Справа № 420/5900/18
Суддя: Корой С. М.
Дата ухвалення: 2019-05-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/5900/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2019 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Корой С.М., розглянувши в порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Чорноморського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Одеської області про визнання незаконними дій та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 до Чорноморського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Одеської області, в якому позивач просить:

визнати незаконними дії Чорноморського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Одеської області у невиплаті ОСОБА_1 пенсії за віком державного службовця за червень, вересень, жовтень 2018 року;

зобов`язати Чорноморське об`єднане управління Пенсійного фонду України Одеської області сплатити ОСОБА_1 заборгованість по пенсії за віком державного службовця за червень, вересень, жовтень 2018 року;

в частині виплати пенсії за один місяць допустити до негайного виконання рішення.

Ухвалою від 23.01.2019 р. Одеським окружним адміністративним судом відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження.

12.02.2019 р. від представника відповідача надійшов відзив на позов та матеріали пенсійної справи. Разом з тим, у суду були відсутні відомості щодо отримання позивачем відзиву на позов.

Враховуючи важливе значення справи для сторін, а також необхідність встановити відповідні факти та обставини із дослідженням думки та правової позиції учасників справи, суд 12.03.2019 року ухвалив розглядати справу за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою від 26.03.2019 р. закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до судового розгляду по суті.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач є пенсіонером за віком, проте з червня 2018 року виплату її пенсії припинено, що призвело до її скрутного становища та залишило без засобів для існування. Позивач є внутрішньо переміщеною особою, про що свідчить довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 21.12.2016р. № 653. Відповідач, починаючи з 01.02.2015 р. сплачує позивачу пенсію за віком державного службовця, проте у червні 2018 р. її виплату припинено, незважаючи, що позивач постійно дотримувалась реєстрації по спливу 58 днів та 24.06.2018р. та з 15.07.2018р. по 22.07.2018р. знаходилась у м. Чорноморську, що підтверджується копіями залізничних квитків. У липні 2018 року позивачу відновлено виплату пенсії, проте з вересня її виплату знову припинено та відновлено лише у листопаді. Відтак, заборгованість по виплаті пенсії складає три місяці (червень, вересень та жовтень 2018 року). На звернення позивача щодо підстав невиплати пенсії від 17.09.2018р. відповідач повідомив (вих. № 98/Б-01 від 27.09.2018 р.), що підставою для припинення виплати пенсії послугувала інформація щодо тривалої відсутності (понад 60 днів) за місцем проживання. Позивач вважає дії Чорноморського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Одеської області у невиплаті ОСОБА_1 пенсії за віком державного службовця за червень, вересень, жовтень 2018 року протиправними та такими, що порушують його право на соціальний захист, суперечать нормам національного та міжнародного законодавства.

Від відповідача надійшов відзив на позовну заяву від 12.02.2019 р. (вх. №5058/19), в якому в обґрунтування правової позиції зазначено, що позивач є внутрішньо переміщеною особою, в звязку з чим для нарахування та виплати її пенсії відповідач діяв відповідно до вимог Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, затвердженого постановою Кабінету Мністрів України від 08.06.2016р. № 365 «Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо перемішеним особам». У зв`язку з поданням позивачем 17.07.2018 р. та 17.09.2018 р. відповідних заяв, згідно протоколів Комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам продовжено соціальні виплати. З урахуванням приписів п. 15 Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам орган, що здійснює соціальні виплати, на підставі рішення комісії призначає (відновлює) таку соціальну виплату з місяця, в якому надійшла заява внутрішньо переміщеної особи. Суми соціальних виплат, які не виплачені за минулий період, обліковуються в органі, що здійснює соціальні виплати, та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України. Враховуючи відсутність на теперішній час окремого, визначеного Кабінетом Міністрів України, порядку підстави для виплати пенсії позивачу за червень, вересень, жовтень 2018 року.

До судового засідання всі учасники справи не з`явились, явку представників не забезпечили, про дату, час та місце судового розгляду повідомлялись належним чином та завчасно.

Згідно ч. 3 ст. 194 КАС України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

23.04.2019р. (вх. ЕП/3065/19) від позивача надійшло клопотання про розгляд справи без його участі.

