Справа № 320/5668/18
Суддя: Журавель В.О.
Дата ухвалення: 2019-05-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 травня 2019 року м. Київ справа № 320/5668/18

Суддя Київського окружного адміністративного суду Журавель В.О., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фоззі-Фуд" до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби України про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю "Фоззі-Фуд" (далі - позивач) з позовом до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби України (далі - відповідач) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 25 липня 2018 р. № і №.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що підставою для прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень був помилковий висновок податкового органу про неправильне визначення позивачем під час митного оформлення коду УКТЗЕД товару. Позивач зазначив, що у відповідача відсутнє право здійснювати документальні перевірки дотримання вимог законодавства України з питань державної митної справи, а код УКТЗЕД визначено позивачем правильно. Просить ці податкові повідомлення-рішення скасувати.

Ухвалою судді Київського окружного адміністративного суду від 30 жовтня 2018 р. відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

23 жовтня 2018 р. від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній позову не визнав, у його задоволенні просив відмовити. Стверджує, що позивачем під час здійснення митного оформлення товару було невірно визначено код УКТЗЕД товару, що призвело до заниження податкових зобов`язань з ввізного мита та податку на додану вартість. Зазначає, що відповідач наділений повноваженнями здійснювати перевірки відповідно до наказу Державної фіскальної служби та положень Митного кодексу України.

27 грудня 2018 р. від представника позивача до суду надійшла відповідь на відзив. Зазначає, що у відповідача відсутнє право здійснювати документальні перевірки дотримання вимог законодавства України з питань державної митної справи, оскільки відповідач не є центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, не є митницею чи митним постом. Митне оформлення товару позивачем здійснювалося відповідно до установленої практики, яка склалася під час митного оформлення товару та класифікаційних рішень.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 14 січня 2019 р. закрито підготовче провадження та призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 6 лютого 2019 р.

6 лютого 2019 р. представник позивача заявив клопотання про подальший розгляд справи в порядку письмового провадження. Представник відповідача залишив вирішення цього питання на розсуд суду.

У зв`язку заявленим клопотанням представника позивача про розгляд справи в порядку письмового провадження протокольною ухвалою суду від 6 лютого 2019 р. на підставі ч. 3 ст. 194 КАС України вирішено здійснювати судовий розгляд справи у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

У період з 2 липня 2015 р. по 24 січня 2017 р. позивачем ввезено в митному режимі імпорту наступний товар «М`ясо свійських свиней їстівне (задня нога), окіст, сушене, у відрубках: - хамон…». Імпорт цього товару здійснювався згідно з митними деклараціями від 5 серпня 2015 р. №100260002/2015/173106, від 18 серпня 2015 р. №100260002/2015/173382, від 26 серпня 2015 р. №125110010/2015/180019, від 31 серпня 2015 р. №125110010/2015/180076, від 17 вересня 2015 р. №125110010/2015/180282, від 18 вересня 2015р. №125110010/2015/180294, від 29 вересня 2015 р. №125110010/2015/180444, від 9 жовтня 2015 р. №125110010/2015/180566, від 13 жовтня 2015 р. №125110010/2015/180617, від 13 жовтня 2015 р. №125110010/2015/180621, від 20 жовтня 2015 р. №125110010/2015/180724, від 27 жовтня 2015р. №125110010/2015/180841, від 11 листопада 2015р. №125110010/2015/181040, від 18 листопада 2015 р. №125110010/2015/181134, від 23 листопада 2015 р. №125110010/2015/181213, від 25 листопада 2015 р. №125110010/2015/181273, від 8 грудня 2015 р. №125110010/2015/181517, від 18 грудня 2015 р. №125110010/2015/181761, від 17 грудня 2015 р. №125110010/2015/181746, від 23 грудня 2015 р. №125110010/2015/181857, від 20 січня 2016 р. №125150001/2016/700262, від 20 січня 2016 р. №125150001/2016/700254, від 28 січня 2016 р. №125150001/2016/700454, від 2 березня 2016 р. №125150001/2016/701357, від 9 березня 2016 р. №125150001/2016/701478, від 10 березня 2016 р. №125150001/2016/701517, від 7 квітня 2016 р. №125150001/2016/702343, від 18 квітня 2016 р. №125150001/2016/702665, від 25 квітня 2016 р. №125150001/2016/702865, від 26 квітня 2016 р. №125150001/2016/702877, від 5 травня 2016 р. №125150001/2016/703101, від 17 травня 2016 р. №125150001/2016/703374, від 31 травня 2016 р. №125150001/2016/703721, від 9 червня 2016р. №125150001/2016/703917, від 9 червня 2016 р. №125150001/2016/703916, від 22 червня 2016 р. №125150001/2016/704251, від 30 червня 2016 р. №125150001/2016/704427, від 26 липня 2016 р. №125150001/2016/705121, від 29 липня 2016 р. №125150001/2016/705202, від 2 серпня 2016 р. №125150001/2016/705281, від 2 серпня 2016 р. №125150001/2016/705273, від 11 серпня 2016 р. №125150001/2016/705556, від 22 серпня 2016 р. №125150001/2016/705888, від 6 вересня 2016 р. №125150001/2016/706312, від 22 вересня 2016 р. №125150001/2016/706837, від 17 жовтня 2016 р. №125150001/2016/707701, від 24 жовтня 2016 р. №125150001/2016/707967, від 25 жовтня 2016 р. №125150001/2016/707999, від 8 листопада 2016 р. №125150001/2016/708529, від 16 листопада 2016 р. №125150001/2016/708851, від 16 листопада 2016 р. №125150001/2016/708855, від 13 грудня 2016 р. №125150001/2016/710053, від 16 грудня 2016 р. №125150001/2016/710260, від 16 січня 2017 р. №125150001/2017/700273, від 23 січня 2017 р. №125150001/2017/700501, від 24 січня 2017 р. №125150001/2017/700530. Товар розмитнювався за кодом УКТЗЕД 1602 41 10 00 із застосуванням ставки мита у розмірі 7,5%.

