Справа № 320/1136/19
Суддя: Василенко Г.Ю.
Дата ухвалення: 2019-04-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 квітня 2019 року № 320/1136/19

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Василенко Г.Ю., розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Київській області про визнання протиправною та скасування вимоги,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДФС у Київській області, в якому просить суд:

- визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДФС у Київській області від 06 листопада 2018 року №Ф-290726-50 про сплату боргу (недоїмки) в сумі 15819,54 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що рішенням Київської обласної кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури №203 від 26.08.2010 йому було видано свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю НОМЕР_1, проте адвокатською діяльністю він не займався та не отримував доходу (гонорару) від такої діяльності. Однак, 21.02.2019 він отримав вимогу про сплату боргу (недоїмки) у сумі 15819,54 грн.

На думку позивача, оскаржувана вимога є необґрунтованою, оскільки адвокатською діяльністю він не займався, доходу не отримував про що інформував відповідача відповідними податковими деклараціями, а отже і обов`язок сплачувати єдиний внесок в нього відсутній.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 19.03.2019 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Відповідач позов не визнав, подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив суд відмовити в задоволенні позову з тих підстав, що згідно з даними інтегрованої картки позивача по єдиному соціальному внеску контролюючим органом в автоматичному режимі збільшено зобов`язання, у зв`язку з чим у позивача утворилась недоїмка у розмірі 15819,54 грн. Відповідач звертає увагу суду, що а ні позовна заява, а ні Єдиний реєстр адвокатів України будь-якої інформації про те, що протягом 2011-2019 років адвокатська діяльність позивача була зупинена не містять. Відповідач стверджує, що позивач не звертався до органів ДФС з заявою за формою № 7-ЄСВ про зняття його з обліку, як платника єдиного внеску, а отже, на момент формування та надіслання вимоги про сплату боргу (недоїмки) був платником єдиного внеску, а тому спірна вимога про сплату боргу (недоїмки) є обґрунтованою, правомірною та законною, винесеною у відповідності до вимог законодавства та з додержанням строків. Крім того відповідач зазначає, що у період з 2017 року по день написання відзиву позивач не подавав до контролюючих органів жодної звітності з ЄСВ, а за період з 2017 по 2019 роки ним була подана лише одна податкова декларація про майновий стан і доходи - 22.03.2019 за 2018 рік.

Учасники справи з клопотанням про розгляд справи у судовому засіданні до суду не звертались.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 є адвокатом, що підтверджується свідоцтвом про право на заняття адвокатською діяльністю НОМЕР_1, виданим 26.08.2010 на підставі рішення Київської обласної кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури №203 від 26.08.2010.

Згідно з даними АІС "Облік платників податків" ІС "Податковий блок" позивач 10.03.2011 був взятий на облік в контролюючих органах як фізична особа, яка займається незалежною професійною діяльністю. З 03.10.2014 позивач зареєстрований за №0490 як платник ЄСВ (особа, яка проводить незалежну професійну діяльність).

Судом встановлено, що станом на 31.10.2018 згідно інформаційної картки платника по коду класифікації доходів бюджету 71040000 "для фізичних осіб підприємців, у тому числі які обрали спрощену систему оподаткування та осіб, які проводять незалежну професійну діяльність" за позивачем рахувалась заборгованість у сумі 15819,54 грн. як недоїмка за єдиним внеском на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, витяги з якої долучені до матеріалів справи.

Головним управлінням ДФС у Київській області сформовано та направлено на адресу позивача вимогу від 06.11.2018 №Ф-290726-50 про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування станом на 31.10.2018 в розмірі 15819,54 грн., з якої недоїмка складає 15819,54 грн.

Вважаючи безпідставним нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове соціальне страхування, а вимогу про сплату такою, що підлягає скасуванню, позивач звернувся з позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до підпункту 14.1.226 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, самозайнята особа - платник податку, який є фізичною особою - підприємцем або провадить незалежну професійну діяльність за умови, що така особа не є працівником в межах такої підприємницької чи незалежної професійної діяльності.

Незалежна професійна діяльність - участь фізичної особи у науковій, літературній, артистичній, художній, освітній або викладацькій діяльності, діяльність лікарів, приватних нотаріусів, приватних виконавців, адвокатів, арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), аудиторів, бухгалтерів, оцінщиків, інженерів чи архітекторів, особи, зайнятої релігійною (місіонерською) діяльністю, іншою подібною діяльністю за умови, що така особа не є працівником або фізичною особою - підприємцем та використовує найману працю не більш як чотирьох фізичних осіб.

