Справа № 640/8148/19
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2019-05-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

14 травня 2019 року м. Київ № 640/8148/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Келеберди В.І., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення адміністративного позову, поданої, у відповідності до п. 1 ч. 1 статті 153 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), до подачі позовної заяви,

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 із заявою про забезпечення позову, в якій зазначає про те, що він має намір звернутись у строк, передбачений КАС України, до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Голови Державної судової адміністрації України Холоднюка Зеновія Васильовича, треті особи - ОСОБА_3 , Вища кваліфікаційна комісія суддів України (далі також - Комісія), про скасування наказу Голови Державної судової адміністрації України від 06 травня 2019 року № 156/к «Про члена Вищої кваліфікаційної комісії суддів України», яким призначено на посаду члена Комісії строком на чотири роки з дня призначення ОСОБА_3 та припинено ОСОБА_1 виконання повноважень члена Комісії за квотою Державної судової адміністрації України.

При цьому у поданій заяві ОСОБА_1 просить вжити заходи забезпечення позову шляхом зупинення дії такого наказу Голови Державної судової адміністрації України Холоднюка Зеновія Васильовича від 06 травня 2019 року № 156/к.

Згідно з п. 1 ч. 1 статті 153 КАС України, заява про забезпечення позову подається до подання позовної заяви - до суду, до якого має бути подано позов за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом.

Відповідно до приписів ч. 1 статті 154 КАС України, заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.

На підставі наведених вимог КАС України розгляд поданої заяви про забезпечення позову здійснюється без повідомлення учасників справи.

При вирішенні питання щодо наявності підстав для забезпечення адміністративного позову суд виходить з наступного.

Відповідно до вимог статті 150 КАС України, суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Подання позову, а також відкриття провадження в адміністративній справі не зупиняють дію оскаржуваного рішення суб'єкта владних повноважень, якщо суд не застосував відповідні заходи забезпечення позову.

Згідно зі статтею 151 КАС України, позов може бути забезпечено, зокрема, зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта, забороною відповідачу вчиняти певні дії, встановленням обов'язку відповідача вчинити певні дії, забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору.

Суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Наказом Голови Державної судової адміністрації України від 05 грудня 2014 року №712/к ОСОБА_1 призначений членом Вищої кваліфікаційної комісії суддів України.

Водночас, 12 березня 2019 року Головою Державної судової адміністрації України було видано наказ № 252 «Про проведення публічного конкурсу з добору кандидатів для призначення членом Вищої кваліфікаційної комісії суддів України», яким, зокрема, було затвердженого порядок проведення такого конкурсу та утворено Комісію з добору кандидатів для призначення членами Вищої кваліфікаційної комісії суддів України.

В подальшому, 15 квітня 2019 року Комісією з добору кандидатів для призначення членами Вищої кваліфікаційної комісії суддів України за результатами публічного конкурсу переможцем визначено ОСОБА_3 , і рекомендовано Голові Державної судової адміністрації України призначити його на посаду члена Вищої кваліфікаційної комісії суддів України.

Наказом Голови Державної судової адміністрації України від 06 травня 2019 року №156/к вирішено призначити ОСОБА_3 членом Вищої кваліфікаційної комісії суддів України строком на чотири роки з дня призначення та припинити ОСОБА_1 виконання повноважень члена Вищої кваліфікаційної комісії суддів України за квотою Державної судової адміністрації України.

Так, відповідно до вимог статті 92 Законом України «Про судоустрій і статус суддів» № 2453-VI від 07 липня 2010 року, в редакції, чинній на момент видання наказу від 05 грудня 2014 року № 712/к, до складу Вищої кваліфікаційної комісії суддів України входить, в тому числі, одна особа, яка призначається Головою Державної судової адміністрації України.

Строк повноважень члена Вищої кваліфікаційної комісії суддів України становив шість років з дня набуття повноважень.

Вказана редакція статті 92 Законом України «Про судоустрій і статус суддів» № 2453-VI від 07 липня 2010 року втратила чинність 29 березня 2015 року у зв'язку з набранням чинності Законом України «Про забезпечення права на справедливий суд», яким Закон України «Про судоустрій і статус суддів» № 2453-VI від 07 липня 2010 року викладено в новій редакції, п. 5 Розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» якого встановлює, зокрема, що члени Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, призначені, в тому числі, Головою Державної судової адміністрації України до набрання чинності цим Законом, здійснюють свої повноваження протягом чотирьох років з дня їх призначення.