Київська митниця ДФС здійснювала митний контроль та митне оформлення товарів за вищезазначеними митними ставками та кодом УКТЗЕД. Судом встановлено, що за наслідком здійснення митного контролю та митного оформлення товарів у митних органів, зокрема у Київської міської митниці ДФС та Київської митниці ДФС, були відсутні будь-які зауваження щодо правильності визначення коду УКТЗЕД товару, а тому товар був випущений у вільний обіг.

Судом встановлено, що Офісом великих платників податків Державної фіскальної служби України згідно з пунктом 1 частини 2 статті 351 Митного кодексу України на підставі наказу Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби України від 29 травня 2018 р. № 999 «Про проведення документальної невиїзної перевірки ТОВ «ФОЗЗІ-ФУД» робочою групою посадових осіб відповідача проведено документальну невиїзну перевірку ТОВ «ФОЗЗІ-ФУД», , з питань правильності класифікації згідно із УКТЗЕД товарів, щодо яких проведено митне оформлення за митними деклараціями у період з 2 липня 2015 р. по 24 січня 2017 р.

За результатами перевірки складено Акт від 27 червня 2018 р. № н28/18/28-10-14-09/ «Про результати документальної невиїзної перевірки ТОВ «ФОЗЗІ-ФУД» () з питань правильності класифікації згідно із УКТ ЗЕД товарів, щодо яких проведено митне оформлення за митними деклараціями у період з 2 липня 2015 р. по 24 січня 2017 р.».

Перевіркою з питань правильності класифікації згідно із УКТЗЕД товарів, по яких проведено митне оформлення за МД «М`ясо свійських свиней їстівне (задня нога), окіст, сушене, у відрубках: - Хамон….» - за товарною під категорією 1602 41 10 00 встановлено порушення позивачем вимог:

- Закону України від 19 вересня 2013 р. №584-VII «Про митний тариф України» та пп. г п. 5 ч. 8 ст. 257 МКУ щодо невірної класифікації товарів та заниження ставки мита (замість товарної категорії 0210 11 31 00 (ставка ввізного мита 2015 р. - 20 %; пільгова для ЄС 2016 р. - 17,5%; пільгова для ЄС 2017 р. - 15%), застосовано товарну підкатегорію 1602 41 10 00 (ставка ввізного мита 2015 р. - 10%; пільгова для ЄС 2016 р. - 8,8%; пільгова для ЄС - 7,5%)), що призвело до заниження податкового зобов`язання з ввізного мита на загальну суму 1 136 917 грн. 59 коп.;

- п. 187.8 ст. 187 та п. 190.1 ст. 190 Податкового кодексу України щодо заниження бази оподаткування податку на додану вартість на суму ввізного мита, у зв`язку з чим занижено податкове зобов`язання з ПДВ на суму 227 383 грн. 49 коп.

Позивач, не погодившись із висновками Акту перевірки від 27 червня 2018 р., подав заперечення на нього, яке залишено без задоволення.

