Справа № 120/4238/18-а
Суддя: Граб Л.С.
Дата ухвалення: 2019-05-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 120/4238/18-а

Головуючий у 1-й інстанції: Мультян М.Б.

Суддя-доповідач: Граб Л.С.

11 травня 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Граб Л.С.

суддів: Білої Л.М. Гонтарука В. М.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 22 лютого 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Ямпільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :
В листопаді 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Ямпільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області (далі Ямпільське ОУПФУ), в якому просив:

-визнати протиправним та скасувати рішення комісії від 24.04.2018 №17 та від 14.11.2018 №44 про відмову в призначенні пенсії за віком відповідно до ст.55 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи";

-зобов`язати призначити, нарахувати та виплачувати пенсію відповідно до відповідно до ст.55 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" зі зниженням пенсійного віку на 10 років з 20.04.2018.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 22 лютого 2019 року позов задоволено частково:

-визнано протиправним та скасовано протокол Ямпільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Вінницькій області №14 від 24 квітня 2018 року про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії відповідно до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи";

-визнано протиправним та скасовано протокол Ямпільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Вінницькій області № 44 від 14 листопада 2018 року про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії відповідно до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

В решті позовних вимог відмовити.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням в частині відмови в задоволенні позову, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просить скасувати рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 22 лютого 2019 року в частині відмови в задоволенні позову та ухвалити в цій частині нову постанову-про задоволення позовних вимог.

В обгрунтуванні апеляційної скарги зазначено, що судом першої інстанції безпідставно відмовлено в задоволенні позовних вимог зобов`язального характеру, оскільки за приписами п.4 ч.1 ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку встановленому цим кодексом звернутись до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Апелянт просив звернути увагу, що на даний час він звернувся до органу пенсійного фонду проханням про призначення пенсії, однак останнім повідомлено, що підстави для призначення пенсії відсутні, оскільки суд не зобов`язував відповідача вчиняти дії щодо призначення пенсії.

17.04.2019 через канцелярію суду від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній вказав на безпідставність доводів апеляційної скарги, у зв`язку із чим просив відмовити у її задоволенні.

За правилами п.3 ч.1 ст.311 КАС України, розгляд справи колегією суддів здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 є учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС у 1988 році, що підтверджується посвідченням Серії НОМЕР_1 , виданим 19.05.2005 року.

По досягненню 56-річного віку позивач звернувся до Ямпільського ОУПФУ з заявою про призначення пенсії із зменшенням пенсійного віку, як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС в 1988 році відповідно до положень ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Протокольним рішенням № 17 від 24 квітня 2018 року відповідач відмовив позивачу у призначенні пенсії, з тих підстав, що документи подані останнім не підтверджують факт безпосереднього перебування (роботи) у зоні відчуження в період з 27 липня 1988 року по 29 серпня 1988 року, а отже відсутні підстави для призначення пенсії із зменшенням пенсійного віку згідно ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

В подальшому ОСОБА_1 звернувся до Ямпільського районного суду Вінницької області, рішенням якого було встановлено факт, що останній працював та брав участь у зоні відчуження, у роботах по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС з 27 липня 1988 року по 29 серпня 1988 року в м.Чорнобиль Київської області (тобто 32 календарні дні).

Після отримання судового рішення, позивач знову звернувся з письмовою заявою до Ямпільського ОПФУ Вінницької області із заявою про нарахування пільгової пенсії.

Однак, протоколом № 44 від 14 листопада 2018 року відповідач повторно відмовив ОСОБА_1 в призначенні пенсії із зменшенням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" з аналогічних підстав.

Вказана відмова слугувала підставою для звернення позивача до суду з даним позовом.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем надано достатньо документів для підтвердження факту його перебування в зоні відчуження по ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС. При цьому, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про зобов`язання відповідача призначити, нараховувати та виплачувати пенсію заявлені передчасно, а судовому захисту підлягають лише порушені, невизнані або оспорюванні права, свободи та інтереси учасників адміністративних правовідносин.

Колегія суддів частково не погоджується з висновком суду першої інстанції та надаючи правову оцінку обставинам справи, виходить із наступного.

