Справа № 640/3152/19
Суддя: Клочкова Н.В.
Дата ухвалення: 2019-05-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

13 травня 2019 року № 640/3152/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючої судді Клочкової Н.В., при секретарі Бєсєді А.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

товариства з обмеженою відповідальністю «Іст Юроуп Петролеум»

до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Вольф Тетяни Леонідівни

третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача

ОСОБА_1

про визнання протиправною та скасування постанови

за участю представника позивача, представник відповідача та третьої особи не прибув

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва надійшла позовна заява товариства з обмеженою відповідальністю «Іст Юроуп Петролеум» (надалі - позивач), адреса: 04123, м. Київ, вул. Западинська, буд. 13, літера А до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Вольф Тетяни Леонідівни (надалі - відповідач), адреса: 02094, м. Київ, вул. Поправки Юрія, буд . 6, офіс 15, третя особа без самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_1 (надалі - третя особа), адреса: АДРЕСА_2 , в якій позивач просить визнати незаконною та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Вольф Тетяни Леонідівни про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника у виконавчому провадженні №58135938 по виконанню виконавчого напису №11993, виданому 10 грудня 2018 року приватним нотаріусом Хара Н.С. про стягнення з боржника, яким є ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» заборгованості в сумі 21183,79 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач послався на те, що на адресу позивача надійшла постанова приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Вольф Тетяни Леонідівни про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника у виконавчому провадженні №58135938, якою зобов`язано позивача здійснювати відрахування із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника і перераховувати кошти у строк, встановлений для здійснення зазначених виплат боржнику, також зобов`язано вчинити інші дії, пов`язані з виконанням постанови.

За доводами позивача вказана постанова приватного виконавця винесена з порушенням правил визначення виконавчого округу, оскільки зареєстрованим місцем проживання боржника є село Гожули, Полтавського району, Полтавської області , в той час, коли відповідач здійснює свою діяльність на території виконавчого округу - місто Київ.

Тобто, виконання постанови, яка винесена з порушенням вимог діючого законодавства, порушує права позивача, що стало підставою для звернення останнього до адміністративного суду з вказаною позовною заявою.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог відповідач у відзиві на позовну заяву зазначила, що ОСОБА_1 є власником карткового рахунку НОМЕР_1 та наявних на цьому рахунку грошових коштів, ПАТ «Перший Український Публічний Банк» розташований за адресою: місто Київ, вулиця Андріївська, будинок 4, тобто, майно боржника (грошові кошти) перебуває у місті Києві.

Як зазначає відповідач, остання, як приватний виконавець, відповідно до статті 24 Закону України «Про виконавче провадження» має право приймати виконавчі документи за місцезнаходженням грошових коштів боржника, у тому числі коштів, що знаходяться на рахунках в банках та інших фінансових установах.

Таким чином, як вказано у відзиві на позовну заяву, до відповідача надійшов виконавчий документ, у якому зазначено місцезнаходження майна боржника у межах виконавчого округу міста Києва, а тому у приватного виконавця не було підстав для повернення цього виконавчого документа стягувачу, у зв`язку з пред`явленням його не за місцем виконання.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 березня 2019 року відкрито провадження у справі та призначено судове засідання.

В судовому засіданні 13 травня 2019 року представник позивача позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити, представник відповідача та третя особа в судове зсідання не з`явився, хоча і був належним чином повідомлений про дату, час та місце його проведення.

Заслухавши пояснення представника позивача, розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

Правовідносини, що виникли між сторонами у справі регулюються Законом України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року №1404-VIII (надалі - Закон від 02.06.2016 №1404-VIII).

Відповідно до частин 1, 2 статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII (надалі - Закон України від 02.06.2016 №1404-VIII) рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом. Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Згідно з частиною 1 статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Спірні правовідносини виникли з приводу виконання виконавчого напису приватного нотаріуса, а відтак при вирішенні справи по суті суд виходить з положень Закону України від 02.06.2016 №1404-VIII, згідно зі статтею 1 якого, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Як вбачається з наданої суду копії виконавчого провадження №58135938, 10 грудня 2018 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. винесений виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №11993, відповідно до якого запропоновано звернути стягнення суми заборгованості у розмірі 20753,79 грн за період з 06 грудня 2017 року по 06 грудня 2018 року, з ОСОБА_1 , який є боржником за кредитним договором НОМЕР_4 від 13 грудня 2013 року, укладеним із акціонерним товариством «Банк Ренесанс Капітал», правонаступником усіх прав та обов`язків якого є публічне акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк», а також зазначено, що за вчинення цього виконавчого напису стягнуто плати зі стягувача в розмірі 430,00 грн, всього сума, яка підлягає стягненню з боржника на користь стягувача складає 21183,79 грн (Т.1, арк. 72).