30 липня 2018 р. позивачем отримало податкові повідомлення-рішення:

- № від 25 липня 2018 р. форми «Р» про збільшення суми грошового зобов`язання за платежем мито на товари, що ввозяться на територію України суб`єктами господарювання на підставі пп. 54.3.6 п. 54.3 ст. 54, п. 123.1 ст. 123 ПКУ за порушення вимог пп. г п. 5, ч. 8, ст. 257 Митного кодексу України на суму 1 614 818 грн. 45 коп., в т.ч. 1 076 545 грн. 54 коп. за основним платежем, 538 272 грн. 91 коп. за штрафними (фінансовими) санкціями;

- № від 25 липня 2018 р. форми «Р» про збільшення суми грошового зобов`язання з податку на додану вартість із ввезених на територію України товарів на підставі пп. 54.3.6 п. 54.3 ст. 54, п. 123.1 ст. 123 ПКУ за порушення вимог п. 190.1, ст.190 розділу V Податкового кодексу України на суму 322 963 грн. 78 коп., в т.ч. 215 309 грн. 09 коп. за основним платежем, 107 654 грн. 69 коп. за штрафними (фінансовими) санкціями.

1 серпня 2018 р. позивачем подано скаргу до Державної фіскальної служби України на податкові повідомлення-рішення № та № , які винесено відповідачем.

Рішенням Державної Фіскальної служби України про результати розгляду скарги від 28 вересня 2018 р. № 31767/6/99-99-11-03-03-25 податкові повідомлення-рішення Офісу великих платників податку ДФС від 25 липня 2018 р. № та № залишено без змін, а скаргу позивача від 1 серпня 2018 б/н - без задоволення.

Позивач вважає оскаржувані податкові повідомлення-рішення протиправними, у зв`язку з цим звернувся до суду.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 69 Митного кодексу України органи доходів і зборів здійснюють контроль правильності класифікації товарів, поданих до митного оформлення, згідно з УКТ ЗЕД.

Згідно з вимогами ч. 3 ст. 69 Митного кодексу України на вимогу посадової особи органу доходів і зборів декларант або уповноважена ним особа зобов`язані надати усі наявні відомості, необхідні для підтвердження заявлених ними кодів товарів, поданих до митного оформлення, а також зразки таких товарів та/або техніко-технологічну документацію на них.

Частини 4 ст. 69 Митного кодексу України передбачають, що у разі виявлення під час митного оформлення товарів або після нього порушення правил класифікації товарів орган доходів і зборів має право самостійно класифікувати такі товари.

Як убачається з ч. 6 ст. 69 Митного кодексу України штрафи та інші санкції за несплату митних платежів та за інші порушення, виявлені у зв`язку з неправильною класифікацією товарів, застосовуються органами доходів і зборів виключно у разі, якщо прийняте органом доходів і зборів рішення про класифікацію цих товарів у складному випадку було прийнято на підставі поданих заявником недостовірних документів, наданої ним недостовірної інформації та/або внаслідок ненадання заявником всієї наявної у нього інформації, необхідної для прийняття зазначеного рішення, що суттєво вплинуло на характер цього рішення.

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 69 Митного кодексу України під складним випадком класифікації товару розуміється випадок, коли у процесі контролю правильності заявленого декларантом або уповноваженою ним особою коду товару виникають суперечності щодо тлумачення положень УКТ ЗЕД, вирішення яких потребує додаткової інформації, спеціальних знань, проведення досліджень тощо.

Згідно з вимогами ч. 7 ст. 69 Митного кодексу України рішення органів доходів і зборів щодо класифікації товарів для митних цілей є обов`язковими. Такі рішення оприлюднюються у встановленому законодавством порядку. У разі незгоди з рішенням органу доходів і зборів щодо класифікації товару декларант або уповноважена ним особа має право оскаржити це рішення до органу вищого рівня відповідно до глави 4 цього Кодексу або до суду.

Наказом Міністерства фінансів України від 30 травня 2012 р. №650, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 2 липня 2012 р. за № 1085/21397, затверджено Порядок роботи відділу митних платежів, підрозділу митного оформлення митного органу та митного поста при вирішенні питань класифікації товарів, що переміщуються через митний кордон України (далі - Порядок від 30 травня 2012 р. №650).

Відповідно до вимог п. 1 Порядку від 30 травня 2012 р. № 650 цей Порядок визначає порядок роботи відділу митних платежів (далі - ВМП), підрозділу митного оформлення (далі - ПМО) та митного поста під час здійснення контролю правильності класифікації товарів, прийняття попередніх рішень про класифікацію товарів та рішень про визначення коду товару, здійснення митних процедур, пов`язаних з контролем правильності класифікації товарів при митному контролі та оформленні товарів, що переміщуються через митний кордон України (далі - товари), порядок взаємодії з іншими структурними підрозділами митного органу при вирішенні питань класифікації товарів, а також здійснення оформлення та реєстрації рішень, надання звітності та інші питання роботи ВМП, ПМО, митного поста у напрямі класифікації товарів згідно з Українською класифікацією товарів зовнішньоекономічної діяльності (далі - УКТЗЕД).

