Справа № 160/1632/19
Суддя: Дєєв Микола Владиславович
Дата ухвалення: 2019-05-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2019 року Справа № 160/1632/19
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі судді Дєєва М.В розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу
за позовом ОСОБА_1
до Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України
про визнання протиправним та скасування наказу, -
19.02.2019 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України про визнання протиправним та скасування наказу № 2 від 02.01.2019 року в частині переведення старшого солдата ОСОБА_1 бухгалтера (2 категорії) фінансово-економічної служби на посаду старшого оператора-радіотелефоніста метеорологічного взводу батареї управління та артилерійської розвідки бригадної артилерійської групи, ВОС 520810А, тарифний розряд 5, ШПК «старший солдат».
В обґрунтування позовної заяви позивачем вказано, що вона перебуває в допологовій та післяпологовій відпустці та не виконує свої службові обов`язки, відповідно до наказу № 2 від 02.01.2019 року, позивача було переведено з посади бухгалтера (2 категорії) фінансово-економічної служби на посаду старшого оператора-радіотелефоніста метеорологічного взводу батареї управління та артилерійської розвідки бригадної артилерійської групи, ВОС 520810А, тарифний розряд 5, ШПК «старший солдат». Позивач вважає вказаний наказ протиправним та таким, що винесено з порушенням вимог закону та підлягає скасуванню, у зв`язку з чим просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
25.02.2019 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду було відкрито спрощене позовне провадження без виклику (повідомлення) сторін та витребувано у відповідача оскаржуваний наказ, документи, які були підставою для видання оскаржуваного наказу та документи про знаходження позивача в допологовій та післяпологовій відпустці.
27.03.2019 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву відповідно до якого вказано, що відповідач заперечує проти позовних вимог та зазначено, що командування військової частини НОМЕР_1 під час організації та проведення повсякденної життєдіяльності військ суворо дотримується вимог Законів України, Статутів Збройних сил України та інших нормативно-правових актів щодо соціального та правового захисту військовослужбовців та надав витяг із оскаржуваного наказу.
28.03.2019 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду було повторно витребувано у відповідача документи, які були підставою для видання оскаржуваного наказу та документи про знаходження позивача в допологовій та післяпологовій відпустці.
16.04.2019 року на виконання вимог ухвали відповідач надав витяг із наказу №341 від 17.12.2018 року про вибуття позивача у допологову та післяпологову відпустку.
Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню, з наступних підстав.
Судом встановлено, що згідно з наявної в матеріалах справи копії витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №341 від 17.12.2018 року вирішено вважати такими, що вибули у допологову та післяпологову відпустку старшого солдата ОСОБА_1 , бухгалтера фінансово-економічної служби в смт.Черкаське Дніпропетровської області на 126 діб у відпустку з 13 грудня по 18 квітня 2018 року та виключити з котлового забезпечення частини 18 грудня 2018 року.
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №2 від 02.01.2019 року вирішено старшого солдата ОСОБА_1 бухгалтера (2 категорії) фінансово-економічної служби переведено на посаду старшого оператора-радіотелефоніста метеорологічного взводу батареї управління та артилерійської розвідки бригадної артилерійської групи, ВОС 520810А, тарифний розряд 5, ШПК «старший солдат».
Позивач не погоджується із вищевказаним наказом про переведення позивача на іншу посаду, що і стало підставою для звернення з даною позовною заявою до суду.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.
Статтею 24 Конституції України визначено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом.
Законом, що регулює правові, організаційні та соціально-економічні умови реалізації права громадян на проходження служби в органах Національної гвардії України є Закон України «Про Національну гвардію України».
Статтею 3 Закону України «Про Національну гвардію України», визначені принципи діяльності Національної гвардії України та зазначено, що діяльність Національної гвардії України ґрунтується на принципах верховенства права, забезпечення дотримання прав і свобод людини і громадянина, позапартійності, безперервності, законності, відкритості для демократичного цивільного контролю, прозорості, відповідальності, централізованого керівництва та єдиноначальності. У діяльності Національної гвардії України забороняється застосування тортур, катувань та інших жорстких, нелюдських або таких, що принижують гідність, видів поводження та покарання».
Статтею 4 Закону України «Про Національну гвардію України», визначено, що Національна гвардія України у своїй діяльності керується Конституцією України, цим та іншими законами України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актами Президента України і Кабінету Міністрів України».