В подальшому, акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк» звернулось до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Вольф Тетяни Леонідівни з заявою про примусове виконання вказаного вище виконавчого напису нотаріуса за місцем знаходження майна (грошових коштів) боржника (Т.1, арк. 69).

У відповідності до наданої суду копії довідки від 14 січня 2019 року за вих. №1_01 акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк» підтвердив, що у ОСОБА_1 є рахунок НОМЕР_2 від 13 грудня 2013 року в валюті гривня, відкритий в акціонерному товаристві «Перший Український Міжнародний Банк», який розташований за адресою: місто Київ, вулиця Андріївська, будинок 4.

З 11 листопада 2018 року рахунок НОМЕР_2 змінений на НОМЕР_1, згідно пункту 5 постанови Правління Національного банку України від 11 вересня 2017 року №89, а також повідомлено, що з 21 грудня 2018 року Банк є приватним акціонерним товариством в зв`язку зі зміною типу акціонерного товариства та назви банку - з публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» на акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк» (Т.1, арк. 75).

В той же час, суд зазначає, що у вказаній довідці відсутні відомості щодо наявності на рахунку, відкритому на ім`я ОСОБА_1 , будь-яких грошових коштів.

21 січня 2019 року приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Вольф Тетяною Леонідівною винесена постанова про відкриття виконавчого провадження №58135938 щодо примусового виконання виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. №11993 від 10 грудня 2018 року про стягнення з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_2 ) на користь публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» заборгованості в розмірі 21183,79 грн, копія якої була направлена на адресу ОСОБА_1 та отримана останнім 26 січня 2019 року, про що свідчать наявні в матеріалах справи копія супровідного листа та копія рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення (Т.1, арк. 77-78, 76,89).

Суд звертає увагу, що матеріали виконавчого провадження №58135938 та матеріали даної адміністративної справи не містять відомостей щодо оскарження сторонами виконавчого провадження, зокрема, боржником ОСОБА_1 постанови про відкриття виконавчого провадження від 21 січня 2019 року, винесеної приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Вольф Т.Л.

Крім того, з копії матеріалів виконавчого провадження №58135938 вбачається, що відповідно до відповіді № від 21 січня 2019 року до Пенсійного фонду України про осіб боржників, які працюють за трудовими та цивільно-правовими договорами, останнім місцем роботи ОСОБА_1 є товариство з обмеженою відповідальністю «Іст Юроуп Петролеум» (Т.1, арк. 83).

27 січня 2019 року приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Вольф Т.Л. винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника в рамках виконавчого провадження №58135938, відповідно до якої звернуто стягнення на доходи ОСОБА_1 , що отримує дохід у товариства з обмеженою відповідальністю «Іст Юроуп Петролеум» та зобов`язано здійснювати відрахування із доходів боржника у розмірі 20%, відрахування із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника і перераховувати кошти у строк, встановлений для здійснення зазначених виплат боржнику, а також щокварталу надсилати за адресою приватного виконавця звіт про здійснені відрахування та виплати за формою, встановленою Міністерством юстиції України (Т.1, арк. 87-88).

Копія вказаної постанови приватного виконавця від 27 січня 2019 року була направлена на адресу товариства з обмеженою відповідальністю «Іст Юроуп Петролеум» та отримана останнім 30 січня 2019 року, про що зазначив позивач у позовній заяві та не заперечував відповідач у відзиві на позовну заяву.

Не погоджуючись з постановою приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Вольф Т.Л. від 27 січня 2019 року з підстав порушення вимог законодавства щодо визначення виконавчого округу, позивач звернувся до адміністративного суду з вказаною позовною заявою.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає, що відповідно до статті 5 Закону України від 02.06.2016 №1404-VIII примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Абзацом 2 частини 1 статті 19 Закону України від 02.06.2016 №1404-VIII визначено, що право вибору пред`явлення виконавчого документа для примусового виконання до органу державної виконавчої служби або до приватного виконавця, якщо виконання рішення відповідно до статті 5 цього Закону віднесено до компетенції і органів державної виконавчої служби, і приватних виконавців, належить стягувачу.

Відповідно до частини 1 статті 27 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» від 02 червня 2016 року №1403-VIII фізичні або юридичні особи мають право вільного вибору приватного виконавця з числа тих, відомості про яких внесено до Єдиного реєстру приватних виконавців України, з урахуванням суми стягнення та місця виконання рішення, визначеного Законом України «Про виконавче провадження».

Частиною 2 статті 24 Закону України від 02.06.2016 №1404-VIII приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника.