У пункті 3 Порядку від 30 травня 2012 р. № 650 вживаються такі визначення, як «контроль правильності класифікації товарів» - перевірка правильності опису товару та відповідного йому коду в митній декларації вимогам Основних правил інтерпретації УКТЗЕД під час проведення процедур його митного контролю та митного оформлення.

Також в пункті 3 Порядку від 30 травня 2012 р. № 650 зазначено, що «рішення про визначення коду товару» - документ установленої форми, який оформлюється посадовими особами ВМП, уповноваженими особами ПМО чи митного поста у разі необхідності прийняття рішення про класифікацію товарів. Форма рішення про визначення коду товару затвердження Додатком № 5 Порядку від 30 травня 2012 р. № 650.

У пункті 2 Розділу ІІІ Порядку від 30 травня 2012 р. № 650 визначено, що посадові особи ПМО чи митного поста, ВМП здійснюють контроль правильності класифікації товарів під час проведення митних формальностей при митному оформленні товарів. Обсяг контролю, достатнього для забезпечення додержання правил класифікації товарів при митному оформленні, визначається на основі результатів застосування системи управління ризиками.

Вимоги п. 3 Розділу ІІІ Порядку від 30 травня 2012 р. № 650 передбачають, що рішення приймається за результатами класифікації товарів згідно з УКТЗЕД у разі необхідності зміни задекларованого коду товару згідно з УКТЗЕД, у тому числі за результатами спрацювання автоматизованої системи аналізу та управління ризиками у складних випадках митних формальностей. У разі коли посадові особи ВМП направлені для виконання службових обов`язків до ПМО чи митного поста, Рішення щодо складного випадку класифікації товару приймається такими посадовими особами без підготовки запиту до ВМП. У разі самостійного виявлення ВМП порушення правил класифікації товарів під час проведення контролю правильності класифікації товарів, задекларованих у митних деклараціях, поданих до митного оформлення, ВМП вноситься відмітка за допомогою автоматизованої системи митного оформлення (далі - АСМО) про прийняття до виконання відповідної митної формальності щодо проведення контролю правильності класифікації товарів та в разі потреби прийняття Рішення.

Таким чином, Київська міська митниця ДФС та Київська митниця ДФС, здійснюючи перевірку правильності класифікації товарів в митних деклараціях позивача від 5 серпня 2015 р. № 100260002/2015/173106, від 18 серпня 2015р. №100260002/2015/173382, від 26 серпня 2015 р., №125110010/2015/180019, від 31 серпня 2015 р. №125110010/2015/180076, від 17 вересня 2015р. №125110010/2015/180282, від 18 вересня 2015р. №125110010/2015/180294, від 29 вересня 2015р. №125110010/2015/180444, від 9 жовтня 2015р., №125110010/2015/180566, від 13 жовтня 2015 р. №125110010/2015/180617, від 13 жовтня 2015 р. №125110010/2015/180621, від 20 жовтня 2015р. №125110010/2015/180724, від 27 жовтня 2015р. №125110010/2015/180841, від 11 листопада 2015 р. №125110010/2015/181040, від 18 листопада 2015 р. №125110010/2015/181134, від 23 листопада 2015 р. №125110010/2015/181213, від 25 листопада 2015 р. №125110010/2015/181273, від 8 грудня 2015 р. №125110010/2015/181517, від 18 грудня 2015р. №125110010/2015/181761, від 17 грудня 2015 р. №125110010/2015/181746, від 23 грудня 2015р. №125110010/2015/181857, від 20 січня 2016 р. №125150001/2016/700262, від 20 січня 2016р. №125150001/2016/700254, від 28 січня 2016р. №125150001/2016/700454, від 2 березня 2016р. №125150001/2016/701357, від 9 березня 2016 р.№125150001/2016/701478, від 10 березня 2016 р. №125150001/2016/701517, від 7 квітня 2016 р. №125150001/2016/702343, від 18 квітня 2016р. №125150001/2016/702665, від 25 квітня 2016р.№125150001/2016/702865, від 26 квітня 2016р. №125150001/2016/702877, від 5 травня 2016р. №125150001/2016/703101, від 17 травня 2016р. №125150001/2016/703374, від 31 травня 201р. №125150001/2016/703721, від 9 червня 2016р. №125150001/2016/703917, від 9 червня 2016р. №125150001/2016/703916, від 22 червня 2016р.№125150001/2016/704251, від 30 червня 2016р. №125150001/2016/704427, від 26 липня 2016р. №125150001/2016/705121, від 29 липня 2016р. №125150001/2016/705202, від 2 серпня 2016р. №125150001/2016/705281, від 2 серпня 2016р. №125150001/2016/705273, від 11 серпня 2016р. №125150001/2016/705556, від 22 серпня 2016 р. №125150001/2016/705888, від 6 вересня 2016р. №125150001/2016/706312, від 22 вересня 2016р. №125150001/2016/706837, від 17 жовтня 2016 р. №125150001/2016/707701, від 24 жовтня 2016р. №125150001/2016/707967, від 25 жовтня 2016р. №125150001/2016/707999, від 8 листопада 2016 р. №125150001/2016/708529, від 16 листопада 2016р. №125150001/2016/708851, від 16 листопада 2016р. №125150001/2016/708855, від 13 грудня 2016р. №125150001/2016/710053, від 16 грудня 2016р. №125150001/2016/710260, від 16 січня 2017р. №125150001/2017/700273, від 23 січня 2017 р. №125150001/2017/700501, від 24 січня 2017р. №125150001/2017/700530 не знайшла підстав для зміни коду товару згідно із УКТЗЕД, тим самим погодившись із кодом товару, який визначений декларантом.