Наведене положення, станом на час розгляду заяви ОСОБА_1 , залишається чинним.

30 вересня 2016 року набрав чинність Закон України «Про судоустрій і статус суддів» № 1402-VIII від 02 червня 2016 року, відповідно до якого втратив чинність Закон України «Про судоустрій і статус суддів» № 2453-VI від 07 липня 2010 року. Пунктом 26 Розділ XII «Прикінцеві та перехідні положення» вказаного Закону передбачено, що члени Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, обрані (призначені) на посади до набрання чинності цим Законом, продовжують виконувати свої повноваження до закінчення строку, на який їх обрано (призначено).

Тобто, Закон України «Про судоустрій і статус суддів» № 1402-VIII від 02 червня 2016 року не встановив додаткового правового регулювання строку повноважень членів Вищої кваліфікаційної комісії суддів України відносно того, що визначений Законом України «Про забезпечення права на справедливий суд».

При цьому, з наведеного вище вбачається, що єдиним нормативним актом, який регламентує строк, на який було обрано (призначено) членів Комісії до набрання чинності Законом України «Про судоустрій і статус суддів» № 1402-VIII від 02 червня 2016 року, є Закон України «Про забезпечення права на справедливий суд».

Таким чином, згідно чинного нормативного регулювання відповідних правовідносин, строк повноважень члена Комісії, призначеного за квотою Голови Державної судової адміністрації України до набрання чинності Законом України «Про забезпечення права на справедливий суд», становить чотири роки.

Суду відомий зміст рішення Верховного Суду від 25 квітня 2019 року по справі №9901/66/19, в межах якого були визнані необґрунтованими доводи позивача щодо відсутності в окремих членів Вищої кваліфікаційної комісії суддів України повноважень, оскільки, як встановлено судом, їх строк становить шість років з дня набуття таких повноважень.

Так, відповідно до вимог ч. 6 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Відповідно, з огляду на те, що вказана позиція викладена не у постанові Верховного Суду, вона не може бути врахована під час розгляду заяви ОСОБА_1 . Крім того, окремо суд зазначає, що справа № 9901/66/19 має відмінний від даної предмет та склад учасників, що додатково свідчить про неможливість застосування висновків, до яких прийшов Верховний Суд.

Отже, з дати закінчення чотирьохрічного строку повноважень члена Вищої кваліфікаційної комісії суддів України ОСОБА_1 (05 грудня 2018 року), призначеного Головою Державної судової адміністрації України до набрання чинності Законом України «Про забезпечення права на справедливий суд», відповідна посада є вакантною.

Згідно з положеннями п. 5 ч. 2 статті 94 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року № 1402-VIII, два члени Вищої кваліфікаційної комісії суддів України з числа осіб, які не є суддями, призначаються Головою Державної судової адміністрації України.

Частиною 23 статті 95 вказаного Закону визначено, що Голова Державної судової адміністрації України призначає члена Вищої кваліфікаційної комісії суддів України з числа суддів у відставці або інших осіб, які не є суддями, за результатами проведення публічного конкурсу.

Згідно з п. 1 ч. 1 статті 97 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року № 1402-VIII, повноваження члена Вищої кваліфікаційної комісії суддів України припиняються у разі закінчення строку, на який його обрано (призначено).

Відповідно, повноваження щодо призначення члена Вищої кваліфікаційної комісії суддів України є виключними дискреційними повноваженнями Голови Державної судової адміністрації України, які можуть реалізовані за наявності підстав, визначених статтею 97 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», в тому числі, у разі закінчення строку, на який обрано (призначено) відповідного члена Комісії, що має місце у даному випадку.

Враховуючи наведене вище, беручи до уваги вакантність посади члена Вищої кваліфікаційної комісії суддів України яка прямо визначається в силу зазначених вимог законодавства і не потребує документального підтвердження на рівні будь-якого розпорядчого акту, суд не вбачає очевидності ознак протиправності наказу Голови Державної судової адміністрації України від 06 травня 2019 року № 156/к, як про це у своїй заяві зазначає ОСОБА_1 .

