Справа № 320/603/19
Суддя: Панова Г. В.
Дата ухвалення: 2019-05-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 травня 2019 року м. Київ № 320/603/19

Київський окружний адміністративний суд у складі: головуючого-судді Панової Г.В., при секретарі судового засідання Черниш А.І.,

за участю представників сторін:

від позивача - Клокун Т.Г.,

від відповідача - не з`явилися,

від третьої особи - Хлівнюк М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби

Головного територіального управління юстиції у Київській області

за участю третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_2

про визнання протиправними та скасування рішення, зобов`язання вчинити

певні дії,

В С Т А Н О В И В:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 .) з позовом до Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області (далі - відповідач, Києво-Святошинське РВДВС ГТУЮ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії (з урахуванням уточнених позовних вимог), в якому просить суд:

- визнати протиправною та скасувати постанову Головного державного виконавця Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області від 29.10.2018 про накладення штрафу у розмірі 37484,52 грн., винесену у виконавчому провадженні ВП № 17047075;

- зобов`язати Києво-Святошинський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області закінчити виконавче провадження ВП 17047075 згідно виконавчого листа Києво-Святошинського районного суду №2-976 від 09.06.1998 на підставі пункту 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження».

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що оскаржуваною постановою накладено штраф в сумі 37484,52 грн. (у розмірі 50% від суми заборгованості зі сплати аліментів, яка виникла станом на 12.12.2015). Позивач вказує, що враховуючи те, що заборгованість позивача щодо сплати аліментів стягувачу утворилась до внесення змін до статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» згідно з Законом України № 2475-VІІІ від 03.07.2018, який вступив у дію з 28.08.2018, а відповідальність у формі штрафу за таку несплату, яка передбачена абз.3 ч.14 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження», введена лише з серпня 2018 року, тому позивач не міг передбачити настання такої відповідальності у зв`язку із несвоєчасністю такої сплати. Згідно із ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Крім цього, позивач вказує, що станом на дату прийняття оспорюваної постанови боргу не було.

Крім того, позивач звертав увагу суду, що строк пред`явлення виконавчого документа до виконання згідно рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 09.06.1998 про стягнення аліментів на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , закінчився 12.12.2015 та всупереч цьому ухвалою Києво-Святошинського районного суду від 20.06.2018 заяву ОСОБА_4 про видачу дубліката виконавчого листа у справі № 2-976/98 задоволено. Також, позивач зазначив, що вказана ухвала скасована постановою Верховного суду України від 19.12.2018 (провадження № 61-45676св18).

Разом з тим, позивач вказав, що при прийнятті спірної постанови відповідач керувався статтями 63, 75 Закону України «Про виконавче провадження», які не стосуються порядку стягнення аліментів.

Таким чином, позивач вважає постанову від 29.10.2018 про накладення штрафу у розмірі 37484,52 грн. протиправною та такою, що підлягає скасуванню та просить суд зобов`язати відповідача закінчити виконавче провадження ВП 17047075 згідно з виконавчим листом Києво-Святошинського районного суду № 2-976 від 09.06.1998 на підставі пункту 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження».

06.02.2019 до Київського окружного адміністративного суду надійшла заява про забезпечення позову ОСОБА_1 , у задоволенні якої було відмовлено ухвалою від 07.02.2019.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 25.02.2019 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, призначено судове засідання на 06.03.2019. Також судом визнано поважними причини пропуску строку звернення ОСОБА_1 до суду за захистом прав та законних інтересів та поновлено строк звернення з даним позовом до суду.

Крім того, вказаною ухвалою суд витребував від відповідача належним чином засвідчені копії матеріалів виконавчого провадження № 17047075 в рамках якого було прийнято постанову про накладення штрафу від 29.10.2018 та запропонував останньому подати до суду відзив на позовну заяву з доказами по справі до початку судового засідання.

05.03.2018 до суду надійшла заява ОСОБА_4 про залучення її до участі у розгляді справи в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача.

Протокольною ухвалою Київського окружного адміністративного суд від 06.03.2018 суд залишив вказану заяву без розгляду, оскільки заява не підписана заявником.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 06.03.2019 судом задоволено заяву представника ОСОБА_4 про залучення до участі у справі третьої особи та залучено до участі у розгляді справи третю особу, що не заявляє самостійних на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_5 (далі - третя особа, ОСОБА_6 .).

Разом з тим, судом повторно витребувано від Києво-Святошинського РВДВС ГТУЮ належним чином засвідчені копії матеріалів виконавчого провадження № 17047075 в рамках якого було прийнято постанову про накладення штрафу від 29.10.2018.