Згідно з вимогами ч. 7 ст. 69 Митного кодексу України зміна коду товару згідно із УКТЗЕД відбувається шляхом прийняття рішення органів доходів і зборів щодо класифікації товарів. Проте, як слідує з матеріалів справи, Офісом великих платників податків Державної фіскальної служби України за результатами перевірки позивача, яка оформлена Актом від 27 червня 2018 р. №н28/18/28-10-14-09/, не приймалися рішення про визначення коду товарів згідно з УКТЗЕД.

Крім того, ч. 7 ст. 69 Митного кодексу України передбачено, що обов`язковими є рішення щодо класифікації товарів, які прийняті органами доходів і зборів.

Щодо тверджень позивача про відсутність у відповідача Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби України повноважень здійснювати перевірки з питань правильності класифікації товарів згідно із УКТЗЕД, суд зазначає наступне.

Спірні правовідносини регулюються Конституцією України, Митним кодексом України, Податковим кодексом України, Законом України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» № 877-V від 5 квітня 2007 року, Постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження положення про Державну фіскальну службу України» № 236 від 21 травня 2014 р.

Так, згідно з вимогами ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 345 Митного кодексу України документальна перевірка - це сукупність заходів, за допомогою яких органи доходів і зборів переконуються у правильності заповнення митних декларацій, декларацій митної вартості та в достовірності зазначених у них даних, законності ввезення (пересилання) товарів на митну територію України або на територію вільної митної зони, вивезення (пересилання) товарів за межі митної території України або за межі території вільної митної зони, а також своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів.

Частиною 1 ст. 345 Митного кодексу України визначено, що документальні виїзні перевірки проводяться за наказом відповідного органу доходів і зборів з урахуванням обставин і підстав, установлених цим Кодексом.

Частиною 2 ст. 345 Митного кодексу України встановлено, що документальні перевірки дотримання вимог законодавства України з питань державної митної справи, у тому числі своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів, проводяться органами доходів і зборів з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 Податкового кодексу України.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 351 Митного кодексу України предметом документальних невиїзних перевірок є дані про своєчасність, достовірність, повноту нарахування та сплати митних платежів при переміщенні товарів через митний кордон України підприємствами, а також при переміщенні товарів через митний кордон України громадянами з поданням митної декларації, передбаченої законодавством України для підприємств.

Керуючись положеннями ч. 2 ст. 351 МК України документальна невиїзна перевірка проводиться у разі:

1) виявлення ознак, що свідчать про можливе порушення законодавства України з питань державної митної справи, за результатами аналізу електронних копій митних декларацій, інформації, що стосується товарів, митне оформлення яких завершено, отриманої від суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності та виробників таких товарів, з висновків акредитованих відповідно до законодавства експертів;

2) надходження від уповноважених органів іноземних держав документально підтвердженої інформації про не підтвердження автентичності поданих органу доходів і зборів документів щодо товарів, митне оформлення яких завершено, недостовірність відомостей, що в них містяться, а також запитів стосовно надання інформації про зовнішньоекономічні операції, які здійснювалися за участю суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності - резидентів України.

Згідно з вимогами п. 34-1 ч. 1 ст. 4 Митного кодексу України органи доходів і зборів - центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, митниці та митні пости.

Як убачається з ч. 1 ст. 545 Митного кодексу України центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, спрямовує, координує та контролює діяльність митниць, здійснює інші повноваження, передбачені цим Кодексом та іншими законами України, в межах своїх повноважень видає накази, організує та контролює їх виконання.