Щодо наведених у заяві про забезпечення позову доводів про наявність об'єктивних сумнівів стосовно легітимності перебування на посаді Голови Державної судової адміністрації України ОСОБА_4 та, відповідно, проведення конкурсу для призначення члена Комісії з наступним призначенням ОСОБА_3 членом Вищої кваліфікаційної комісії суддів України та припиненням повноважень ОСОБА_1 як її члена, з огляду на триваючі судові розгляди справ № 640/2298/19 (Окружний адміністративний суд міста Києва; щодо визнання протиправним та скасування рішення Комісії з питань вищого корпусу державної служби в системі правосуддя при Вищій раді правосуддя від 15 лютого 2019 року, яким визначено переможця конкурсу на посаду Голови Державної судової адміністрації України) та № 9901/72/19 (Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду; щодо визнання протиправним, нечинним та скасування рішення Вищої ради правосуддя від 17 січня 2019 року «Про оголошення конкурсу на зайняття посад державної служби категорії «А» у Державній судові адміністрації України»), суд зазначає наступне.

Рішенням Ради суддів України від 25 квітня 2014 року № 16 ОСОБА_4 було призначено на посаду Голови Державної судової адміністрації України у відповідності до діючої на той час редакції частини другої статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року № 2453-VI.

Відповідно до вимог ч. 2 статті 153 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року № 1402-VIII, Голова Державної судової адміністрації України призначається на посаду і звільняється з посади Вищою радою правосуддя.

Станом на час розгляду даної заяви про забезпечення адміністративного позову суду не було надано доказів прийняття Вищою радою правосуддя рішення про звільнення ОСОБА_4 з посади Голови Державної судової адміністрації України.

Згідно даних автоматизованої системи документообігу суду та Єдиного державного реєстру судових рішень, провадження у справах № 640/2298/19 та № 9901/72/19, станом на час розгляду заяви ОСОБА_1 , не завершені. Більше того, ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 березня 2019 року було задоволено заяву про забезпечення адміністративного позову по справі № 640/2298/19 шляхом зупинення дії рішення Комісії з питань вищого корпусу державної служби в системі правосуддя при Вищій раді правосуддя, прийнятого за результатами розгляду пункту 9 порядку денного засідання, закріпленого Протоколом № 2 від 15 лютого 2019 року, яким визначено переможцем конкурсу на посаду Голови Державної судової адміністрації України ОСОБА_5 . Жодних інших рішень, які були б обов'язкові до виконання та які б встановлювали обставини, що можуть мати значення при вирішенні питання обґрунтованості заяви ОСОБА_1 про забезпечення адміністративного позову, в межах розгляду таких справ прийнято не було.

Таким чином, суд не вбачає очевидності ознак протиправності наказу Голови Державної судової адміністрації України від 06 травня 2019 року № 156/к з огляду на наведені вище доводи заявника.

А оскільки станом на час розгляду заяви ОСОБА_1 очевидності ознак протиправності наказу Голови Державної судової адміністрації України від 06 травня 2019 року № 156/к не вбачається, у суду відсутні підстави вважати, що невжиття заявлених ОСОБА_1 заходів забезпечення адміністративного позову може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення його порушених чи оспорюваних прав або інтересів, за захистом яких він має намір звернутися до суду.

Як вже зазначалось вище, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки заявника, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів. Також суд має враховувати співмірність вимог заяви про забезпечення позову заявленим позовним вимогам та обставинам справи.

З урахуванням зазначеного, вбачається, що задоволення заяви ОСОБА_1 у визначений у ній спосіб не сприятиме ефективному захисту або поновленню його порушених чи оспорюваних прав або інтересів, з огляду на наведені вище доводи, проте призведе до порушення права інших заінтересованих осіб, зокрема переможця конкурсу ОСОБА_3 .

Таким чином, порівнявши співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб, як це прямо передбачено ч. 2 статті 151 КАС України, суд не вбачає підстав для задоволення поданої ОСОБА_1 заяви про забезпечення адміністративного позову.

Судом звертається увага, що заявником до поданої ним заяви не було надано жодних доказів які б свідчили про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, неможливості захисту цих прав, свобод та інтересів, істотного ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду або ефективного захисту, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без вжиття таких заходів. Обґрунтованих пояснень щодо наявності таких підстав для забезпечення адміністративного позову не було наведено і в тексті заяви ОСОБА_1 .

З урахуванням зазначеного, суд прийшов до висновку про необхідність відмовити ОСОБА_1 у вжитті заходів забезпечення адміністративного позову.

Керуючись статтями 150, 151, 154 КАС України суд,

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення адміністративного позову - відмовити.

Ухвала суду, відповідно до ч. 2 статті 256 КАС України, набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала суду може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом 15 днів за правилами, встановленими статтями 293-297 КАС України.

Відповідно до п/п. 15.5 п. 15 Розділу VII «Перехідні положення» КАС України в редакції Закону №2147-VIII, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя В.І. Келеберда