Відповідно до ч.1 ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Статтею 9 Закону України від 28.02.1991 року № 796-ХІІ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі Закон № 796-ХІІ) встановлено, що особами, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, є учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, тобто громадяни, які брали безпосередню участь у ліквідації аварії та її наслідків.

Відповідно до статті 10 Закону № 796-ХІІ учасниками ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС вважаються громадяни, які безпосередньо брали участь у будь-яких роботах, пов`язаних з усуненням самої аварії, її наслідків у зоні відчуження у 1986-1987 роках незалежно від кількості робочих днів, а у 1988-1990 роках-не менше 30 календарних днів, у тому числі проведенні евакуації людей і майна з цієї зони, а також тимчасово направлені або відряджені у зазначені строки для виконання робіт у зоні відчуження, включаючи військовослужбовців, працівники державних, громадських, інших підприємств, установ і організацій незалежно від їх відомчої підпорядкованості, а також ті, хто працював не менше 14 календарних днів у 1986 році на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві. Перелік цих пунктів визначається Кабінетом Міністрів України.

Згідно частин 3 та 4 статті 65 Закону № 796-ХІІ посвідчення «Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» та «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи» є документами, що підтверджують статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи та надають право користування пільгами, встановленими цим Законом.

Видача посвідчень провадиться спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, державними адміністраціями областей, Київською і Севастопольською міськими державними адміністраціями за поданням районних державних адміністрацій; порядок видачі посвідчень встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Підпунктом 5 пункту 2.1 Розділу ІІ Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року №22-1 (далі Порядок № 22-1) передбачено, що документами, які засвідчують особливий статус особи є посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та довідка про період (періоди) участі в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС за формою, затвердженою постановою Державного Комітету СРСР по праці та соціальних питаннях від 09 березня 1988 року № 122, або довідка військової частини, у складі якої особа брала участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, або довідка архівної установи, або інші первинні документи, в яких зазначено період роботи, населений пункт чи об`єкт, де особою виконувались роботи з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС; посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи та довідка про період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, видана органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями) (при призначенні пенсії за віком із застосуванням норм статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи").

Отже, відповідно до вказаного Порядку № 22-1, підставою для призначення пенсії, крім довідки про період (періоди) участі в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС за формою, затвердженою постановою Державного Комітету СРСР по праці та соціальних питаннях від 09.03.88 № 122, можуть бути інші первинні документи, в яких зазначено період роботи, населений пункт чи об`єкт, де особою проводились роботи по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.

Пунктом 2 Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 січня 1997 р. N 51 урегульовано, посвідчення є документом, що підтверджує статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користуватися пільгами й компенсаціями, встановленими Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", іншими актами законодавства.

У п.5 цього Порядку зазначено, що учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які працювали у зоні відчуження з 1 липня до 31 грудня 1986 р. від 1 до 5 календарних днів, у 1987 році - від 1 до 14, у 1988 - 1990 роках - не менше 30 календарних днів, віднесеним до категорії 3, видаються посвідчення зеленого кольору, серія А.

При цьому у посвідченні на правій стороні по діагоналі зліва направо ставиться штамп фарбою червоного кольору "Перереєстровано" і на вільному місці виконується запис про дату перереєстрації.

Починаючи з 1 жовтня 1998р. зазначене посвідчення без такого штампу вважається недійсним.

В пункті 10 Порядку уточняється на підставі яких документів видається посвідчення. Зокрема, встановлено, що посвідчення видаються учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС на підставі одного з таких документів: а) посвідчення про відрядження в зону відчуження; б) військового квитка і довідки командира військової частини або архіву про участь у ліквідації наслідків аварії у зоні відчуження; в) довідки про підвищену оплату праці в зоні відчуження (із зазначенням кількості днів і населеного пункту).

З аналізу наведених норм права слідує, що єдиним документом, що підтверджує статус потерпілого від Чорнобильської катастрофи, учасника ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС та надає право користування пільгами, встановленими Законом № 796-ХІІ, зокрема призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій, є посвідчення "Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС" або "Потерпілий від Чорнобильської катастрофи". Різного роду довідки про період роботи (служби) у зоні відчуження, про евакуацію, відселення, самостійне переселення, про період проживання та роботи на забруднених територіях тощо є лише підставами для визначення в установленому порядку статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС або потерпілих від Чорнобильської катастрофи.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом України в постановах від 21 листопада 2006 року № 21-1048во06 та від 4 вересня 2015 року № 690/23/15-а.