Відповідно до вимог п. 1 Положення про Міністерство фінансів України, затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 20 серпня 2014 р. № 375, Міністерство фінансів України є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову та бюджетну політику, державну політику у сфері державного пробірного контролю, бухгалтерського обліку та аудиту, випуску і проведення лотерей, а також забезпечує формування та реалізацію державної політики у сфері контролю за дотриманням бюджетного законодавства, державного внутрішнього фінансового контролю, казначейського обслуговування бюджетних коштів, запобігання і протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму, забезпечує формування державної політики у сфері організації та контролю за виготовленням цінних паперів, документів суворої звітності та забезпечує формування та реалізацію єдиної державної податкової, митної політики, державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, державної політики у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування податкового та митного законодавства, а також законодавства з питань сплати єдиного внеску, державної політики у сфері видобутку, виробництва, використання та зберігання дорогоцінних металів і дорогоцінного каміння, дорогоцінного каміння органогенного утворення та напівдорогоцінного каміння, їх обігу та обліку.

Пунктом 1 Положення про Державну фіскальну службу України, затверджено постановою Кабінету Міністрів України № 236 від 21 травня 2014 р., Державна фіскальна служба України (ДФС) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів і який реалізує державну податкову політику, державну політику у сфері державної митної справи, державну політику з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок), державну політику у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування податкового, митного законодавства, а також законодавства з питань сплати єдиного внеску.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 546 Митного кодексу України митниця є митним органом, який у зоні своєї діяльності забезпечує виконання завдань, покладених на органи доходів і зборів.

Відповідно до ч. 3 ст. 546 Митного кодексу України митниця є територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, і підпорядковується йому. Не допускається втручання у діяльність митниць інших територіальних органів центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Вимогами ч.1 ст. 547 Митного кодексу України визначено, що митний пост є органом доходів і зборів, який входить до складу митниці як відокремлений структурний підрозділ і в зоні своєї діяльності забезпечує виконання завдань, покладених на органи доходів і зборів.

Як убачається з ч. 1 ст. 3 Митного кодексу України при здійсненні митного контролю та митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення, що переміщуються через митний кордон України, застосовуються виключно норми законів України та інших нормативно-правових актів з питань державної митної справи, чинні на день прийняття митної декларації органом доходів і зборів України.

Таким чином, Митним кодексом України передбачено перелік державних органів, які можуть здійснювати документальні перевірки на підставі ст. 345 Митного кодексу України, а саме центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, митниці та митні пости.

Наказом ДФС від 14 червня 2018 р. № 347 «Про затвердження у новій редакції Положення про Офіс великих платників податків Державної фіскальної служби» було затверджено Положення про Офіс великих платників податків Державної фіскальної служби.

Відповідно до абзацу першого п. 1 Положення про Офіс великих платників податків Державної фіскальної служби Офіс великих платників податків є територіальним органом Державної фіскальної служби України, який підпорядковується Державній фіскальній службі України. Офіс великих платників є органом доходів і зборів.

Положення про Офіс великих платників податків Державної фіскальної служби в під. 4 п. 4 передбачає, що Офіс великих платників здійснює контроль за дотриманням податкового і митного законодавства, законодавства щодо трансфертного ціноутворення, законодавства щодо адміністрування єдиного внеску та іншого законодавства, контроль за дотримання якого законом покладено на ДФС.

Суд звертає увагу, що Митний кодекс України прямо не уповноважує Офіс великих платників податків Державної фіскальної служби здійснювати перевірки з питань дотримання митного законодавства та не відносить Офіс великих платників податків Державної фіскальної служби до органів доходів і зборів в розумінні п. 34-1 ч. 1 ст. 4 МК України.

Посилання ж відповідача на підтвердження права здійснювати перевірки дотримання вимог законодавства України з питань державної митної справи на накази ДФС України № 999 від 29 травня 2018 р. є безпідставними з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 7 Митного кодексу України встановлені порядок і умови переміщення товарів через митний кордон України, їх митний контроль та митне оформлення, застосування механізмів тарифного і нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності, справляння митних платежів, ведення митної статистики, обмін митною інформацією, ведення Української класифікації товарів зовнішньоекономічної діяльності, здійснення відповідно до закону державного контролю нехарчової продукції при її ввезенні на митну територію України, запобігання та протидія контрабанді, боротьба з порушеннями митних правил, організація і забезпечення діяльності органів доходів і зборів та інші заходи, спрямовані на реалізацію державної політики у сфері державної митної справи, становлять державну митну справу.

Згідно з вимогами ч. 3 ст. 7 Митного кодексу України засади державної митної справи, зокрема, правовий статус органів доходів і зборів, митна територія та митний кордон України, процедури митного контролю та митного оформлення товарів, що переміщуються через митний кордон України, митні режими та умови їх застосування, заборони та/або обмеження щодо ввезення в Україну, вивезення з України та переміщення через територію України транзитом окремих видів товарів, умови та порядок справляння митних платежів, митні пільги, визначаються цим Кодексом та іншими законами України.

