Справа № 320/3625/17
Суддя: Бившева Л.І.
Дата ухвалення: 2019-05-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

14 травня 2019 року

Київ

справа №320/3625/17

rкасаційне провадження №К/9901/45821/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Бившевої Л.І.,

суддів: Шипуліної Т.М., Хохуляка В.В.,

розглянув у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами касаційну скаргу ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 ) на постанову Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 11.07.2017 (суддя Редько О.В.) та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 04.10.2017 (головуючий суддя - Мельник В.В. ,судді - Сафронова С.В., Чепурнов Д.В.) у справі за позовом ОСОБА_1 до Запорізької митниці ДФС (далі - Митниця) про скасування постанови про порушення митних правил,

УСТАНОВИВ:

У травні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Митниці, у якому просив визнати незаконною та скасувати постанову у справі про порушення митних правил № 0113/11200/17 від 16.05.2017 і закрити провадження у справі у зв'язку з відсутністю в його діях складу правопорушення.

Позовні вимоги мотивовані тим, що: Митниця протиправно позбавила його прав, закріплених у статті 498 Митного кодексу України, а також обмежила в ефективному засобі юридичного захисту, чим порушила статтю 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки незважаючи на клопотання ОСОБА_1 про перенесення розгляду справи розглянула справу зав його відсутності; оскільки передбачене частиною третьою статті 470 Митного кодексу України правопорушення не віднесене до триваючих, які визначені у статті 467 цього Кодексу, то накладення на нього адміністративного стягнення після спливу шестимісячного строку з дня його вчинення є протиправним.

Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області постановою від 11.07.2017, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 04.10.2017, у задоволенні позову відмовив.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суди виходили з того, що: на дату складення протоколу про адміністративне правопорушення жодних документів, які б підтверджували поломку ввезеного в режимі «транзит» транспортного засобу, хворобу чи інших документів, які б підтверджували неможливість вивезення цього автомобіля ОСОБА_1 не надав; Митниця завчасно та належним чином повідомляла ОСОБА_1 про дату та час розгляду справи про порушення митних правил, тричі відкладала розгляд вказаної справи за клопотанням ОСОБА_1 , однак позивач і в четвертий раз не з'явився на розгляд справи, жодного разу не надав письмових пояснень про причини порушення вимог статті 95 Митного кодексу України та не надав будь-яких доказів на підтвердження поважності причин його неявки на розгляд справи, як-то: листки непрацездатності, наказ про відрядження тощо; оскільки стаття 467 Митного кодексу України не містить вичерпного переліку триваючих правопорушень, а лише констатує приналежність до таких порушень, у тому числі тих, що передбачені статтями 469, 477 - 481, 485 цього Кодексу, то адміністративне стягнення за перевищення встановленого статтею 95 Митного кодексу України строку більше, ніж на 10 діб, передбачене частиною третьою статті 470 Митного кодексу України, повинне бути накладене не пізніше, ніж через шість місяців з дня виявлення цього правопорушення.

ОСОБА_1 оскаржив рішення судів першої та апеляційної інстанцій до Вищого адміністративного суду України, який ухвалою від 07.11.2017 відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою та витребував матеріали справи із суду першої інстанції.

В обґрунтування вимог касаційної скарги скаржник посилається на те, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалені із порушенням норм матеріального та процесуального права, оскільки суди не надали належної правової оцінки тому, що: Митницею була порушена процедура притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, зокрема, частини четвертої статті 526 Митного кодексу України, в частині розгляді справи за його відсутності, а також протиправно позбавлено його прав, закріплених у статті 498 цього Кодексу, та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідач не скористався своїм процесуальним правом на подання відзиву на касаційну скаргу.

Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду ухвалою від 08.04.2019 прийняв касаційну скаргу ОСОБА_1 до провадження, закінчив підготовку справи до касаційного розгляду та визнав за можливе проведення касаційного розгляду справи в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами з 09.04.2019.

Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду перевірив наведені у касаційній скарзі доводи та дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

У справі, що розглядається, суди встановили, що 05.02.2017 через пункт пропуску «Виступовичі - Нова Рудня» митного поста «Північний» Житомирської митниці ДФС ОСОБА_1 був ввезений на митну територію України автомобіль марки «Opel Signum», кузов № НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 в митному режимі «транзит».

