Справа № 826/7074/18
Суддя: Катющенко В.П.
Дата ухвалення: 2019-05-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

11 травня 2019 року м. Київ№ 826/7074/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: судді Катющенка В.П., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та виклику учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Відділу з питань реєстрації місця проживання Деснянської РДА (02660, м. Київ, пр-т Маяковського, 29), треті особи: ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ), ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 ) про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом, у якому просить суд:

- визнати протиправним рішення Відділу з питань реєстрації місця проживання Деснянської РДА від 16.05.2018, яким відмовлено у реєстрації ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 ;

- зобов`язати Відділ з питань реєстрації місця проживання Деснянської РДА зареєструвати ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що у 2016 році він разом з дружиною по договору міни обміняли належне їм майно на нерухому власність 7/12 часток квартири за адресою: АДРЕСА_1. Пояснив, що за рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 22.07.2008 його сім`я користується кімнатою, площею 20,2 кв.м, а місця загального користування залишаються у спільному користуванні зі співвласником інших 5/12 часток квартири - ОСОБА_2 Зазначив, що співвласник квартири - ОСОБА_2 не надає згоду на реєстрацію місяця проживання позивача у вказаній квартирі. Позивач звернувся до відповідача з заявою, проте останній відмовив у реєстрації місця проживання, керуючись статтею 358 Цивільного кодексу України. Аналізуючи положення Цивільного кодексу України, Житлового кодексу України, Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" та враховуючи, що позивач та його сім`я проживають за даною адресою, сплачують рахунки за житлово-комунальні послуги окремо від співвласниці ОСОБА_2 , позивач вважає, що при прийнятті спірного рішення відповідач перевищив надані йому повноваження.

Ухвалою суду від 24.05.2018 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі № 826/7074/18 та встановлено відповідачу та третім особам строк для подання до суду відповідної заяви по суті.

04.06.2018 до суду від представника відповідача ОСОБА_4 . надійшов відзив на позовну заяву, у якому остання просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог. Пояснила, що відсутність згоди співвласника житла унеможливлює реєстрацію місця проживання особи в такому приміщенні.

07.06.2018 третьою особою ОСОБА_3 подано до суду пояснення, у яких остання підтримала позовні вимоги.

Ухвала про відкриття провадження у справі, відповідно до статті 251 Кодексу адміністративного судочинства України, вважається врученою ОСОБА_2 , проте, у встановлений судом строк остання пояснень щодо позову не надала.

Вивчивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

16.05.2018 ОСОБА_1 звернувся до Відділу з питань реєстрації місця проживання Деснянської РДА з заявою про реєстрацію місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

Проте, 16.05.2018 Відділ з питань реєстрації місця проживання Деснянської РДА відмовив у задоволенні заяві позивача на підставі статті 358 Цивільного кодексу України та пункту 18 постанови Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 № 207.

Не погодившись з відмовою відповідача, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Так, статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 № ETS N 005, ратифікованої Верховною Радою України 17.07.1997, проголошено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у пункті 24 рішення від 20.07.2006 у справі "Сокуренко і Стригун проти України" зазначив, що фраза "встановлений законом" поширюється не лише на правову основу самого існування суду, але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Термін "судом, встановленим законом" у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Згідно з частиною першою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Приписами пункту 1 частини першої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

За визначенням статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України публічно-правовий спір - спір, у якому:

хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або

хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або

хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

З аналізу наведених норм вбачається, що при вирішенні питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду справ недостатньо застосовувати виключно формальний критерій - визначення суб`єктного складу спірних правовідносин, адже визначальною ознакою для правильного вирішення спору є характер правовідносин, з яких виник спір.

Так, визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Разом з тим, приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило, майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин. Спір є приватноправовим також у тому випадку, якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Як вбачається з позовної заяви, ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, направленим на захист порушеного права користування квартирою АДРЕСА_1 , оскільки співвласник квартири не надає згоду на реєстрацію місця проживання позивача у вказаній квартирі.

Встановлені обставини свідчать про те, що даний позов подано на поновлення порушеного права ОСОБА_1 у сфері житлових відносин, вирішенню якого передує спір між співвласниками житлового приміщення.

За правилами частини першої статті 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Враховуючи наведене та те, що спір про реєстрацію місця проживання позивача може впливати на майнові права та інтереси третіх осіб у цій справі, суд, незважаючи на участь у спорі суб`єкта владних повноважень, дійшов висновку про те, що даний спір не є публічно-правовим, а має вирішуватися судами за правилами цивільного судочинства.

Аналогічний висновок щодо застосування норм процесуального права у подібних відносинах викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.02.2019 у справі № 826/15089/17.

При цьому судом враховується, що договір міни від 23.09.2016, на який посилається позивач, укладено між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 , а не з позивачем.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

З урахуванням зазначеного, суд дійшов висновку про наявність підстав для закриття провадження у даній справі.

Відповідно до статті 239 Кодексу адміністративного судочинства України якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої статті 238 цього Кодексу, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ.

На виконання вимог наведеної норми, суд роз`яснює позивачеві, що даний спір підлягає вирішенню за правилами цивільного судочинства судом загальної юрисдикції.

У разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається. Наявність ухвали про закриття провадження у зв`язку з прийняттям відмови позивача від позову не позбавляє відповідача в цій справі права на звернення до суду за вирішенням цього спору.

Керуючись статтями 238, 239, 243, 248, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

У Х В А Л И В:

Закрити провадження в адміністративній справі № 826/7074/18 за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Відділу з питань реєстрації місця проживання Деснянської РДА (02660, м. Київ, пр-т Маяковського, 29), треті особи: ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ), ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 ) про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити дії.

Ухвала набирає законної сили відповідно до статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до частини другої статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України ухвала суду про закриття провадження у справі може бути оскаржена. Згідно з частиною першою статті 295 та частиною першою статті 297 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення, з урахуванням підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону № 2147-VIII.

Суддя В.П. Катющенко