У судовому засіданні призначеному у справі на 06.03.2019 оголошено перерву на підставі частини другої статті 223 Кодексу адміністративного судочинства України до 03.04.2019.

Відповідач правом на подання відзиву на позов не скористався, водночас, судом встановлено, що 15.03.2019 вх. №6770/19 до Київського окружного адміністративного суду надійшли належним чином засвідчені матеріали виконавчого провадження №17047075 (а.с.122-180).

Протокольною ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 03.04.2019, з метою надання можливості для ознайомлення третьої особи з позовом, судом на підставі статті 223 Кодексу адміністративного судочинства України оголошено перерву до 18.04.2019.

03.04.2019 до суду надійшло клопотання представника третьої особи про зупинення провадження у справі № 320/603/19 до закінчення розгляду Києво-Святошинським районним судом Київської області у справі №2-976/98 за заявою ОСОБА_4 про видачу дублікату виконавчого листа.

18.04.2019 та повторно 19.04.2019 за вх. 10192/19 до суду надійшли письмові пояснення третьої особи щодо позову, відповідно до змісту яких вбачається, що представник третьої особи просив у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Так, представник третьої особи вказав, що Верховним Судом 19.12.2018 у справі № 2-976/97 скасовано ухвалу Києво-Святошинського районного суду від 20.06.2018, якою заяву ОСОБА_4 про видачу дубліката виконавчого листа у справі № 2-976/98 задоволено та видано дублікат виконавчого листа.

Тобто, як стверджує представник третьої особи виконавчого документу у виконавчому провадженні, відкритим за виконавчим листом №2-976/98 немає, тому відповідно до п.2 ст. 19 Конституції України, Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець немає права вчиняти будь-які виконавчі дії у тому числі закривати виконавче провадження (а.с.197-200).

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 18.04.2019 у задоволенні клопотання третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_7 від 03.04.2019 про зупинення провадження у справі відмовлено.

У судовому засіданні 18.04.2019 на підставі частини другої статті 223 Кодексу адміністративного судочинства України було оголошено перерву до 10.05.2019.

У судове засідання, призначене у справі на 10.05.2019 з`явились представник позивача та третьої особи.

Представники відповідача у судове засідання 10.05.2019 не з`явились. Відповідач був належним чином повідмолвений про дату, час та місце судового розгляду, що підтверджується даними наявного у матеріалах справи пощтового повідмолення про вручення рекомендованого поштового відпавлення за № 308. Бідь-яких заяв або клопотань про відкладення розгляду справи або оголошення перерви до суду від відповідача не надходило.

В ході судового розгляду представник позивача просив позов задовольнити в повному обсязі.

Представник третьої особи заперечував проти задоволення позовних вимог ОСОБА_1 щодо зобов`язання Києво-Святошинського районного відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області закінчити виконавче провадження ВП 17047075.

Заслухавши представників позивача та третьої особи, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

У червні 2018 року ОСОБА_9 звернулася до Києво-Святошинського районного суду Київської області із заявою про видачу дубліката виконавчого листа (а.с.164).

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20.06.2018 у справі № 2-976/98 заяву задоволено. Видано дублікат виконавчого листа №2-976 від 09.06.1998 по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів (а.с.103).

29.09.2018 Києво-Святошинським районним судом Київської області видано дублікат виконавчого листа у справі №2-976/98 про стягнення з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця і жителя АДРЕСА_1 , працюючого ЗАТ «ЗВ`ЯЗОК», м. Київ на користь ОСОБА_11 , проживаючої АДРЕСА_2 аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі ? частини всіх видів заробітків, починаючи з 27.05.1998 року(а.с. 154-155).

26.09.2018 представник третьої особи ОСОБА_12 звернувся до начальника Деснянського РВДВС ГТУЮ у м. Києві із заявами про передачу виконавчого провадження за виконавчим листом № 2-976/98 передати до Києво-Святошинського ВДВС ГТУЮ у Київській області в зв`язку з фактичним місцем проживання боржника за адресою: АДРЕСА_1 та заявою про долучення до матеріалів виконавчого провадження дубліката виконавчого листа у справі №2-976/98 (а.с.153-154).

Як вбачається з розрахунку заборгованості зі сплати аліментів згідно виконавчого листа Києво-Святошинського районного суду Київської області №2-976 від 09.06.1998 станом на 18.04.20106 заборгованість відсутня, за період 19.04.2006 по 12.12.2015 загальний розмір заборгованості становить 74969,05 грн. (а.с.150-151).