Спеціальним законодавчим актом, що регулює правові відносини нарахування і сплати єдиного внеску є Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08 липня 2010 року № 2464-VI (далі - Закон № 2464) у відповідності до якого видана Інструкція про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затверджена наказом Міністерства фінансів України від 20 квітня 2015 року № 449 зареєстрована в Міністерстві юстиції України 07.05.2015 за № 508/26953 (далі - Інструкція № 449).

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 4 Закону № 2464-VІ платниками єдиного внеску є особи, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності.

Згідно із частинами другою, третьою статті 9 вказаного Закону, обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Обчислення єдиного внеску органами доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом, здійснюється на підставі актів перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску, звітності, що подається платниками до органів доходів і зборів, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суми виплат (доходу), на суми яких (якого) відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Відповідно до частини восьмої вказаної статті Закону № 2464-VІ платники єдиного внеску, зазначені у пункті 5 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний рік, до 1 травня наступного року. Періодом, за який платники єдиного внеску подають звітність до органу доходів і зборів (звітним періодом), є календарний місяць, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини першої статті 4 цього Закону, для яких звітним періодом є календарний рік. У разі державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця її останнім звітним періодом є період з дня закінчення попереднього звітного періоду до дня державної реєстрації припинення підприємницької діяльності такої фізичної особи. Платники єдиного внеску, зазначені у пункті 5 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний рік, до 1 травня наступного року.

Періодом, за який платники єдиного внеску подають звітність до органу доходів і зборів (звітним періодом), є календарний місяць, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини першої статті 4 цього Закону, для яких звітним періодом є календарний рік. У разі державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця її останнім звітним періодом є період з дня закінчення попереднього звітного періоду до дня державної реєстрації припинення підприємницької діяльності такої фізичної особи.

У підпункті 2 пункту 1 статті 7 Закону № 2464-VІ зазначено, що єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника (ч. 12 ст. 9 Закону № 2464-VІ).

Особи, які провадять незалежну професійну діяльність, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний рік, до 01 травня наступного року (абзац четвертий частини восьмої статті 9 Закону № 2464-VІ у редакції, що діяла до 10.10.2017 року).

Особи, які провадять незалежну професійну діяльність, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок (абзац третій частини восьмої статті 9 Закону № 2464-УІ із змінами, внесеними згідно із Законом України від 28.12.2014 р. N 77-VІІІ, у редакції Закону України від 03.10.2017 р. N 2148-VІІІ).

Відповідно до п. 2 ст. 25 Закону № 2464-VІ, у разі виявлення своєчасно не сплачених сум страхових внесків платники єдиного внеску зобов`язані самостійно обчислити ці внески і сплатити їх з нарахуванням пені в порядку і розмірах, визначених цією статтею.

Згідно п. 4 ст. 25 Закону № 2464-VІ, орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Відповідно до ч. 3 розділу VI Інструкції № 449, вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів на суму боргу, що перевищує 10 гривень. Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом.

Згідно aз ч. 4 розділу VI Інструкції № 449 вимога про сплату боргу (недоїмки формується на підставі актів документальних перевірок, звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з інформаційної системи органу доходів і зборів за формою згідно з додатком 7 до цієї Інструкції (для платника - фізичної особи). Після формування вимоги про сплату боргу (недоїмки) та внесення даних до відповідного реєстру вимога надсилається (вручається) платнику.

Враховуючи викладене, суд вважає, що відповідачем в зв`язку з наявністю у позивача станом на 31 жовтня 2018 року недоїмки зі сплати єдиного внеску в загальному розмірі 15819,54 грн. було правомірно сформовано та надіслано вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 06.11.2018 року № Ф-290726-50.

Суд не бере до уваги посилання позивача на протиправність вимоги у зв`язку з тим, що він не здійснював адвокатської діяльності, не отримував доходу від неї, з огляду на наступне.

Так, в позовній заяві позивач зазначає, що з моменту отримання свідоцтва на право зайняття адвокатською діяльністю (2010 рік) не працював в якості адвоката.

Водночас, суд звертає увагу суду на те, що ОСОБА_1 не пройшов необхідну процедуру зняття з обліку платників єдиного соціального внеску ані в органах ДФС, ані в органах Пенсійного фонду України.

Зняття з обліку фізичних осіб, які здійснюють незалежну професійну діяльність, як платників податків і зборів, відбувалось у відповідності з наказом Міністерства фінансів України від 09.12.2011 № 1588 «Про затвердження Порядку обліку платників податків і зборів» (далі - Порядок № 1588).