В матеріалах справи наявне клопотання від 26.03.2019 р. (вх. № ЕП/10857/19), яке надійшло від представника Чорноморського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Одеської області, про розгляд справи за його відсутності.

Відповідно до ч. 3 ст. 194 КАС України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження на підставі наявних у суду матеріалів.

За приписами ч.1 ст. 205 КАС України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта (ч. 9 ст. 205 КАС України).

Згідно ч. 4 ст. 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Враховуючи наведене, у зв`язку із неприбуттям у судове засідання 20.03.2019 р. всіх учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце судового розгляду, та надання ними клопотань про розгляд справи за їх відсутності, суд дійшов висновку про розгляд справи в порядку письмового провадження за наявними у справі письмовими доказами.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, суд дійшов наступного.

ОСОБА_1 є громадянином України, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 (а.с.10-12).

З 21.12.2014р. позивач перебуває на обліку у Чорноморському об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України Одеської області як отримувач пенсії за віком.

Відповідно до інформації, зазначеної у довідці № 653 від 21.12.2016 р., позивач є внутрішньо переміщеною особою, фактичним місцем проживання/перебування ОСОБА_1 є: АДРЕСА_3 (а.с. 13).

Згідно протоколу засідання комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам від 06.07.2018 р., за результатми розгляду заяви ОСОБА_1 у відповідності з п. 10-16 Порядку призначення (відновлення) соціпльних виплат внутрішньо переміщеним особам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 365 від 08.06.2016р., продовжено соціальні виплати (а.с. 77).

17.09.2018р. позивач звернулась до Чорноморського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Одеської області із заявою, в якій просила поновити виплату безпідставно зупиненої пенсії та зазначити законодавчо обгрунтовані підстави для її зупинення (а.с. 16).

27.09.2018р. (вих. № 98/Б-01) за результатами розгляду зазначеного звернення позивачу повідомлено, що 26.09.2018р. Чорноморсим об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України Одеської області отримано витяги з протоколу № 16 засідання міської комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат ВПО управління соціальної політики Чорноморської міської ради, яким позивачу продовжено соціальні виплати. Враховуючи, що витяги отримані після нарахування на жовтень 2018 року, пенсія буде подовжена на листопад (а.с. 17).

09.11.2018р. (вих. № 3224) Управлінням соціальної політики Чорноморської міської ради за результатми розгляду звернення позивача від 08.11.2018р. повідомлено, що управлінням 06.07.2018р. отримано лист від Чорноморського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Одеської області, у якому надано список одержувачів пенсій - переселенців з Донецької та Луганської областей, щодо яких наявна інформація про тривалу відсутність (понад 60 днів) за місцем проживання. Проте управлінням встановлено відсутність перевищення позивачем 60-денного терміну, що свідчить про неправомірність дій органу Пенсійного фонду України з припинення пенсійних виплат (а.с. 32).

Відповідачем не сплачено позивачу пенсію за віком державного службовця за червень, вересень, жовтень 2018 року, на підтвердження чого надано копію виписки по картковому рахунку позивача в АТ «Ощадбанк» (а.с. 44-46).

Згідно ч. 1 ст. 47 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсія виплачується щомісяця, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, або через установи банків у порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України.

Гарантії дотримання прав, свобод та законних інтересів внутрішньо переміщених осіб визначено Законом України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20.10.2014 р. № 1706-VII (далі - Закон № 1706-VII).

Статтею 1 Закону № 1706-VII визначено, що внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону № 1706-VII факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону. Кожна дитина, у тому числі яка прибула без супроводження батьків, інших законних представників, отримує довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

Підставою для взяття на облік внутрішньо переміщеної особи є проживання на території, де виникли обставини, зазначені в статті 1 цього Закону, на момент їх виникнення (ч. 2 ст. 4 Закону № 1706-VII).

Довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи засвідчує місце проживання внутрішньо переміщеної особи на період наявності підстав, зазначених у статті 1 цього Закону (ч. 1 ст. 5 Закону № 1706-VII).