05.10.2018 старшим державним виконавцем Деснянського РВДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві Танащук О.М. прийнято постанову ВП №17047075 про передачу виконавчого провадження, зокрема постановлено передати виконавчий лист №2-976 виданий 09.06.2018 до Києво-Святошинського РВДВС ГТУЮ у Київській області у строк до 05.10.2018 (а.с.149-150).

24.10.2018 головним державним виконавцем Києво-Святошинського РВДВС ГТУЮ Сорохтей Л.Ю. винесено постанову ВП № 17047075 про прийняття виконавчого провадження (а.с.145).

29.10.2018 головним державним виконавцем Києво-Святошинського РВДВС ГТУЮ Сорохтей Л.Ю. прийнято постанову ВП №17047075 про накладення штрафу, відповідно до змісту якої керуючись статтями 63, 75 Закону України «Про виконавче провадження» постановлено у зв`язку із наявністю заборгованості по сплаті аліментів боржником у розмірі 74969,05 грн., що перевищує суму відповідних платежів за три роки накласти на боржника ОСОБА_1 штраф на користь ОСОБА_4 у розмірі 37484,52 грн. (а.с.144).

02.11.2018 позивач звернувся до відповідача із заявою про долучення до матеріалів виконавчого провадження квитанції установи банку про повну сплату заборгованості по виплаті аліментів на користь ОСОБА_11 (а.с.142).

Так, як вбачається з наявної у матеріалах справи копії квитанції N1D1D34002 від 02.11.2018 ОСОБА_1 було оплачено на рахунок Києво-Святошинського РВДФС ГТУЮ суму заборгованості у розмірі 74969,05 грн. (а.с.18).

Позивач, не погоджуючись з постановою ВП № 17047075 Києво-Святошинського РВДВС ГТУЮ від 29.10.2018 про накладення штрафу звернувся до суду із цим позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, у період здійснення виконавчого провадження ВП № 17047075 з виконання виконавчого листа №2-976 виданого 09.06.1998 Києво-Святошинським районним судом Київської області, визначені Законами України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 № 606-XIV (далі - Закон № 606-XIV) та «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VIII (далі - Закон № 1404-VIII).

Так, зазначене вище виконавче провадження було розпочате під час дії Закону № 606-XIV, а саме 01.06.2006 та продовжене під час дії Закону № 1404-VIII.

Відповідно до статті 1 № Закону № 606-XIV (в редакції яка була чинна на час виникнення спірних правовідносин) виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які здійснюються на підставах, у спосіб та в межах повноважень, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, виданими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Частиною першою статті 2 Закону № 606-XIV передбачено, що примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.

Примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, зокрема, виконавчих листів, що видаються судами (стаття 3 Закону № 606-XIV).

Відповідно до частини першої статті 18 Закону № 606-XIV державний виконавець відкриває виконавче провадження, зокрема, на підставі виконавчого документа, за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення.

Статтею 1 Закону № 1404-VIII встановлено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною першою статті 13 Закону 1404-VIII встановлено, що під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно з частиною першою статті 18 Закону 1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Частиною першою статті 26 Закону 1404-VIII передбачено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону зокрема за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Відповідно до частини другої статті 74 Закону 1404-VIII рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Згідно з частиною першою статті 71 Закону 1404-VIII порядок стягнення аліментів визначається законом.

Абзацом 3 частини чотирнадцятої статті 71 Закону 1404-VIII передбачено, що за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 50 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів.

Вказану статтю доповнено цією нормою згідно з Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання" №2475-VIII від 03 липня 2018 року, який вступив в дію з 28 серпня 2018 року.

Згідно з статтею 58 Конституції України Закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення.

Як було встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, зокрема розрахунком зі сплати заборгованості по сплаті аліментів наявної у матеріалах виконавчого провадження заборгованість позивача щодо сплати аліментів ОСОБА_13 утворилася станом на 12.12.2015, а відповідальність у формі штрафу за таку несплату, яка передбачена абзацом 3 частини чотирнадцятої статті 71 Закону 1404-VIII введена лише з 28 серпня 2018 році, позивач не міг передбачити настання такої відповідальності у зв`язку із несвоєчасністю такої сплати.

Згідно зі статтею 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення.

У свою чергу в пункту 2 Рішення Конституційного Суду України від 09.02.1999 у справі №1-рп/99 зазначено, що частину першу статті 58 Конституції України щодо дії нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Отже, особа має нести відповідальність за діяння на підставі закону, що був чинним на час його вчинення, крім випадків, коли новий закон пом`якшує або скасовує відповідальність особи за вчинення такого діяння.