Положення ч. 1 ст. 8 Митного кодексу України передбачають, що державна митна справа здійснюється на основі принципів: виключної юрисдикції України на її митній території; виключних повноважень органів доходів і зборів України щодо здійснення державної митної справи; законності та презумпції невинуватості; єдиного порядку переміщення товарів, транспортних засобів через митний кордон України; спрощення законної торгівлі; визнання рівності та правомірності інтересів усіх суб`єктів господарювання незалежно від форми власності; додержання прав та охоронюваних законом інтересів осіб; заохочення доброчесності; гласності та прозорості; відповідальності всіх учасників відносин, що регулюються цим Кодексом.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 3 Митного кодексу України, у разі якщо норми законів України чи інших нормативно-правових актів з питань державної митної справи допускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків підприємств і громадян, які переміщують товари, транспортні засоби комерційного призначення через митний кордон України або здійснюють операції з товарами, що перебувають під митним контролем, чи прав та обов`язків посадових осіб органів доходів і зборів, внаслідок чого є можливість прийняття рішення як на користь таких підприємств та громадян, так і на користь органу доходів і зборів, рішення повинно прийматися на користь зазначених підприємств і громадян.

В преамбулі Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» № 877-V (далі - Закон № 877-V) зазначено, що цей Закон визначає правові та організаційні засади, основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб і права, обов`язки та відповідальність суб`єктів господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю).

Згідно з вимогами ч. 4 ст. 2 Закону № 877-V заходи контролю здійснюються органами Державної фіскальної служби (крім митного контролю на кордоні), державного нагляду за дотриманням вимог ядерної та радіаційної безпеки (крім здійснення державного нагляду за провадженням діяльності з джерелами іонізуючого випромінювання, діяльність з використання яких не підлягає ліцензуванню), державного архітектурно-будівельного контролю (нагляду), державного нагляду у сфері господарської діяльності з надання фінансових послуг (крім діяльності з переказу коштів, фінансових послуг з ринку цінних паперів, похідних цінних паперів (деривативів) та ринку банківських послуг), державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами, зокрема державного нагляду (контролю) в галузі цивільної авіації - з урахуванням особливостей, встановлених Повітряним кодексом України, нормативно-правовими актами, прийнятими на його виконання (Авіаційними правилами України), та міжнародними договорами у сфері цивільної авіації.

Як убачається з ч. 5 ст. 2 Закону № 877-V зазначені у частині четвертій цієї статті органи (в тому числі ДФС), що здійснюють державний нагляд (контроль) у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами, зобов`язані забезпечити дотримання вимог статті 1, статті 3, частин першої, четвертої, шостої - восьмої, абзацу другого частини десятої, частин тринадцятої та чотирнадцятої статті 4, частин першої - четвертої статті 5, частини третьої статті 6, частин першої - четвертої та шостої статті 7, статей 9, 10, 19, 20, 21, частини третьої статті 22 цього Закону.

Частина 4 ст. 4 Закону № 877-V передбачає, що виключно законами встановлюються: органи, уповноважені здійснювати державний нагляд (контроль) у сфері господарської діяльності; види господарської діяльності, які є предметом державного нагляду (контролю); повноваження органів державного нагляду (контролю) щодо зупинення виробництва (виготовлення) або реалізації продукції, виконання робіт, надання послуг; вичерпний перелік підстав для зупинення господарської діяльності; спосіб та форми здійснення заходів здійснення державного нагляду (контролю); санкції за порушення вимог законодавства і перелік порушень, які є підставою для видачі органом державного нагляду (контролю) припису, розпорядження або іншого розпорядчого документа.

Орган державного нагляду (контролю) не може здійснювати державний нагляд (контроль) у сфері господарської діяльності, якщо закон прямо не уповноважує такий орган на здійснення державного нагляду (контролю) у певній сфері господарської діяльності та не визначає повноваження такого органу під час здійснення державного нагляду (контролю).

Позивач стверджує, що відповідач не є центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, не є митницею чи митним постом і суд на підставі наведеного аналізу законодавства погоджується з цими твердженнями. Доводи та аргументи відповідача з цього питання стосуються доведення того факту, що він є органом доходів і зборів. Проте, ця обставина не надає відповідачу право на проведення перевірок у порядку, визначеному Митним кодексом України, оскільки він не є ні центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, ні митницею, ні митним постом.

Ураховуючи вказані положення Закону № 877-V та Митного кодексу України, імперативні приписи статті 19, пункту 12 статті 92 Конституції України, суд дійшов висновку, що Митним кодексом України чи іншим законом прямо не передбачено повноваження Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби України здійснювати перевірки щодо дотримання вимог законодавства України з питань державної митної справи на підставі норм Митного кодексу України.

