Справа № 640/2263/19
Суддя: Шевченко Н.М.
Дата ухвалення: 2019-05-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про закриття провадження у справі

08 травня 2019 року м. Київ№ 640/2263/19
Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: головуючого судді Шевченко Н.М., розглянувши у письмовому порядку за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін клопотання представника третьої особи про закриття провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до державного реєстратора філії Комунального підприємства Київської обласної ради «Готово» міста Києва Петришина Василя Михайловича, третя особа - ОСОБА_3, про визнання протиправним та скасування рішення,

У С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_1) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до державного реєстратора філії Комунального підприємства Київської обласної ради «Готово» міста Києва Петришина Василя Михайловича (далі по тексту - відповідач), третя особа - ОСОБА_3 (далі по тексту - третя особа, ОСОБА_3), в якому просив:

- визнати протиправними та скасувати рішення державного реєстратора філії Комунального підприємства Київської обласної ради «Готово» міста Києва Петришина Василя Михайловича №44036532 від 14.11.2018 щодо державної реєстрації належного ОСОБА_1 нерухомого майна, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 51,1 кв.м.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 15.02.2019 відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

26.04.2019 до відділу документального обігу, контролю та забезпечення розгляду звернень громадян (канцелярії) суду від третьої особи надійшло клопотання про закриття провадження у справі.

Вказане клопотання обґрунтовано тим, що спір у даній справі має приватно-правовий характер, оскільки виник з договору іпотеки, тобто цивільної угоди, з огляду на що спір не може бути розглянутий в порядку адміністративного судочинства. Крім того, наголошено на тому, що спірні правовідносини виникли між учасниками справи (здебільшого між позивачем та третьою особою), у зв'язку з невиконанням договірних зобов'язань і реалізацією прав іпотекодержателя на предмет іпотеки - квартири, а отже, існує спір про право.

Суд, дослідивши матеріали справи та розглянувши клопотання третьої особи про закриття провадження у справі, зазначає наступне.

Як убачається з матеріалів справи, 20.03.2018 на підставі договору №115К про відступлення (купівлі-продажу) права вимоги за договором про іпотечний кредит №3.07071396 від 16.07.2007, укладеного між ОСОБА_1, ОСОБА_4 та ЗАТ «Міжнародний іпотечний Банк», правонаступником якого є ПАТ «ПтБ», та додатковими угодами до нього, а також іпотечним договором №3.07071396 від 16.07.2007, укладеного в забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, право вимоги за кредитним договором та договором іпотеки зазначеними вище перейшло до ОСОБА_3.

Відповідно до іпотечного договору №3.07071396 від 16.07.2007, укладеного між ОСОБА_1, ОСОБА_5 та ЗАТ «Міжнародний іпотечний Банк», посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Малиновською О.Ю. за реєстровим №2374, ОСОБА_1 і ОСОБА_5 передали в іпотеку житлову нерухомість, а саме квартиру АДРЕСА_1, загальна площа 51,10 кв.м.

02.04.2018 позивач отримав вимогу від 21.03.2018 про усунення порушень та повернення заборгованості за договором про іпотечний кредит №3.07071396 від 16.07.2018, відповідно до даних якої ОСОБА_3 повідомила, що станом на 20.03.2018 існує заборгованість перед кредитором за договором про іпотечний кредит №3.07071396 від 16.07.2007.

22.11.2018 позивач отримав лист-вимогу про виселення із приміщення, відповідно до якого з 14.11.2018 право власності на квартиру АДРЕСА_1 належить ОСОБА_3 на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень Філії комунального підприємства Київської обласної ради «Готово» м. Києва №44036532, а тому, керуючись ст. 40 Закону України «Про іпотеку», позивач повинен у 30-денний строк з дня отримання даного листа-вимоги виселитися та знятися з реєстрації з вказаної вище квартири.

Незгода позивача із вищевказаним рішенням державного реєстратора філії Комунального підприємства Київської обласної ради «Готово» міста Києва Петришина Василя Михайловича №44036532 від 14.11.2018 зумовила його звернення до суду з відповідним позовом.