Факт вчинення ОСОБА_1 порушення митних правил був виявлений Житомирською митницею ДФС, з огляду на що вона направила до Митниці лист від 17.02.2017 « 408/7/06/-70-20 «Про опитування громадян» щодо перевірки у зв'язку з відсутністю в ЄАІС ДФС України інформації про вивезення за межі митної території України транспортних засобів, що ввезені в митному режимі «транзит».

10.04.2017 Митницею був складений протокол про порушення митних правил №0113/11200/17, яким встановлено вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбачене частиною третьою статті 470 Митного кодексу України, яке полягало у порушенні строків, передбачених статті 95 Митного кодексу України (10 діб), який був надісланий ОСОБА_1 рекомендованим поштовим відправленням з повідомленням про вручення № 262.

З метою належного повідомлення про дату, час і місце розгляду справи про порушення митних правил ОСОБА_1 тричі надсилались повістки про явку до Митниці для з'ясування обставин вчинення порушення митних правил, Митниця тричі відкладала розгляд вказаної справи за клопотанням ОСОБА_1 , однак позивач і в четвертий раз не з'явився на розгляд справи, жодного разу не надав письмових пояснень про причини порушення вимог статті 95 Митного кодексу України та не надав будь-яких доказів на підтвердження поважності причин його неявки на розгляд справи, як-то: листки непрацездатності, наказ про відрядження тощо.

16.05.2017 в.о. начальника Митниці прийняв постанову в справі про порушення митних правил № 0113/11200/17, якою визнав ОСОБА_1 винним у вчиненні порушення митних правил, передбаченого частиною третьою статті 470 Митного кодексу України, та наклав на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі п'ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 8500,00 грн.

Згідно частини першої статті 90 Митного кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) транзит - це митний режим, відповідно до якого товари та/або транспортні засоби комерційного призначення переміщуються під митним контролем між двома органами доходів і зборів України або в межах зони діяльності одного органу доходів і зборів без будь-якого використання цих товарів, без сплати митних платежів та без застосування заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності.

Відповідно до частини першої статті 381 Митного кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) громадянам дозволяється ввозити транспортні засоби особистого користування з метою транзиту через митну територію України за умови їх письмового декларування в порядку, передбаченому для громадян, та внесення на рахунок органу доходів і зборів, що здійснив пропуск таких транспортних засобів на митну територію України, грошової застави в розмірі митних платежів, що підлягають сплаті при ввезенні таких транспортних засобів на митну територію України з метою вільного обігу. Зазначені вимоги не поширюються на транспортні засоби, постійно зареєстровані у відповідних реєстраційних органах іноземної держави, що підтверджується відповідним документом.

За змістом пунктів 2, 3 частини першої статті 93 Митного кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) товари, транспортні засоби комерційного призначення, що переміщуються у митному режимі транзиту, повинні: не використовуватися з жодною іншою метою, крім транзиту; бути доставленими у орган доходів і зборів призначення до закінчення строку, визначеного статтею 95 цього Кодексу.

Частиною другою статті 200 Митного кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що доставка товарів та документів на них повинна бути здійснена у строк, визначений статтею 95 цього Кодексу.

Згідно частини шостої статті 379 Митного кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) строки тимчасового ввезення громадянами товарів на митну територію України (крім випадків, передбачених статтею 380 цього Кодексу) встановлюються відповідно до статті 108 цього Кодексу, а строки ввезення з метою транзиту - відповідно до статті 95 цього Кодексу.

Статтею 95 Митного кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що строк транзитних перевезень для автомобільного транспорту становить 10 діб (у разі переміщення діяльності одного митного органу - 5 діб).

Виходячи з системного аналізу наведених правових норм, транспортні засоби, які переміщуються у митному режимі транзиту повинні бути доставлені до органу доходів і зборів призначення у строк, що не перевищує 10 діб.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами попередніх інстанцій, автомобіль марки «Opel Signum», кузов № НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 , був ввезений ОСОБА_1 на митну територію України 05.02.2017, станом на 09.04.2017 до органу доходів і зборів призначення доставлений не був, чим вчинив порушення митних правил, передбаченого частиною третьою статті 470 Митного кодексу України.