Частиною 3 ст. 9 Закону України «Про Національну гвардію України», визначено, комплектування Національної гвардії України військовослужбовцями та проходження ними військової служби здійснюються відповідно до Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та Положення про проходження військової служби громадянами України в Національній гвардії України, що затверджується Президентом України.
У статті 3 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», встановлено, що правовою основою військового обов`язку і військової служби є Конституція України, цей Закон, Закон України «Про оборону України», інші закони України, а також прийняті відповідно до них укази Президента України та інші нормативно-правові акти щодо забезпечення обороноздатності держави, виконання військового обов`язку, проходження військової служби, статусу військовослужбовців, а також міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Частиною 4 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» передбачено, що порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.
У частині 1 статті 6 даного Закону передбачено, що військові посади (штатні посади, що підлягають заміщенню військовослужбовцями) і відповідні їм військові звання передбачаються у штатах (штатних розписах) військових частин, кораблів, органів військового управління, установ, організацій, вищих військових навчальних закладів та військових навчальних підрозділів вищих навчальних закладів. Частиною 7 даної 6 статті встановлено, що порядок призначення на військові посади встановлюється Конституцією України, законами України, положеннями про проходження військової служби, про проходження громадянами України служби у військовому резерві.
У статті 3 Указу Президента України від 10.12.2008 року N 1153/2008 «Про положення про проходження військової служби у Збройних Силах України», передбачено, що Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, поширюється на військовослужбовців Національної гвардії України.
Так, підпунктом 2 пункту 82 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, (далі - Положення) визначені підстави призначення військовослужбовців на рівнозначні посади, крім інших, зокрема:
- у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів;
- для набуття практичного досвіду управлінської діяльності в органах військового управління різного рівня або для більш доцільного використання за фахом чи досвідом роботи - за рішенням відповідного командира (начальника), прийнятим у порядку, визначеному Міністерством оборони України, зокрема на особисте прохання військовослужбовця;
- за сімейними обставинами - на особисте прохання;
- з меншим обсягом роботи з урахуванням професійних, ділових і моральних якостей - на підставі висновку атестування.
Пунктом 83 Положення передбачено, що військовослужбовці призначаються на посади і переміщуються по службі за основною або спорідненою спеціальністю з урахуванням досвіду служби. У разі коли є потреба призначення військовослужбовців на посади за новою спеціальністю, їх призначенню на ці посади має передувати відповідна підготовка (перепідготовка).
Судом встановлено, що надана відповідачем копія витягу із оскаржуваного наказу командира військової частини НОМЕР_1 №2 від 02.01.2019 року не містить посилань на встановлені законом підстави для переведення позивача на іншу посаду.
Суд зазначає, що ухвалами від 25.02.2019 року та від 28.03.2019 року (повторно) суд витребовував у відповідача документи, що стали підставою для видання оскаржуваного наказу, при цьому станом на дату прийняття рішення по даній справі відповідач не надав до суду жодного доказу, що став підставою для прийняття спірного наказу.
Також, суд звертає увагу, що відповідачем надано до суду відзив на позовну заяву, при цьому він не містить заперечень щодо заявлених позовних вимог та підтверджуючих документів, які спростовували доводи позивача, а лише містить загальне посилання на дотримання відповідачем вимог законодавства.
Так, за приписами ч.1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно ст. 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
Відповідно до ч. 4 ст. 159 КАС України неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.
Суд звертає увагу, що ухвали суду, від 25.02.2019 року та 28.03.2019 року були отримані відповідачем, що підтверджується матеріалами справи, однак відзиву із запереченнями по суті позовних вимог та витребуваних судом доказів по справі відповідачем не надано, що з урахуванням приписів до ч. 4 ст. 159 КАС України кваліфікується судом як визнання позову.
Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Згідно положень ст. 75 КАС України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. При цьому в силу положень ст. 76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов`язок доказування в спорі покладається на відповідача орган публічної влади, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії.
Відповідно до ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Оцінивши докази, які є у справі щодо належності, допустимості, достовірності та їх достатності, за своїм внутрішнім переконанням та враховуючи всі наведені обставини, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню.
Керуючись ст.ст. 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
Визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 2 від 02.01.2019 року в частині переведення старшого солдата ОСОБА_1 бухгалтера (2 категорії) фінансово-економічної служби на посаду старшого оператора-радіотелефоніста метеорологічного взводу батареї управління та артилерійської розвідки бригадної артилерійської групи, ВОС 520810А, тарифний розряд 5, ШПК «старший солдат».
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя М.В. Дєєв