Справа № 280/1295/19
Суддя: Лазаренко Максим Сергійович
Дата ухвалення: 2019-04-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

23 квітня 2019 року Справа № 280/1295/19 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Лазаренка М.С., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1 (АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_1)

до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (69057, м.Запоріжжя, пр. Соборний, буд. 158-Б; ),

Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України м.Запоріжжя (69057, м. Запоріжжя, вул. Гагаріна, буд. 2-Б; )

про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

26 березня 2019 року до Запорізького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі - позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі - відповідач-1, ГУ ПФУ в Запорізькій області), Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України м.Запоріжжя (далі - відповідач-2, Центральне ОУПФУ м.Запоріжжя), в якому позивач просить суд:

- визнати протиправними дії відповідача-2 щодо відмови в призначенні позивачу державної пенсії за віком на пільгових умовах за списком № 2;

- зобов'язати відповідача-1 призначити та виплачувати позивачу державну пенсію за віком на пільгових умовах за списком № 2 відповідно до Закону України «Про загальнодержавне пенсійне страхування» з 28 серпня 2018 року.

В обґрунтування заявлених позивних вимог позивач посилається на те, що після досягненням пенсійного віку для виходу на пенсію на пільгових умовах, він звернувся до Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя із заявою про призначення йому пенсії за віком на пільгових умовах, відповідно Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», але відповідач-2 протиправно відмовив йому у призначенні вказаної пенсії, мотивуючи це тим, що надані уточнюючі довідки, які підтверджують пільговий стаж позивача, видані підприємством місцезнаходженням якого є тимчасово окупована територія України. В подальшому, позивач звернувся до відповідача-1, де просив повторно розглянути його заяву про призначення пільгової пенсії, але отримав аналогічну відповідь. Крім того зазначає, що відповідачем-1 протиправно не зараховано до пільгового стажу період проходження строкової військової служби. З огляду на зазначене, просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Ухвалою суду від 27 березня 2019 року відкрито спрощене позовне провадження в даній адміністративній справі та призначено розгляд справи на 23 квітня 2019 року без повідомлення (виклику) сторін.

Ухвалою суду від 23 квітня 2019 року відмовлено у задоволенні клопотання Центрального ОУПФУ м.Запоріжжя про розгляд з викликом (повідомленням) сторін.

05 квітня 2019 року від відповідача-1 до суду надійшов відзив на позовну заяву (вх.№ 13702), в якому зазначає, що до повноважень Головного управління Пенсійного фонду України входить лише призначення та виплата пенсій військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу та іншим особам (крім військовослужбовців строкової служби та членів їх сімей) відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Зазначає, що оскільки позивач претендує на інший вид пенсії, то прийняття рішення щодо призначення пільгової пенсії не входить до його повноважень. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

15 квітня 2019 року від відповідача-2 до суду надійшов відзив на позовну заяву (вх.№ 14983), в якому зазначає, що надані позивачем архівні та уточнюючі довідки, видані архівними установами Республіки Крим та ТОВ «Сімферопольський електротехнічний завод» не можуть бути враховані при вирішенні питання щодо призначення пенсії з огляду на норми Законів України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», а також Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, оскільки такі довідки вважаються недійсними. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 263 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Приписами ч. 2 ст. 263 КАС України, визначено, що справи, визначені частиною першою цієї статті, суд розглядає у строк не більше тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 243 КАС України, у виняткових випадках залежно від складності справи складення рішення, постанови у повному обсязі може бути відкладено на строк не більш як десять, а якщо справа розглянута у порядку спрощеного провадження - п'ять днів з дня закінчення розгляду справи.

Згідно з ч. 4 ст. 243 КАС України, судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Розглянувши матеріали та з'ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, судом встановлено наступне.

28 серпня 2018 року позивач, ОСОБА_1, звернувся до Центрального ОУПФУ м.Запоріжжя із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах на підставі Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» при загальному стажі роботи понад 35 років, з яким пільговий стаж складає понад 14 років, надавши до заяви паспорт, трудову книжку, військовий квиток, атестат та інші документи, що підтверджують його пільговий стаж.

Листом від 11 вересня 2018 року № 557/Д-9 Центральним ОУПФУ м.Запоріжжя повідомлено позивача про те, що надані до заяви документи, зокрема, архівні довідки від 25 липня 2017 року за № Д-114, Д-115, видані Архівним відділом Адміністрації м.Сімферополя Республіки Крим; історична довідка № 51 від 08 липня 2016 року, довідка про підтвердження наявності трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або записів в ній від 08 липня 2016 року за № 50 та довідка про заробітну плату від 25 жовтня 2016 року за № 114/бух, видані ТОВ «Сімферопольський електротехнічний завод» відповідно до норм Законів України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» і Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній - вважаються недійсними і не можуть бути застосовані при обчисленні пенсії.