Згідно частини першої статті 522 Митного кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) справи про порушення митних правил, передбачені статтями 468 - 470, 474, 475, 477 - 481, 485 цього Кодексу, розглядаються органами доходів і зборів.

Положеннями частини першої статті 467 Митного кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що якщо справи про порушення митних правил відповідно до статті 522 цього Кодексу розглядаються органами доходів і зборів, адміністративне стягнення за порушення митних правил може бути накладено не пізніше, ніж через шість місяців з дня вчинення правопорушення, а у разі розгляду органами доходів і зборів справ про триваючі порушення митних правил, у тому числі передбачені статтями 469, 477 - 481, 485 цього Кодексу, - не пізніше, ніж через шість місяців з дня виявлення цих правопорушень.

Аналіз наведеної правової норми свідчить про те, що перелік триваючих правопорушень, визначений у частині першій статті 467 Митного кодексу України, не є вичерпним.

Суди першої та апеляційної інстанцій правомірно виходили з того, що триваючими визначаються правопорушення, які почались з певної протиправної дії або бездіяльності та здійснюються в подальшому безперервно шляхом невиконання обов'язку. Початковим моментом такого діяння може бути активна дія або бездіяльність, коли винний або не виконує конкретний покладений на нього обов'язок, або виконує його не повністю чи неналежним чином.

Таким чином, використання транспортного засобу, що перебуває в режимі транзиту, та щодо якого існує обов'язок вивезення за межі митної території, протягом 10-денного строку, є триваючим правопорушенням, оскільки таке характеризуються тривалим невиконанням встановленого Митним Кодексом України обов'язку. Вчиняючи такі діяння, позивач перебував у стані безперервного порушення закону, тому відповідне порушення не може вважатись таким, що носить разовий характер.

У справі, що розглядається, суди встановили, що порушення ОСОБА_1 митних правил було виявлено митним органом 17.02.2017, а адміністративне стягнення на позивача накладено 16.05.2017, тобто у межах шестимісячного строку з дня виявлення цього правопорушення.

Так, частиною третьою статті 470 Митного кодексу України (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що перевищення встановленого статтею 95 цього Кодексу строку доставки товарів, транспортних засобів комерційного призначення, митних або інших документів на ці товари більше ніж на десять діб, а так само втрата цих товарів, транспортних засобів, документів чи видача їх без дозволу органу доходів і зборів - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п'ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Отже, з огляду на те, що у діях позивача наявний склад адміністративного правопорушення, застосування до ОСОБА_1 санкції у вигляді притягнення до адміністративної відповідальності на підставі частини третьої статті 470 Митного кодексу України відповідає вимогам законодавства.

За таких обставин, висновки судів першої та апеляційної інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ґрунтуються на правильному застосуванні норм матеріального права.

Таким чином, доводи ОСОБА_1 , викладені в касаційній скарзі, не спростовують висновків, наведених у постанові Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 11.07.2017 та ухвалі Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 04.10.2017, оскільки суди попередніх інстанцій правильно застосували норми матеріального права до встановлених у справі правовідносин, а тому у задоволенні її касаційної скарги слід відмовити. При цьому, посилання скаржника у касаційній скарзі на порушення Митницею вимог статей 498, 526 Митного кодексу України, в частині розгляді справи за його відсутності, а також статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є безпідставними, оскільки будь-яких належних доказів, які б підтверджували поважність причин його неявки до Митниці на розгляд справи про порушення митних правил, як-то: листки непрацездатності, наказ про відрядження тощо ОСОБА_1 під час розгляду справи судами першої та апеляційної інстанцій надано не було. Не додано таких доказів і до касаційної скарги.

Згідно з частиною третьою статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, чинній з 15.12.2017) провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 350 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, чинній з 15.12.2017) суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Враховуючи зазначене, касаційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, а постанова Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 11.07.2017 та ухвала Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 04.10.2017 - без змін.

Керуючись п.1 ч.1 ст. 349, ст. 350, ч.ч. 1, 5 ст. 355, ст.ст. 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 11.07.2017 та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 04.10.2017 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді Верховного Суду Л.І. Бившева

В.В. Хохуляк

Т.М. Шипуліна