Справа № 480/1020/19
Суддя: С.О. Бондар
Дата ухвалення: 2019-05-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 травня 2019 р. справа № 480/1020/19

Сумський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Бондаря С.О.

за участю секретаря судового засідання - Алексеєнко Є.А.

позивача - ОСОБА_1

представника відповідача - Савченко І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу № 480/1020/19 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Сумській області про визнання дій протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до Головного управління ДФС у Сумській області про визнання дій протиправними щодо винесення податкових повідомлень - рішень про сплату податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки та скасування податкових повідомлень-рішень від 09.08.2018 №15, №16 та №13010832. Свої вимоги мотивує тим, що у його власності перебуває об`єкт нерухомого майна - будівлі та споруди заводу, до яких входять цехи, коридори, вбиральні, кабінети, що за своєю характеристикою та складовими ознаками відносяться до будівлі промисловості та відповідно до підпункту "є" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України не є об`єктом оподаткування. Оскільки вказані споруди та будівлі є об`єктом промисловості, а тому не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки. Тому оскаржувані податкові повідомлення рішення є неправомірними та підлягають скасуванню. Крім того, з 2014 року Конотопською міською радою не було винесено жодного рішення, яким встановлено ставки податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Ухвалою суду від 21.03.2019 відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі без виклику сторін та встановлено строк відповідачу для подання відзиву та доказів, які наявні у відповідача, а також встановлено строк позивачу для подання відповіді на відзив, а відповідачу заперечення.

Головне управління ДФС у Сумській області, заперечуючи проти позову, свою позицію обґрунтовує тим, що у позивача на праві власності перебувають об`єкти нерухомості заводу, однак вони не використовуються позивачем за своїм технологічним призначенням, а тому не підпадають під визначення об`єктів нерухомості зазначених у підпункті "є" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 ст.266 Податкового кодексу Кодексу. Отже, позивачу правомірно нараховано податок за 2015-2017 роки на нерухоме майно: будівлі та споруди заводу за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 3575,6 кв.м. (а.с.20-24).

З огляду на обставини, викладені у відзиві на адміністративний позов, ухвалою суду від 10.04.2019 справа призначена в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін на 06.05.2019.

15.04.2019 позивачем подана відповідь на відзив, в якій ОСОБА_1 зазначив, що позиція відповідача, викладена у відзиві на позов є необґрунтованою, тому наполягав на своїх вимогах (а.с.55-58).

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Представник відповідача Савченко І.М. проти позову заперечувала з підстав, викладених у відзиві на адміністративний позов.

Суд, заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, вивчивши письмові матеріали справи, зазначає наступне.

В судовому засіданні встановлено, що згідно з даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно ОСОБА_1 є власником будівель та споруд заводу, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 3575,6 кв.м. (а.с.15-16)

Головним управлінням ДФС у Сумській області прийняті податкові повідомлення-рішення від 09.08.2018:

- №15, яким позивачу визначено податкове зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2015 рік в сумі 907,31 грн. (а.с.12);

- №16, яким визначено податкове зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2016 рік в сумі 12335,82 грн. (а.с.13);

- №13010832, яким позивачу визначено податкове зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2017 рік в сумі 28604,80 грн. (а.с.14).

Не погодившись з вказаними рішеннями, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи" від 28 грудня 2014 року № 71-VIII, набрав чинності з 01 січня 2015 року, (далі - Закон №71-VIII) запроваджено новий місцевий податок, зокрема податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Пунктом 12.3 ст. 12 Податкового кодексу України передбачено, що сільські, селищні, міські ради та ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів.

З матеріалів справи вбачається, що рішеннями Конотопської міської ради визначалася ставки податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки для об`єктів житлової та нежитлової нерухомості на 2015-2017 роки, які складали 0,25 відсотка від розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року на 1 кв.м. (а.с. 27-42).

Відповідно до підпункту 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України, об`єктом оподаткування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є житлова та нежитлова нерухомість, в тому числі її частка.

Платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості (підпункт 266.1.1 пункт 266.1 статті 261 Податкового кодексу України).

Відповідно до положень підпунктів 266.3.1 та 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 Податкового кодексу України, базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.

База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Разом з тим, підпункт "є" підпункту 266.2.2 пункту 266.1 статті 266 Податкового кодексу України встановлює, що не є об`єктом оподаткування будівлі промисловості, зокрема виробничі корпуси, цехи, складські приміщення промислових підприємств.

З аналізу наведеного пункту вбачається, що нерухомість має бути класифікована як "будівлі промисловості промислових підприємств".

Відповідно до підпункту 14.1.129-1 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України об`єкти нежитлової нерухомості - будівлі, приміщення, що не віднесені відповідно до законодавства до житлового фонду. У нежитловій нерухомості виділяють серед іншого будівлі промислові та склади (підпункт "ґ").