18 лютого 2019 року позивач звернувся до ГУ ПФУ в Запорізькій області, де просив повторно розглянути його заяву, призначити та виплачувати йому пільгову пенсію.

Листом від 19 березня 2019 року № 355/Д-9 позивачу повідомлено, що до його пільгового стажу за списком № 2 зараховано 2 роки 9 місяців 6 днів, з посиланням на те, що документи, підтверджуючі пільговий стаж позивача видані підприємством, яке здійснює свою діяльність на тимчасово окупованій території України. Крім того, повідомлено, що період проходження строкової військової служби позивачем не підлягає зарахуванню до його пільгового стажу, оскільки умовою для такого зарахування є безпосередня праця на посадах, які дають право на пільгову пенсію до та після проходження строкової військової служби.

Позивач не погодившись із такими діями відповідачів, звернувся із цим позовом до суду за захистом своїх прав та інтересів.

Надаючи правову оцінку обставинам, які виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ст. 46 Конституції України, норми якої є нормами прямої дії, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх в разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках передбачених законом. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

За приписами п. 6 ч. 1 ст. 92 Конституції України, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначаються Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-IV (далі - Закон № 1058).

Відповідно до п. 2 Прикінцевих положень Закону № 1058, пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, які відповідно до цього Закону мають право на пенсію на пільгових умовах, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди. До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону.

Частиною 1 ст. 114 Закону № 1058 передбачено, що право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону № 1058, на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

За відсутності страхового стажу, встановленого абзацом першим цього пункту, у період до 1 квітня 2024 року пенсія за віком на пільгових умовах призначається за наявності на дату досягнення віку, встановленого абзацами першим і третім - тринадцятим цього пункту, страхового стажу: з 1 квітня 2018 року по 31 березня 2019 року - не менше 27 років у чоловіків і не менше 22 років у жінок.

Працівникам, які не мають стажу роботи з шкідливими і важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого абзацами першим і п'ятнадцятим - двадцять третім цього пункту відповідного страхового стажу пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 цього Закону: чоловікам - на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи; жінкам - на 1 рік за кожні 2 роки такої роботи.

Частиною 1 ст. 26 Закону № 1058 встановлено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Аналіз вказаних вище правових норм дозволяє прийти до висновку, що чоловікам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, пенсія за віком на пільгових умовах призначається:

1) після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років, або

2) наявності страхового стажу не менше 27 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах, в разі досягнення 55 років у період з 1 квітня 2018 року по 31 березня 2019 року, або

3) зі зменшенням пенсійного віку, встановленого абз. 1 ч. 1 ст. 26 Закону № 1058 (тобто, 60 років), на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи з шкідливими і важкими умовами праці, на інших роботах за списком № 2.

Список № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, на даний час діє в редакції постанови Кабінету Міністрів України №461 від 24 червня 2016 року зі змінами, внесеними постановою №479 від 04 липня 2017 року.

Електрогазозварники, зайняті різанням та ручним зварюванням, включені до списку № 2 згідно вказаного підзаконного нормативно-правового акту.

При цьому, суд зауважує, що електрогазозварники, зайняті різанням та ручним зварюванням, включались до списку № 2 і за попередніми постановами Кабінету Міністрів України № 162 від 11 березня 1994 року, № 773 від 15 листопада 1994 року, №36 від 16 січня 2003 року, а також постановою Ради Міністрів СРСР № 173 від 22 серпня 1956 року.

Наказом Міністерства праці та соціальної політики України № 383 від 18 листопада 2005 року затверджений Порядок застосування списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах (далі - Порядок № 383).

Пунктом 3 зазначеного Порядку закріплено правило, згідно з яким при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21 серпня 1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21 серпня 1992 року.

Пунктом 4 Порядку № 383 передбачено, що згідно з пунктом 4 Порядку проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 442 від 01 серпня 1992 року, атестація робочих місць за умовами праці проводиться в строки, передбачені колективним договором, але не рідше одного разу на 5 років. Зазначена постанова набула чинності з 21 серпня 1992 року. Це означає, що при призначенні пенсії за віком на пільгових умовах для зарахування до стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, певного 5-річного періоду роботи зі шкідливими і важкими умовами праці після 21 серпня 1992 року, відповідне право впродовж цього періоду повинне бути підтверджене за результатами атестації (п.п. 4.1 п.4 Порядку № 383).