Відповідно до статті 190 Цивільного Кодексу України, майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки.

Згідно статті 179 цього ж Кодексу річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов`язки.

В цій же Главі ЦК України міститься норма статті 192 «Гроші (грошові кошти)», частиною першою якої передбачено, що законним платіжним засобом, обов`язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня.

Відповідно до статті 3 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» кошти існують у готівковій формі (формі грошових знаків) або у безготівковій формі (формі записів на рахунках у банках). Таким чином, гроші (грошові кошти) є різновидом майна.

Такий правовий висновок викладено Верховним Судом України у постанові від 5 липня 2017 року № 6-1032цс17 та у постанові від 08 лютого 2018 року по справі № 662/928/15ц.

Згідно Національного положення (стандарту) бухгалтерського обліку 1 «Загальні вимоги до фінансової звітності», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 07 лютого 2013 року №73 грошові кошти - готівка, кошти на рахунках у банках та депозити до запитання.

В той же час, суд звертає увагу, що наявність відкритого рахунку на ім`я ОСОБА_1 у акціонерному товаристві «Перший Український Міжнародний Банк», місцезнаходженням якого є місто Київ, вулиця Андріївська, будинок 4 не свідчить про те, що за вказаною адресою знаходиться майно, належне ОСОБА_1

Крім того, суд зазначає, що судом не встановлено, а сторонами не надано доказів наявності на вказаному вище рахунку грошових коштів, тобто належного боржнику ОСОБА_1 майна на час відкриття виконавчого провадження № 58135938.

За таких підстав, суд вважає безпідставними та необґрунтованими твердження відповідача щодо наявності в неї, як приватного виконавця виконавчого округу міста Києва, підстав для відкриття виконавчого провадження в даному випадку.

Суд також вважає за необхідне зазначити, що у відповідності до частини 1 статті 15 Закону України від 02.06.2016 року №1404-VIII сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник.

Як встановлено судом, сторонами виконавчого провадження №58135938 є акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк» та ОСОБА_1 , місцем проживання якого зазначено: АДРЕСА_2 .

В той же час, позивач не є стороною виконавчого провадження, а має статус виконавця постанови приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Вольф Т.Л. про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 27 січня 2019 року, оскільки ОСОБА_1 має трудові відносини з товариством з обмеженою відповідальністю «Іст Юроуп Петролеум».

Так, у відповідності до частини 2 статті 24 Закону України від 02.06.2016 №1404-VIII приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника.

Частиною 5 статті 26 Закону України від 02.06.2016 №1404-VIII передбачено, що виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

Наведене в сукупності свідчить про те, що питання щодо підвідомчості виконавчих проваджень вирішується приватним виконавцем при відкритті виконавчого провадження.

Так, як вже зазначалось судом, копію постанови про відкриття виконавчого провадження №58135938 від 21 січня 2019 року ОСОБА_1 отримав 26 січня 2019 року, проте, судом не встановлено, що вказана постанова була оскаржена останнім, як стороною виконавчого провадження, з підстав порушення правил підвідомчості, тобто, станом на момент винесення оскаржуваної постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 27 січня 2019 року, постанова про відкриття виконавчого провадження є чинною, відповідно, відповідач, як приватний виконавець в провадження якого воно перебуває, наділена повноваженнями щодо вчинення виконавчих дій з метою примусового виконання виконавчого напису нотаріуса в цьому виконавчому провадженні.

Також, суд вважає за доцільне зазначити, що позивачем не доведено, а судом не встановлено, яким саме чином порушено права або обов`язки саме позивача, який не є стороною виконавчого провадження №58135938, у зв`язку з винесенням оскаржуваної постанови.

Враховуючи той факт, що позивачем не доведені обставини, на які він посилався у позовній заяві, а судом не встановлені відповідні факти під час розгляду справи по суті, суд дійшов висновку про необґрунтованість заявлених позовних вимог та відсутність правових підстав для їх задоволення в повному обсязі.

Інші доводи та аргументи учасників не спростовують висновків суду.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 9, ст. 72, ч.ч. 1, 2, 5 ст. 77 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи та надані позивачем докази суд дійшов до висновку про необхідність відмови у задоволенні позовних вимог.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими, та такими, що не підлягають задоволенню.

Зважаючи, що у задоволенні позову позивача відмовлено, а іншими учасниками справи судові витрати не понесені, судові витрати не підлягають розподілу відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України.

На підставі вище викладеного, керуючись ст. ст. 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову товариства з обмеженою відповідальністю «Іст Юроуп Петролеум» відмовити.

Рішення набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 287 Кодексу адміністративного судочинства України, після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України, протягом десяти днів з дня його проголошення

Суддя Н.В. Клочкова