Водночас, ст. 14 Закону № 1706-VII визначено, що внутрішньо переміщені особи користуються тими ж правами і свободами відповідно до Конституції, законів та міжнародних договорів України, як і інші громадяни України, що постійно проживають в Україні. Забороняється їх дискримінація при здійсненні ними будь-яких прав і свобод на підставі, що вони є внутрішньо переміщеними особами.

Виходячи із системного аналізу вищенаведених норм, слід дійти висновку, що внутрішньо переміщені особи користуються тими ж правами і свободами, що й інші громадяни, які постійно проживають на території України.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону № 1706-VII для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав на зайнятість, пенсійне забезпечення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, на отримання соціальних послуг здійснюється відповідно до законодавства України.

Статтею 12 Закону №1706-VII визначені підстави для скасування дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи та внесення відомостей про це в Єдину інформаційну базу даних про внутрішньо переміщених осіб.

Рішення про скасування дії довідки приймається керівником структурного підрозділу з питань соціального захисту населення районних, районних у місті Києві державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад за місцем проживання особи та надається внутрішньо переміщеній особі протягом трьох днів з дня прийняття такого рішення (абз. 7 ч. 1 ст.12 Закону №1706-VII ).

Структурний підрозділ з питань соціального захисту населення районних, районних у місті Києві державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад на підставі прийнятого рішення невідкладно вносить до Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб відомості про скасування дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи (абз. ч. 1 ст. 12 Закону №1706-VII ).

Згідно з п. 12 Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 365 від 08.06.2016 р. (далі - Порядок № 365), соціальні виплати припиняються у разі:

1) наявності підстав, передбачених законодавством щодо умов призначення відповідного виду соціальної виплати;

2) встановлення факту відсутності внутрішньо переміщеної особи за фактичним місцем проживання/перебування згідно з актом обстеження матеріально-побутових умов сім`ї;

3) отримання рекомендацій Мінфіну щодо фактів, виявлених під час здійснення верифікації соціальних виплат;

4) скасування довідки внутрішньо переміщеної особи з підстав, визначених ст.12 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб";

5) отримання інформації від Держприкордонслужби, МВС, СБУ, Мінфіну, Національної поліції, ДМС, Держфінінспекції, Держаудитслужби та інших органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування.

Статтею 49 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначено, що виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється: 1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; 2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України; 3) у разі смерті пенсіонера; 4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; 5) в інших випадках, передбачених законом.

Перелік підстав припинення виплати пенсії, визначений ч. 1 ст. 49 Закону № 1058-IV, є вичерпним та передбачає можливість припинення виплати пенсії з інших підстав лише у випадках, передбачених законом.

Отже, з аналізу вищенаведених норм чинного законодавства вбачається, що орган Пенсійного фонду України має право припинити виплату пенсії особі виключно з підстав передбачених законом.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 06.02.2018 р. у справі № 243/6956/17, висновок якого суд враховує при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин (ч.5 ст. 242 КАС України).

Згідно ч. 2 ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 13.06.2018 р. у справі №428/6624/17 (адміністративне провадження № К/9901/3256/17).

Приймаючи до уваги наведене в сукупності, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, суд дійшов висновку, що припинення виплати пенсії позивачу здійснено не у спосіб, передбачений Законом №1058-IV, та з точки зору положень ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод мало місце втручання у право власності позивача, і таке втручання не було законним.

Аналогічний правовий висновок щодо застосування норм матеріального права у спорах цієї категорії у подібних правовідносинах Верховний Суд сформулював раніше, зокрема, у постановах від 13 березня 2018 року (справа №235/4162/17), 20 березня 2018 року (справа № 234/2389/17), а також у рішенні від 03 травня 2018 року у зразковій справі №805/402/18 (провадження № Пз/9901/20/18).

Відповідачем було безпідставно зупинено виплату пенсії за вказаний період. Суд вважає позицію відповідача неприйнятною, виходячи з наступного.

Так, за змістом конституційних норм (ст.ст. 113, 116, 117 Конституції України), Кабінет Міністрів України не наділений правом вирішувати питання, які належать до виключної компетенції Верховної Ради України, так само як і приймати правові акти, які підміняють або суперечать законам України.

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 92 Конституції України виключно законами України визначаються основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.