За правилами п.п. 4.2 п. 4 Порядку № 383, результати атестації (як вперше проведеної, так і чергової) застосовуються при обчисленні стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, впродовж 5 років після затвердження її результатів, за умови, якщо впродовж цього часу на даному підприємстві не змінювались докорінно умов і характер праці (виробництво, робота, робоче місце), що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. У разі докорінної зміни умови і характеру праці для підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах має бути проведена позачергова атестація. Такий же порядок застосовується у разі припинення діяльності підприємства, установи, організації із визначенням правонаступника.

Крім того, п.п. 4.3. п. 4 Порядку №383 передбачено, що у разі підтвердження цього права за результатами атестації, вперше проведеної до 21 серпня 1997 року (впродовж 5 років після введення в дію Порядку проведення атестації робочих місць), до стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, зараховується весь період роботи на даному підприємстві у виробництвах, передбачених Списками, тобто період роботи із шкідливими умовами праці, до дати видання наказу на підприємстві про результати проведення атестації та період роботи впродовж наступних 5 років з урахуванням пункту 4.2 цього Порядку.

В силу вимог пункту 4.4. Порядку № 383, якщо атестація була вперше проведена після 21 серпня 1997 року, у разі підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах, до пільгового стажу зараховується весь період роботи до 21 серпня 1992 року, 5-річний період роботи на даному підприємстві, що передує даті видання наказу про її результати, та період роботи впродовж наступних 5 років з урахуванням пункту 4.2 цього Порядку.

За правилами п. 10 зазначеного Порядку, для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену п. 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12 серпня 1993 року. Останнім, в свою чергу, передбачено, що в уточнюючій довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Як слідує з вищеописаних матеріалів справи, позивач на час звернення до відповідача досяг 55 років.

Наявними в матеріалах справи відомостями трудової книжки серії НОМЕР_2, як основного документа підтверджуючого повний стаж роботи позивача на роботах за списком № 2, що визначають його право на пенсію на пільгових умовах підтверджуються записами: №№ 3-17, 19-22.

Крім того, право позивача на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за списком № 2 додатково підтверджується документами, що видані архівною установою, а саме: архівним відділом Адміністрації м.Сімферополя Республіки Крим: архівними довідками від 25 липня 2017 року за № Д-114, Д-115 про; історична довідка № 51 від 08 липня 2016 року, довідка про підтвердження наявності трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або записів в ній від 08 липня 2016 року за № 50 та довідка про заробітну плату від 25 жовтня 2016 року за № 114/бух, видані ТОВ «Сімферопольський електротехнічний завод»

Як слідує з відзивів, відповідачами вищезазначені довідки до уваги не прийняті внаслідок того, що їх видано підприємством місцезнаходженням якого є тимчасово окупована територія України.

Такі твердження відповідача суд вважає безпідставними, з огляду на таке.

За даними витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань місцезнаходженням:

ТОВ «Сімферопольський електротехнічний завод» є: 95047, Автономна Республіка Крим, місто Сімферополь, вулиця Глухова, будинок 34;

ВАТ «Сімферопольський склотарний завод» є: 95051, Автономна Республіка Крим, місто Сімферополь, вулиця Індустріальна, будинок 41.

Відповідно до ч. 2-3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території» будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому Законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

З вищевикладеного слідує, що законодавцем встановлено заборону на використання тільки тих документів, що видані органами, розташованими на тимчасово окупованій території України, якщо ці органи створені у порядку не передбаченому законодавством України.

У відповідача відсутні будь-які відомості, що ТОВ «Сімферопольський електротехнічний завод» та ВАТ «Сімферопольський склотарний завод» є органами, які створені у порядку не передбаченому Законом.

Натомість, за даними витягу з ЄДР, а ні ТОВ «Сімферопольський електротехнічний завод», а ні ВАТ «Сімферопольський склотарний завод» на час звернення із цим позовом до суду не ліквідовані.

Щодо зарахування до пільгового стажу період проходження строкової військової служби у лавах радянської армії, суд зазначає наступне.

Частиною 4 ст. 24 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Частиною 1 статті 52 Закону СРСР від 14.07.1956 року «Про державні пенсії» визначено, що пенсійне забезпечення генералів, адміралів офіцерів, військовослужбовців рядового, сержантського і старшинського складу надстрокової служби і прирівняних до них осіб здійснюється в порядку і розмірах, встановлених Радою Міністрів СРСР.

