Справа № 200/12723/18-а
Суддя: Сіваченко Ігор Вікторович
Дата ухвалення: 2019-05-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2019 року справа №200/12723/18-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Сіваченка І.В., суддів: Блохіна А.А., Міронової Г.М., розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 25 березня 2019 року (повне судове рішення складено 25 березня 2018 року у м. Слов'янську) у справі № 200/12723/18-а (суддя в І інстанції Тарасенко І.М.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області про визнання наказу № 332-сг від 10.10.2014 таким, що не втратив чинність,

У С Т А Н О В И В:

В листопаді 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області (далі - Управління) про визнання наказу № 332-сг від 10.10.2014 таким, що не втратив чинність.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 25 березня 2019 року адміністративний позов залишено без розгляду з підстав, передбачених частиною 3 статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), а саме: пропуску строку на звернення до суду з цим позовом.

Не погодившись з таким судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу місцевого суду та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, посилаючись на порушення останнім норм матеріального та процесуального права. Наголошує, що ухвалу винесено необґрунтовано, без надання аналізу змісту позовної заяви, оцінки предмету обґрунтування позову.

Всі особи, які беруть участь у справі, у судове засідання не прибули, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, тому відповідно до п.2 ч.1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції розглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дійшов висновку про часткове задоволення апеляційної скарги.

Місцевий суд, залишаючи без розгляду позовну заяву, мотивував своє рішення таким.

Як слідує з заявленого адміністративного позову, його предметом фактично є вимога визнати наказ № 332-сг від 10.10.2014 таким, що не втратив чинність.

Отже, з моменту виникнення спірних відносин, а саме виданням наказу Управління № 2825-СГ від 19.12.2017 пройшло більше року.

Місцевий суд зазначив, що позивач не надав жодного доказу, який би підтверджував неможливість звернення до суду із позовом в межах строків, які визначені КАС України.

Згідно матеріалів справи, позивач звернувся із позовом до суду у листопаді 2018 року.

На виконання ухвали місцевого суду, 20 березня 2019 року позивач надав суду клопотання про поновлення строку звернення до суду з вищевказаним позовом.

В обґрунтування клопотання про поновлення строку позивач зазначив, що після прийняття Верховною Радою України 02.06.2015 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо визначення складу, змісту та порядку погодження документації із землеустрою» він не звертався за наданням роз'яснення до Головного управління щодо анулювання пункту 2 в наказі № 332-сг про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою, вважаючи, що прийняття даного Закону України і є автоматичним анулюванням вимог пункту 2 наказу № 332-сг. Крім того, позивач зазначив, що 19.12.2017 Головним управлінням Держгеокадастру у Донецькій області було видано Наказ № 2825-СГ від 19.12.2017, предметом якого було внесення до наказу № 332-сг від 10.10.2014 «Про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою громадянину ОСОБА_1 » у пункті 2 цього наказу фраза «протягом року» була виключена. Позивач також зазначив, що він не міг вчасно звернутися до Тельманівської райдержадміністрації, оскільки адміністрацію в ній здійснювали незаконні збройні формування. Враховуючи викладене, позивач просив поновити строк звернення до адміністративного суду, пропущений з поважних причин.

Не даючи аналізу законності ухвали місцевого суду про залишення позову без розгляду та дотримання позивачем процесуальних строків на звернення до суду, колегія суддів виходить з таких міркувань.

Відповідно до частини другої статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно з ч.1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом:

1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень;

2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень;

3) визнання дій суб'єкта владних повноважень протиправними та зобов'язання утриматися від вчинення певних дій;

4) визнання бездіяльності суб'єкта владних повноважень протиправною та зобов'язання вчинити певні дії;

5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб'єкта владних повноважень;

6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб'єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

За визначенням пункту 7 частини першої статті 4 КАС України суб'єктом владних повноважень є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Згідно з пунктами 1 і 3 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження; спорах між суб'єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень.

Таким чином, визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є наявність публічно-правового спору, тобто спору, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції і який виник у зв'язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Аналізуючи зміст наведених вище правових норм та тих вимог, які ставить перед судом позивач, апеляційний суд зазначає таке.

У своєму позові позивач просить суд визнати наказ Управління від 10.10.2014 № 332-сг таким, що не втратив чинність.