Вивчивши матеріали справи, оцінивши обставини, викладені у клопотанні про закриття провадження у справі, суд вважає що клопотання третьої особи про закриття провадження у справі підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Так, ч.ч. 1, 2 ст. 55 Конституції України передбачено, що рішення, прийняті суб'єктами владних повноважень, дії, вчинені ними під час здійснення управлінських функцій, а також невиконання повноважень, встановлених законодавством (бездіяльність), можуть бути оскаржені до суду.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у справі «Zand v. Austria» від 12.10.1978 вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у ч. 1 ст. 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з <…> питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів <…>». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

У рішенні від 20.07.2006 у справі «Сокуренко і Стригун проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність.

У п. 3 ч. 1 ст. 4 Кодексу адміністративного судочинства України міститься визначення адміністративний суд, згідно з яким це суд, до компетенції якого цим Кодексом віднесено розгляд і вирішення адміністративних справ.

Отже, належним та компетентним судом у розумінні процесуального закону є суд, який розглядає та вирішує справу за позовною заявою, поданою із дотриманням правил територіальної, інстанційної та предметної підсудності.

Приписами ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 19 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Варто зазначити, що не допускається поширення юрисдикції адміністративних судів на той чи інший спір тільки тому, що відповідачем у справі є суб'єкт владних повноважень, а предметом розгляду - акт індивідуальної дії.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Водночас, приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, зазвичай майнового, конкретного суб'єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб'єктів владних повноважень.

За правилами ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Ураховуючи те, що спірні правовідносини виникли між учасниками справи (здебільшого між позивачем та третьою особою) у зв'язку з невиконанням договірних зобов'язань, а отже, існує спір про право, що виключає можливість розгляду цієї справи за правилами адміністративного судочинства. Такий спір суди мають вирішувати за правилами Цивільного процесуального кодексу України.

Аналогічний правовий висновок щодо визначення юрисдикції адміністративних судів міститься у постановах Великої Палати Верховного Суду у справі № 817/1048/16 від 04.04.2018 та у справі № 826/19487/14 від 29.05.2018, у справі № 810/7008/15 від 05.12.2018, у справі № 810/1701/16 від 12.12.2018.

Так, у зазначених постановах вказано, що ураховуючи те, що спірні правовідносини пов'язані із захистом права власності позивача та з виконанням умов договору іпотеки, Велика Палата Верховного Суду вважає, що цей спір, включаючи вимоги до приватного нотаріуса (державного реєстратора), не є публічно-правовим, а тому має вирішуватися за правилами цивільного судочинства.

Отже, у даній справі заявлено позов на захист приватного інтересу шляхом скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності за третьою особою спірного нерухомого майна. Здійснення такого захисту судом напряму залежить від вирішення питання, кому саме належить право власності на спірне нерухоме майно (нежилі приміщення), і відповідно правомірності набуття такого права.

Таким чином, усунення перешкод у реалізації права власності на спірне майно залежить від вирішення судом питання про правомірність такого права відповідно до норм житлового та цивільного законодавства, а оскаржуване рішення реєстратора є лише наслідком реалізації сторонами у справі прав на спірне нерухоме майно, тобто є похідними вимогами, у зв'язку з чим, ураховуючи суб'єктний склад спірних правовідносин, така справа підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства.

Суд вважає, що спір у цій справі не є публічно-правовим і не належить до юрисдикції адміністративних судів, оскільки спірні правовідносини стосуються права учасників справи на об'єкт нерухомого майна, а позовні вимоги у зазначеній справі спрямовані на захист цивільного права позивача.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства (п. 1 ч. 1 ст. 238 КАС України).

Якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої п. 1 ч. 1 ст. 238 цього Кодексу, суд повинен роз'яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ (ч.1 ст. 239 КАС України).

Суд роз'яснює позивачу, що розгляд даних позовних вимог має здійснюватися місцевим судом за правилами, встановленими Цивільним процесуальним кодексом України.

У разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Керуючись статтями 238, 239, 241 - 243, 248, 256, 293 - 297 Кодексу адміністративного судочинства України,

У Х В А Л И В:

1. Клопотання ОСОБА_3 про закриття провадження у справі задовольнити.

2. Провадження у справі №640/2263/19 за позовом ОСОБА_1 до державного реєстратора філії Комунального підприємства Київської обласної ради «Готово» міста Києва Петришина Василя Михайловича, третя особа - ОСОБА_3, про визнання протиправним та скасування рішення закрити.

Ухвала набирає законної сили відповідно до ст. 256 КАС України та може бути оскаржена за правилами, встановленими ст.ст. 293 - 297 Кодексу адміністративного судочинства України відповідно.

Суддя Н.М. Шевченко