано для продовження розгляду судді Мазур А.С.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 15.02.2019 прийнято справу до провадження.

Через відділ документального обігу, контролю та забезпечення розгляду звернень громадян від позивача надійшла заява про відвід судді Мазур А.С.

Заява про відвід обґрунтована тим, що суддя Мазур А.С. систематично перешкоджає позивачу у доступі до правосуддя, що виявилося, зокрема у винесенні з порушенням строку ухвали про залишенні позовної заяви без руху та поверненні позовної заяви, крім того, головуючим суддею протиправно було призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження, в той час, як на думку позивача, справа повинна розглядатися в порядку загального провадження. Крім того, на думку позивача, суддею протиправно не було розглянуто клопотання позивача про витребування доказів у справі.

Розглянувши вказану заяву, суд приходить до висновку про її необґрунтованість з огляду на наступне .

Так у своїй заяві позивач посилається на обмеження доступу до правосуддя, при цьому питання стосовно доступу особи до правосуддя неодноразово було предметом судового розгляду Європейського суду з прав людини.

Зокрема, у справі «Bellet v. France», Європейський Суд з прав людини зазначив, що стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданих національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

У рішенні по справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» від 13 січня 2000 року та в рішенні по справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» від 28 жовтня 1998 року Європейський Суд з прав людини вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступ до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнане порушенням п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Отже, як свідчить позиція Суду у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

Право на захист у суді своїх прав і свобод є конституційною гарантією, яка забезпечується реальною можливістю усякій заінтересованій особі звернутися до суду у встановленому законом порядку про захист прав, свобод та інтересів та можливістю обирати спосіб захисту, використовуючи при цьому всі дозволені законодавством інструменти та засоби.

Таким чином, прийняття ухвали про відкриття провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження не може вважатися обмеженням у доступі до правосуддя. Крім того, питання щодо первісного повернення позовної заяви було вирішено в апеляційному порядку і не може бути підставою для відводу судді.

Разом з тим, суд звертає увагу, що клопотання про витребування доказів повинно бути подане в строк, визначений ст. 79 Кодексу адміністративного судочинства, в той же час, позивачем одночасно було подано клопотання про відвід судді і витрбування доказів, яке об`єктивно не могло бути розглянуто раніше.

Так, статтею 36 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суддя не може брати участі в розгляді адміністративної справи і підлягає відводу (самовідводу): 1) якщо він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав правничу допомогу стороні чи іншим учасникам справи в цій чи іншій справі; 2) якщо він прямо чи опосередковано заінтересований в результаті розгляду справи; 3) якщо він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу; 4) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді; 5) у разі порушення порядку визначення судді для розгляду справи, встановленого статтею 31 цього Кодексу.

Суддя підлягає відводу (самовідводу) також за наявності обставин, встановлених статтею 37 цього Кодексу. До складу суду не можуть входити особи, які є членами сім`ї, родичами між собою чи родичами подружжя. Незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Із вищевказаного вбачається, що позивачем в заяві не наведено обставин, передбачених ст. 36, ст. 37 Кодексу адміністративного судочинства України, які б свідчили про наявність підстав для відводу судді у підготовчому судовому засіданні.

Згідно з частиною четвертою ст. 40 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу, він вирішує питання про зупинення провадження у справі. У цьому випадку вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 31 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід.

Пунктом 8 ч. 2 ст. 236 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено право суду зупинити провадження до вирішення питання про відвід.

Керуючись положеннями ст.ст. 18, 31, 36,39, 40, 241, 242, 243, Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1 про відвід судді Мазур А.С. вважати необґрунтованою.

Зупинити провадження у справі №826/9905/18 до вирішення питання про відвід судді.

Відповідно до статті 40 Кодексу адміністративного судочинства України передати заяву про відвід для вирішення іншим складом суду у порядку, встановленому частиною першою статті 31 Кодексу адміністративного судочинства України.

Ухвала суду набирає законної сили в порядку передбаченому статтею 256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до статті 294 Кодексу адміністративного судочинства України ухвала в частині необґрунтованості заявленого відводу окремо від рішення суду оскарженню не підлягає.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя А.С. Мазур