Державним комітетом України по стандартизації, метрології та сертифікації наказом від 17 серпня 2000 року № 507 затверджено і введено в дію Державний класифікатор будівель та споруд ДК 018-2000 (далі - ДК 018-2000), який призначений для використання органами центральної та місцевої виконавчої та законодавчої влади, фінансовими службами, органами статистики та всіма суб`єктами господарювання (юридичними та фізичними особами) України. Об`єктами класифікації в ДК 018-2000 є будівлі виробничого та невиробничого призначення та інженерні споруди різного функціонального призначення.

До будівель промисловості відносяться об`єкти нерухомості, які відповідно до Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000 належать до класу 1251 "Будівлі промисловості", який в свою чергу включає підкласи: 1251.1 - "Будівлі підприємств машинобудування та металообробної промисловості", 1251.2 - "Будівлі підприємств чорної металургії", 1251.3 - "Будівлі підприємств хімічної та нафтохімічної промисловості", 1251.4 - "Будівлі підприємств легкої промисловості, 1251.5-"Будівлі підприємств харчової промисловості", 1251.6 - "Будівлі підприємств медичної та мікробіологічної промисловості", 1251.7-"Будівлі підприємств лісової деревообробної та целюлозно-паперової промисловості", 1251.8 - "Будівлі підприємств будівельної індустрії, будівельних матеріалів та індустрії, будівельних матеріалів та виробів, скляної та фарфоро-фаянсової промисловості", 1251.9 - "Будівлі інших промислових виробництв, включаючи поліграфічне".

Відповідно до вказаного класифікатора, будівлі промисловості (криті будівлі промислового призначення, наприклад, фабрики, майстерні, бойні, пивоварні заводи, складальні підприємства тощо) віднесено до підрозділу "Будівлі нежитлові" (група 125 "Будівлі промислові та склади" клас 1251 "Будівлі промисловості").

В поясненнях до класу 1251 "Будівлі промисловості" ДК 018-2000 зазначено, що цей клас включає вкриті будівлі промислового призначення, наприклад, фабрики, майстерні, бойні, пивоварні заводи, складальні підприємства та інші за їх функціональним призначенням.

Тобто, клас 1251 включає будівлі, які використовуються для промислового призначення.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 не є суб`єктом господарювання.

Тому твердження позивача, що будівлі та споруди, які йому належать, відносяться до групи "Будівлі промисловості та склади" ДК 018-2000, є безпідставним.

Крім того, зареєстровані відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень будівлі та споруди, які належать позивачу, не віднесені до жодного з підрозділів та відповідних підкласів ДК 018-2000.

Згідно з ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Так, у постанові Верховного Суду від 15.05.2018 у справі №806/2461/17 зазначено, що застосування пункту "є" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України можливе у разі дотримання двох обов`язкових умов, наявність будівель промисловості та їх перебування у власності промислових підприємств.

Відповідно до пп. 266.7.2 п. 266.7 ст. 266 Податкового кодексу України, податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його податкової адреси (місцем реєстрації) до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком).

Але, з 01.01.2018 Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2018 році" від 07.12.2017 № 2245-УІІІ, п. 266.10 ст. 266 ПКУ був доповнений пп. 266.10.3, у відповідності до якого, податкове зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки може бути нараховано за податкові (звітні) періоди (роки) в межах строків, визначених пунктом 102.1 статті 102 цього Кодексу.

Згідно з п. 102.1 ст. 102 Податкового кодексу України, контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня у разі проведення перевірки контрольованої операції відповідно до статті 39 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної пунктом 133.4 статті 133 цього Кодексу, та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов`язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов`язання (в тому числі від нарахованої пені), а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.

Отже, контролюючий орган відповідно до положень Податкового кодексу України, прийняв у визначений строк оскаржувані податкові повідомлення-рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Враховуючи вищевикладене, позивачем не доведено підстави для скасування податкових повідомлень-рішень, оскільки вказані будівлі та споруди не перебувають у власності підприємства та за законодавством України є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки.

Безпідставними є твердження позивача про те, що Конотопською міською радою не було винесено жодного рішення, яким встановлено ставку податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, оскільки рішення Конотопської міської ради про встановлення ставки податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки для об`єктів житлової та нежитлової нерухомості на 2015-2017 роки, яка склала 0,25 відсотка до розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року на 1 кв.м., оприлюднені на офіційному веб-сайті.

Таким чином, у суду відсутні підстави для визнання дій Головного управління ДФС у Сумській області протиправними щодо винесення податкових повідомлень - рішень про сплату податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки та скасування податкових повідомлень-рішень від 09.08.2018 №15, №16 та №13010832.

З урахуванням відмови у задоволенні позову, суд не розглядає питання про розподіл судових витрат.

Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241- 246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Сумській області про визнання дій протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. Апеляційні скарги до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи подаються через Сумський окружний адміністративний суд.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С.О. Бондар

Повний текст рішення виготовлений 10.05.2019.