Пунктом 2 зазначеного наказу громадянина ОСОБА_1 зобов'язано протягом року забезпечити:

- розробку та погодження в установленому законом порядку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки;

- розробку та подання на затвердження у встановленому законом порядку технічної документації з нормативної грошової оцінки земельної ділянки;

- подання погодженого проекту землеустрою та витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки до Головного управління (а.с.6).

З наявних в матеріалах справи доказів судом встановлено, що 19 грудня 2017 відповідачем прийнято наказ № 2825-сг «Про внесення змін до наказу Головного управління від 10.10.2014 № 332-сг», яким внесено такі зміни у наказі від 10.10.2014 № 332-сг: у пункті 2 «протягом року» виключити (а.с.7).

В подальшому, висновком про розгляд проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки від 12 червня 2018 року № 3803 Головного Управління Держгеокадастру у Миколаївській області зазначені такі зауваження та пропозиції до проекту землеустрою Демчишина А.І.:

«При внесені змін в п. 2 наказу Головного управління Дерземагенства у Донецькій області від 10.10.2014 № 332-сг не враховано пункт 3 (у разі невиконання вимог п.2 вважати цей наказ таким, що втратив чинність)» (а.с.9 зворот).

Отже, цим висновком не погоджено проект землеустрою.

Відтак, колегія суддів вважає, що належним способом захисту є саме скасування зазначеного висновку. Саме по собі визнання наказу таким, що не втратив чинність, не відновить прав позивача, які він вважає порушеними, тобто, не призведе до реального й ефективного захисту прав позивача.

При цьому, оскільки підставою для не погодження Головним Управлінням Держгеокадастру у Миколаївській області проекту землеустрою позивача визначено втрату чинності наказу Головного управління Дерземагенства у Донецькій області від 10.10.2014 № 332-сг, встановлення цього юридичного факту повинно бути предметом дослідження та підставою для задоволення (незадоволення) позову в справі про оскарження висновку про розгляд проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки від 12 червня 2018 року № 3803 Головного Управління Держгеокадастру у Миколаївській області.

Як зазначено вище, норми КАС України не передбачають можливості звернення до адміністративного суду з позовом про визнання (встановлення) рішення суб'єкта владних повноважень таким, що втратив (не втратив) чинність.

Крім того, безпосередньо позивачем визнано, що порушення його прав відбулось саме з моменту прийняття висновку про розгляд проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки № 3803, який було оприлюднено 12.06.2018, та просив місцевий суд обраховувати шестимісячний строк для звернення до суду саме з цієї дати.

Разом із цим, колегія суддів вважає, що у цій справі поняття «спір, який не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства» щодо вказаних позовних вимог слід тлумачити як поняття, що стосується тих спорів, які не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства, і тих, які взагалі не підлягають судовому розгляду. А тому зазначені вище вимоги не можуть бути вирішені в жодній юрисдикції.

Таким чином, вимоги позивача про визнання наказу таким, що не втратив чинність, взагалі не підлягають судовому розгляду.

Аналогічні по своїй суті висновки викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2019 року в справі № 820/3713/17 (номер в Єдиному Державному реєстрі судових рішень - 80555767).

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково.

Згідно із частиною першою статті 319 КАС України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.

Порушення правил юрисдикції адміністративних судів, встановлених статтею 19, є обов'язковою підставою для скасування рішення із закриттям провадження незалежно від доводів апеляційної скарги.

Згідно до п. 1 ч. 1 ст. 238 КАС України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Оскільки місцевий суд помилково розглянув справу у порядку адміністративного судочинства, то відповідно до пункту 1 частини першої статті 238, частини першої статті 319 КАС України, ухвалене у справі судове рішення підлягає скасуванню, а провадження в адміністративній справі - закриттю.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 238, п. 3 ч. 1 ст. 315, ч. 1 ст. 319 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 25 березня 2019 року у справі № 200/12723/18-а - скасувати, а провадження у справі - закрити.

Повне судове рішення - 14 травня 2019 року.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати прийняття та відповідно до ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України може бути оскаржена до Верхового Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Колегія суддів І. В. Сіваченко

А. А. Блохін

Г.М. Міронова