Конституційний принцип незворотності дії законів, які погіршують становище особи, надає підстави для висновку про неможливість застосування санкцій за дії (бездіяльність), які на момент, коли вони мали місце, за попереднього правового регулювання не були правопорушенням.

Неприпустимість зворотної дії в часі законів та інших нормативно-правових актів є одним з аспектів загальновизнаного принципу правової визначеності як елемента принципу верховенства права, який відповідно до частини першої статті 8 Конституції України визнається і діє в Україні.

Принцип неприпустимості зворотної дії в часі нормативних актів знайшов своє закріплення в міжнародно-правових актах, зокрема і в Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини (стаття 7).

Таким чином, враховуючи приписи статті 58 Конституції України та те, що лише з 28.08.2018 стаття 71 Закону №1404-VIII доповнена частиною чотирнадцятою, абзацом третім якої встановлено відповідальність у вигляді накладання штрафу у відповідному розмірі, яка на час вчинення правопорушення не існувала, суд дійшов висновку про відсутність законних підстав для застосування до позивача штрафних санкцій на підставі вищенаведеної норми права.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Другого апеляційного адміністративного суду від 04.04.2019 у справі № 440/4038/18; від 29.03.2019 у справі № 520/163/1 та постанові Шостого апеляційного адміністративного суду від 20.03.2019 у справі № 620/29/19.

Окрім того, суд звертає увагу, що оскаржувана постанова містить посилання на статті 63 та 75 Закону №1404-VIII як на підставу накладення штрафу, в той час як посилання на частину 14 статті 71 Закону №1404-VIII, яка і передбачає накладення штрафу на боржника за наявності заборгованості зі сплати аліментів та на підставі якої, як вказує відповідач, і був накладений на позивача штраф, взагалі відсутнє.

Крім того, судом не приймаються до уваги доводи позивача про те, що строк пред`явлення виконавчого листа до виконання закінчився, оскільки предметом розгляду даної адміністративної справи є не строк пред`явлення виконавчого листа до виконання, а правомірність винесення постанови про накладення штрафу на позивача.

Відтак, суд дійшов висновку щодо наявності підстав для задоволення позовної вимоги про визнання протиправною та скасування постанови Головного державного виконавця Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області від 29.10.2018 про накладення штрафуна ОСОБА_1 у розмірі 37484,52 грн., винесену у виконавчому провадженні ВП № 17047075.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області закінчити виконавче провадження ВП 17047075 згідно виконавчого листа Києво-Святошинського районного суду №2-976 від 09.06.1998 на підставі пункту 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження», то суд зазначає, що вона не підлягає до задоволення з таких підстав.

Пунктом 9 частини першої статті 39 Закону №1404-VIII встановлено, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Тобто, підстави закінчення виконавчого провадження передбачені Законом України № 1404-VIII і ці повноваження є дискреційними повноваженнями відповідача.

Під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин

Разом з тим, завданням адміністративного судочинства, відповідно до статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого розгляду адміністративних справ.

Отже, адміністративний суд не наділений повноваженнями втручатися у вільний розсуд (дискрецію) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями визначеними статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно з вимогами статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Статтею 90 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

У відповідності до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На виконання цих вимог відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не надано суду жодних доказів, які б спростовували твердження позивача, а відтак, не доведено правомірності постанови про накладення штрафу від 29.10.2018 винесеної у виконавчому провадженні ВП № 17047075.

Оцінюючи фактичні дані, матеріали справи, а також встановлені судом факти протиправності оскаржуваної постанови ВП № 17047075 від 29.10.2018 про накладення штрафу на ОСОБА_1 , суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до частини третьої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

При звернення до суду позивачем було сплачено 1536,80 грн. судового збору, що підтверджується квитанціями № 4 та № 3 від 06.02.2019 (а.с.3,4).

Враховуючи ту обставину, що судом задоволено лише одну із двох позовних вимог, суд дійшов висновку про необхідність стягнення на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень суму судового збору у розмірі 768, 40 грн. відповідно до кількості задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 9, 14, 71, 77, 90, 143, 243-246, 250, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправною та скасувати постанову Головного державного виконавця Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області від 29.10.2018 про накладення штрафу у розмірі 37484,52 грн., винесену у виконавчому провадженні ВП № 17047075.

3. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

4. Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; місце проживання: АДРЕСА_3 ) судовий збір у сумі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 коп. за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області (; місцезнаходження: 08132, Київська область, Києво-Святошинський район, м. Вишневе, вул. Л.Українки, 86).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення .

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Суддя Панова Г. В.