Верховний Суд підтримав таку ж позицію у постановах: від 27 лютого 2018 року у справі №344/9789/17, від 22 березня 2018 року у справі №588/538/16-а, від 08 травня 2018 року у справі № 708/1022/17, від 19 червня 2018 року у справі № 750/7462/17, від 11 липня 2018 року у справі № 539/1525/17 та від 24 липня 2018 року у справі №524/2062/17, 27 лютого 2019 у справі №500/2778/17, від 27.02.2019 №362/6281/16.

Відповідно ч.5 ст.242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Як вбачається із наданої ОСОБА_1 копії посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС у 1988 році Серії НОМЕР_1 , виданого 19.05.2005 року, останній є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1988 році.

Слід також зазначити, що на правій сторінці вказаного посвідчення наявні штамп "перереєстровано" та запис про дату перереєстрації за підписом керівника, який скріплений печаткою. Вказане свідчить про те, що тимчасовою комісією утвореною на виконання постанови Кабінету Міністрів України від 4 лютого 1997 р. N 135 "Про перевірку правильності видачі посвідчень "Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС" проводилась перевірка правомірності видачі посвідчення позивачу, і сумнівів щодо правильності його видачі у комісії не було.

Також, в якості доказів по справі позивачем надано суду копію трудової книжки, довідку Ямпільського АТП від 20.11.1992 року №280 про підвищену оплату праці, копію довідки про зарплату в вересні 1988 року, копію наказу №543 від 27.07.1988 про відрядження в Чорнобиль з 27.07.1988 по 29.08.1988 та копію робочої картки водія за 1988 рік.

Окрім того, факт участі ОСОБА_1 в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС в період з 27.07.1988 по 29.08.1988 підтверджується рішенням Ямпільського районного суду Вінницької області від 03 жовтня 2018 року у справі №153/768/18.

За приписами ч.4 ст.78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

З огляду на наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що наданими позивачем доказами, підтверджено участь останнього у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС в період з 27.07.1988 по 29.08.1988.

Між тим, дійшовши вірного висновку про протиправність дій відповідача, судом першої інстанції не вирішено питання щодо зобов`язання останнього вчинити певні дії.

Частиною четвертю статті 242 КАС України судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства.

А отже, рішення має бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Повноваження адміністративного суду визначені у ст. 245 КАС України.

Відповідно до п. 4 ч. 2 вказаної статті, у разі задоволення позову суд може прийняти рішення, зокрема, про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

За правилами ч. 4 цієї статті у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Крім того, згідно п.4 ч.1 ст.5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що суд у разі визнання протиправними дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, з метою поновлення порушених прав позивача повинен зобов`язати останнього прийняти певне рішення або вирішити питання з приводу якого позивач звернувся до відповідача, а отже прийняття судом рішення про визнання неправомірними дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень без зобов`язання вчинити дії спрямовані на усунення порушення прав особи, не можна вважати ефективним захистом права.

Зі змісту позовної заяви слідує, що позивач просить зобов`язати Управління призначити пенсію, відповідно до ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" зі зниженим пенсійним віком на 10 років, колегія суддів вказує на таке.

Згідно ст.15 Закону України від 05.11.1991 №1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (далі Закон №1788-XII) умови, норми та порядок пенсійного забезпечення громадян, які постраждали від Чорнобильської катастрофи, визначаються Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» або надається їм право на одержання пенсій на підставах, передбачених цим Законом.

Водночас, статтею 26 Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" передбачено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років.