Згідно із пп. 11.18.2 п. 11.18 розділу XI Порядку № 1588, фізичні особи, які здійснюють незалежну професійну діяльність знімаються з обліку після припинення такої незалежної діяльності, за наявності документально підтвердженої інформації відповідного державного органу, що реєструє таку діяльність або видає документи про право на заняття такою діяльністю (свідоцтва, дозволи, сертифікати тощо), та поданих до контролюючого органу за основним місцем обліку разом з заявою за формою N 8-ОПП, дата якої фіксується в журналі за формою N 6-ОПП.

Зняття з обліку фізичних осіб, які здійснюють незалежну професійну діяльність, як платників єдиного внеску, на сьогодні відбувається згідно з наказом Міністерства фінансів України від 24.11.2014 № 1162 «Про затвердження Порядку обліку платників єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та Положення про реєстр страхувальників» (далі - Порядок № 1162).

Відповідно до п. 1 розділу V Порядку № 1162, у разі прийняття відповідними органами (особами) рішення про ліквідацію, припинення діяльності платників єдиного внеску, на яких не поширюється дія Закону № 755, платник єдиного внеску зобов`язаний у десятиденний строк з дня прийняття відповідного рішення подати до контролюючого органу заяву про зняття з обліку платника єдиного внеску за формою № 7-ЄСВ згідно з додатком 5 до цього Порядку та копії таких документів: розпорядчого документа (рішення) власника або органу, уповноваженого на те засновницькими документами про ліквідацію; розпорядчого документа про утворення ліквідаційної комісії; розпорядчого документа про припинення незалежної професійної діяльності фізичної особи.

Питання зайняття адвокатською діяльністю регулюються Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05 липня 2012 року № 5076-VI (далі - Закон № 5076-VI), згідно зі статтею 13 якого, адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, є самозайнятою особою. Адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, може відкривати рахунки в банках, мати печатку, штампи, бланки (у тому числі ордера) із зазначенням свого прізвища, імені та по батькові, номера і дати видачі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю.

Відповідно до пункту 1 частини першої частини третьої статті 31 Закону № 5076-VI, право на заняття адвокатською діяльністю зупиняється у разі подання адвокатом заяви про зупинення адвокатської діяльності. Право на заняття адвокатською діяльністю зупиняється: з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої цієї статті, - з дня подання раді адвокатів регіону за адресою робочого місця адвоката відповідної заяви адвоката.

Положеннями статті 32 Закону № 5076-VI встановлено підстави, за наявності яких припиняється право на заняття адвокатською діяльністю шляхом анулювання свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю.

Позивачем не надано суду жодних доказів того, що він звертався до органів ДФС з заявою за формою № 7- ЄСВ про зняття його з обліку як платника єдиного внеску, а також жодних доказів зупинення чи припинення права на зайняття адвокатською діяльністю, а отже, на момент формування та надіслання вимоги про сплату боргу (недоїмки) ОСОБА_1 був платником єдиного внеску.

Стосовно посилання позивача на правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 05.11.2018 у справі № 820/1538/17, суд зазначає наступне.

Так у зазначеній постанові Верховний Суд надавав оцінку доводам позивача-адвоката, який у встановленому законом порядку зупинив адвокатську діяльність шляхом подачі відповідної заяви, у зв`язку з чим не здійснював відповідної діяльності.

Водночас як було встановлено судом та підтверджується матеріалами справи,- витягом з Єдиного реєстру адвокатів України, з моменту отримання свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю ОСОБА_1 не зупиняв право на заняття адвокатською діяльністю.

Таким чином, правова позиція Верховного Суду, викладена у постанові від 05.11.2018 у справі № 820/1538/17 не підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що відповідач, приймаючи спірну вимогу від 06.11.2018 №Ф-290726-50, діяв відповідно до норм чинного законодавства України, у зв`язку з чим підстави для її скасування відсутні.

Водночас, інших підстав для скасування вказаної вимоги про сплату боргу позивач не зазначив.

Згідно з частиною 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до вимог статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Тобто, ці норми одночасно покладають обов`язок на сторін доводити суду обґрунтованість своїх тверджень або заперечень.

Належних і достатніх доказів, які б спростовували доводи відповідача, позивач під час розгляду справи не надав.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що в задоволенні адміністративного позову слід відмовити.

Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 143, 242-246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

Відмовити у задоволенні адміністративного позову.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Суддя Василенко Г.Ю.