Особливу увагу варто звернути на те, що у преамбулі до Закону № 1058-IV зазначено, що зміна умов і норм загальнообов`язкового державного пенсійного страхування здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону.

Конституційне поняття "Закон України", на відміну від поняття "законодавство України", не підлягає розширеному тлумаченню, це - нормативно-правовий акт, прийнятий Верховною Радою України в межах повноважень. Зміни до закону вносяться за відповідно встановленою процедурою Верховною Радою України шляхом прийняття закону про внесення змін. Нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України є підзаконними, а тому не можуть обмежувати права громадян, які встановлено законами.

Судом встановлено, що жодних змін у вказаний Закон з приводу особливостей виплати заборгованості пенсіонерам, які є внутрішньо переміщеними особами, Верховною Радою не приймалось.

Статтею 6 КАС України визначено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

У разі невідповідності правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, або положення відповідного міжнародного договору України.

Отже, у випадку суперечності норм підзаконного акту нормам закону слід застосовувати норми закону, оскільки він має вищу юридичну силу.

При цьому, суд звертає увагу на тому, що статус внутрішньо переміщеної особи надає особі спеціальні, додаткові права (або "інші права", як це зазначено у ст. 9 Закону № 1706-VII "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб"), не звужуючи, між тим, обсяг конституційних прав та свобод особи та створюючи додаткові гарантії їх реалізації, а тому відповідач повинен сприяти відновленню виплат, гарантованих державою внутрішньо переміщеним особам.

Підсумовуючи вищевикладене, з урахуванням ч. 2 ст.9 КАС України, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги шляхом визнання протиправними дій Чорноморського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Одеської області щодо невиплати ОСОБА_1 пенсії за віком державного службовця за червень, вересень, жовтень 2018 року; зобов`язання Чорноморського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Одеської області виплатити ОСОБА_1 заборгованість по пенсії за віком державного службовця за червень, вересень, жовтень 2018 року.

Крім того, позивач просить звернути рішення до негайного виконання в межах одного місяця.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.371 КАС України, суд який ухвалив рішення, за заявою учасників справи або з власної ініціативи може ухвалою в порядку письмового провадження або зазначаючи про це в рішенні суду звернути до негайного виконання рішення: у разі стягнення всієї суми боргу при присудженні платежів, визначених пунктами 1 і 2 частини першої цієї статті.

Враховуючи, що в даному випадку судом не ухвалено рішення про стягнення певних сум з відповідача, відсутні підстави для звернення до негайного виконання цього рішення суду.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Згідно положень ст. 75 КАС України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. При цьому в силу положень ст. 76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов`язок доказування в спорі покладається на відповідача орган публічної влади, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії.

Відповідно до ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши кожен доказ, який є у справі щодо його належності, допустимості, достовірності та їх достатності і взаємного зв`язку у сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню.

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Згідно ч.ч.1, 3 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат зі сплати судового збору у розмірі 704,80 грн.

Керуючись ст. ст. 2, 6, 7, 8, 9, 10, 77, 90, 139, 205, 242-246, 250, 251, 255, 295, 297 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Чорноморського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Одеської області про визнання незаконними дій та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати протиправними дії Чорноморського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Одеської області щодо невиплати ОСОБА_1 пенсії за віком державного службовця за червень, вересень, жовтень 2018 року.

Зобов`язати Чорноморське об`єднане управління Пенсійного фонду України Одеської області виплатити ОСОБА_1 заборгованість по пенсії за віком державного службовця за червень, вересень, жовтень 2018 року.

Стягнути з Чорноморського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Одеської області (місцезнаходження: 68001, Одеська обл., місто Чорноморськ, вулиця Хантадзе, будинок 8, корпус А; ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_4 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) судовий збір у розмірі 704,80 грн. (сімсот чотири грн. 80 коп.).

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання до П`ятого апеляційного адміністративного суду через Одеський окружний адміністративний суд апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_4 ; РНОКПП НОМЕР_1 );

Відповідач - Чорноморське об`єднане управління Пенсійного фонду України Одеської області (місцезнаходження: 68001, Одеська обл., місто Чорноморськ, вулиця Хантадзе, будинок 8, корпус А; ).

Суддя С.М. Корой

.