Частиною 1 статті 55 Закону 796-ХІІ передбачено, що особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", а саме учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які працювали у зоні відчуження: 1) з моменту аварії до 1 липня 1986 року незалежно від кількості робочих днів, а з 1 липня 1986 року по 31 грудня 1986 року - не менше 5 календарних днів мають право на зниження пенсійного віку на 10 років; 2) які працювали у 1987 році у зоні відчуження не менше 14 календарних днів мають право на зниження пенсійного віку на 8 років; 3) які працювали з 1 липня 1986 року по 31 грудня 1986 року у зоні відчуження від 1 до 5 календарних днів, у 1987 році - від 10 до 14 календарних днів, у 1988 році - не менше 30 календарних днів, на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві - не менше 14 календарних днів у 1986 році мають право на зниження пенсійного віку на 5 років.

Аналіз вищезазначених правових норм свідчить про те, що обов`язковими умовами для призначення пенсії, згідно ч. 1 статті 55 Закону 796-ХІІ, є досягнення певного віку, наявність мінімального страхового стажу-25 років та підтвердження періоду участі у ліквідації наслідків на Чорнобильскій АЕС.

Однак для призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку на 10 років, необхідно підтвердити участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які працювали у зоні відчуження: з моменту аварії до 1 липня 1986 року незалежно від кількості робочих днів, а з 1 липня 1986 року по 31 грудня 1986 року - не менше 5 календарних днів.

В той же час, судом встановлено, що позивач брав участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1988 році-не менше 30 календарних днів, що дає право на призначення пенсії зі зниженим пенсійним віком на 5 років.

Так, з матеріалів справи встановлено, що на день звернення до органу пенсійного фонду з заявою про призначення пенсії, ОСОБА_1 виповнилося 56 років, згідно записів в трудовій книжці позивача, загальний страховий стаж роботи останнього складає понад 30 років, а наявними у справі доказами підтверджено його участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1988 році-не менше 30 календарних днів, а відтак відповідач безпідставно прийняв рішення про відмову в призначенні пенсії позивачу на підставі ст.55 ст.55 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Слід зазначити, що даний позов не містить вимоги про призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку на 5 років.

Водночас, частиною 2 статті 9 КАС України регламентовано, що суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

При цьому, частиною другою статті 245 КАС України передбачено, що у разі задоволення позову суд може прийняти, зокрема, рішення про інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

Тобто, адміністративний суд не обмежений у виборі способів відновлення права особи, порушеного владними суб`єктами, і вправі обрати найбільш ефективний спосіб відновлення порушеного права, який відповідає характеру такого порушення.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 28 лютого 2018 року у справі № 826/7631/15.

Відповідно до частини 2 ст.308 КАС України, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що належним способом захисту прав позивача в даному випадку буде зобов`язання призначити позивачу з моменту звернення останнім з відповідною заявою.

Стосовно позовних вимог про нарахування та виплати пенсії, колегія суддів погоджується з позицією суду першої інстанції про їх передчасність, оскільки пенсія позивачу ще не призначена.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, однак з помилковим застосуванням норм матеріального права, а доводи апеляційної скарги частково спростовують висновки суду першої інстанції.

У силу п.2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно зі ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення зокрема є, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Враховуючи, що судом першої інстанції частково порушені норми матеріального права, що призвело до частково неправильного вирішення справи, колегія суддів вважає, що слід частково задовольнити апеляційну скаргу, а рішення суду першої інстанції скасувати в частині.

Відповідно до статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Оскільки даний позов сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, підлягає частковому задоволенню то на користь позивача підлягає поверненню за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень-відповідача судовий збір за подання апеляційної скарги 576,50 грн. (1153/2).

Керуючись ст.ст. 5, 78, 99, 139, 242, 243, 250, 308, 31, 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:
апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 22 лютого 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Ямпільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії скасувати в частині відмови у позові щодо зобов`язання Ямпільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області призначити ОСОБА_1 пенсію відповідно до ст.55 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" зі зниженням пенсійного віку на 10 років з 20.04.2018.

Прийняти в цій частині нову постанову, якою позов задовольнити частково.

Зобов`язати Ямпільське об`єднане управління Пенсійного фонду України Вінницької області призначити ОСОБА_1 пенсію відповідно до ст.55 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" зі зниженням пенсійного віку на 5 років, з моменту звернення з відповідною заявою.

В решті позову відмовити.

В решті рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 22 лютого 2019 року, залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий Граб Л.С.

Судді Біла Л.М. Гонтарук В. М.