Отже, проведення документальної невиїзної перевірки з питань правильності класифікації згідно із УКТЗЕД товарів відповідачем є порушенням принципу правової визначеності, як складової частини принципів верховенства права, рівності та справедливості.

Статтею 8 Конституції України закріплено те, що принцип верховенства права є фундаментальним правовим принципом та правовою доктриною, що визнається та діє на території України.

Одним із елементів верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями (абз. 3 пп.3.1 п. 3 Рішення Конституційного суду від 29 червня 2010 р.).

Із конституційних принципів рівності і справедливості випливає вимога визначеності, ясності і недвозначності правової норми, оскільки інше не може забезпечити її однакове застосування, не виключає необмеженості трактування у правозастосовній практиці і неминуче призводить до сваволі (абз. 2 пп.5.1 п. 5 Рішення Конституційного суду від 22 вересня 2005 р.).

Такими чином, чіткість регулювання повноважень державних органів, особливо у сфері контролю та повноважень, які дають можливість втручатися у власність (позбавляти власності чи зобов`язувати сплатити додаткові платежі), є складовою правової визначеності. Свавільне делегування чи присвоєння контролюючих повноважень не допускається.

Також суд зазначає, що не виявлення під час перевірки Київською міською митницею ДФС та Київською митницею ДФС будь-яких порушень щодо класифікації товарів і наступне проведення перевірки відповідачем з питань державної митної справи та виявлення порушень свідчить про те, що можуть існувати суперечності щодо тлумачення положень УКТЗЕД, що в розумінні положень ст. 69 Митного кодексу України є складним випадком класифікації.

Положеннями ч.6 ст. 69 Митного кодексу України передбачено, що штрафи та інші санкції за несплату митних платежів та за інші порушення, виявлені у зв`язку з неправильною класифікацією товарів, застосовуються органами доходів і зборів виключно у разі, якщо прийняте органом доходів і зборів рішення про класифікацію цих товарів у складному випадку було прийнято на підставі поданих заявником недостовірних документів, наданої ним недостовірної інформації та/або внаслідок ненадання заявником всієї наявної у нього інформації, необхідної для прийняття зазначеного рішення, що суттєво вплинуло на характер цього рішення.

Відповідач не вказує в Акті перевірки будь-яких відомостей про те, що позивачем до митних декларацій, які перевірялися, були подані недостовірні відомості чи недостовірна інформація чи/або була ненадана вся наявна інформації.

Крім того, суд бере до уваги, що відповідач, визнавши неправильним код УКТ ЗЕД, визначений позивачем, не прийняв у порядку та у спосіб, встановлений Митним кодексом України, рішення щодо визначення правильного коду товару, що суперечить наведеним вище приписам ч. 7 ст. 69 МК України.

Ураховуючи викладене, суд визнає, що відповідачем протиправно було винесено податкові повідомлення-рішення від 25 липня 2018 р. №, №, отже порушено права позивача та не дотримано вимог, передбачених частиною другою статті 2 КАС України.

Позивачем під час розгляду справи було надано належні та допустимі докази на підтвердження обґрунтованості позовних вимог, а наведені ним доводи не було спростовано відповідачем.

Наведене свідчить, що прийняте рішення відповідача було протиправним. Право позивача порушено. Отже, позовні вимоги є обґрунтованими, а тому позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Щодо клопотання позивача про розподіл судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до платіжного доручення від 24 жовтня 2018 р. № 4788780 позивачем сплачено судовий збір на суму 29 065 грн. 93 коп.

Зважаючи на задоволення позовних вимог, понесені позивачем судові витрати у вигляді сплаченого судового збору на суму 29 065 грн. 93 коп. підлягають стягненню на його за рахунок бюджетних асигнувань відповідача - Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255, 295 КАС України, суд

в и р і ш и в:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби № і № від 25 липня 2018 р.

Стягнути з Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби (код ЄДРПОУ - 39440996) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фоззі-Фуд» (код ЄДРПОУ - 32294926) судовий збір у розмірі 29 065 (двадцять дев`ять тисяч шістдесят п`ять) грн. 93 коп.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Повне найменування сторін:

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фоззі-Фуд», адреса: вул.. Промислова, буд. 5, м. Вишневе, Києво-Святошинський район, Київська область, 08132, код ЄДОПОУ - 32294926.

Відповідач - Офіс великих платників податків Державної фіскальної служби, адреса: вул. Дегтярівська, 11 г, м. Київ, 04119, 07400, код ЄДРПОУ - 39440996.

Суддя Журавель В.О.

Дата складення рішення суду 14 травня 2019 року