Пунктом 6 Положення про порядок призначення і виплати державних пенсій затвердженого постановою Ради Міністрів СРСР від 03 серпня 1972 року № 590 (далі - Положення № 590) передбачалось, що пенсійне забезпечення генералів, адміралів, офіцерів, військовослужбовців надстрокової служби, осіб рядового і начальницького складу органів Міністерства внутрішніх справ СРСР здійснюється в порядку і розмірах, що встановлюються Радою Міністрів СРСР.

Згідно з п. 109 Положення № 590, при призначенні пенсії на пільгових умовах і в пільгових розмірах служба в складів Збройних Сил СРСР і перебування в партизанських загонах, служба в військах і органах ВЧК, ОГПУ, НКВС, НКДБ, МДБ, Комітету Державної безпеки СРСР, Міністерства охорони громадського порядку СРСР, міністерств охорони громадського порядку союзних республік, Міністерства внутрішніх справ СРСР, міністерств внутрішніх справ союзних республік, служба в органах міліції прирівнюється за вибором особи, яка звертається за пенсією, до роботи, яка передувала службі чи безпосередньо слідувала за нею. При цьому зазначені періоди враховуються в розмірі, який не перевищує наявного стажу роботи, що дає право на пенсію на пільгових умовах чи пільгових розмірах.

Таким чином, вказаним законодавством передбачалось зарахування до пільгового стажу періоду військової служби в Збройних силах СРСР, а тому суд не бере до уваги доводи відповідачів щодо неможливості зарахування періоду служби позивача з 11 травня 1981 року по 25 липня 1983 року до пільгового стажу.

Суд також вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що предмет і мета Конвенції як інструменту захисту прав людини потребують такого тлумачення і застосування її положень, завдяки яким гарантовані нею права були б не теоретичними чи ілюзорними, а практичними та ефективними (п. 53 рішення у справі «Ковач проти України» від 07 лютого 2008 року, п. 59 рішення у справі «Мельниченко проти України» від 19 жовтня 2004 року, п. 50 рішення у справі «Чуйкіна проти України» від 13 січня 2011 року, п. 54 рішення у справі «Швидка проти України» від 30 жовтня 2014 року тощо).

Це означає, що суд має оцінювати фактичні обставини справи з урахуванням того, що права, гарантовані Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, мають залишатися ефективними та людину не можна ставити в ситуацію, коли вона завідомо не може реалізувати своїх прав.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

За ст. 14 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою.

Отже, позивач опинився в ситуації, що відповідно позбавляє його можливості забезпечити належний захист своїх прав.

Суд звертає увагу на те, що відповідно до ч. 3 ст. 23 Загальної Декларації прав людини, п. 4 ч. 1 Європейської Соціальної хартії та ч. 3 ст. 46 Конституції України кожна особа похилого віку має право на справедливу і задовільну винагороду, соціальний захист, за роки важкої праці та шкідливих робіт, - яка є основним джерелом існування для них самих та їхніх сімей.

З огляду на вказане, позовна вимога позивача про визнання протиправними дій Центрального ОУПФУ м.Запоріжжя щодо відмови в призначенні ОСОБА_1 державної пенсії за віком на пільгових умовах за списком № 2 підлягає задоволенню. Проте, суд не може погодитись із вимогою позивача щодо зобов'язання Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області призначити та виплачувати пільгову пенсію, з огляду на таке.

Відповідно до п. 2 Положення про головні управління Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 22 грудня 2014 року № 28-2, Головне управління Фонду у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими нормативно-правовими актами, а також постановами правління Фонду, у тому числі цим Положенням, та наказами Фонду.

Відповідно до пп. 5 п. 4 вказаного Положення ГУ ПФУ здійснює призначення (перерахунок) та виплату пенсій військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу та іншим особам (крім військовослужбовців строкової служби та членів їх сімей) відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Відтак, суд приходить до висновку про необґрунтованість вимоги позивача про зобов'язання ГУ ПФУ в Запорізькій області призначити та виплачувати позивачу державну пенсію за віком на пільгових умовах за списком № 2 відповідно до Закону України «Про загальнодержавне пенсійне страхування» з 28 серпня 2018 року.

Згідно з ч. 2 ст. 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

З метою ефективного захисту прав позивача, про захист яких він просить, суд на підставі ч. 2 ст. 9 КАС України вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог, самостійно обравши спосіб захисту, який відповідає об'єкту порушеного права та у спірних правовідносинах є достатнім, необхідним та ефективним.

Так, суд вважає за необхідне не тільки визнати протиправними дії Центрального ОУПФУ м.Запоріжжя щодо відмови в призначенні позивачу державної пенсії за віком на пільгових умовах за списком № 2, а й зобов'язати його призначити та виплачувати позивачу державну пенсію за віком на пільгових умовах за списком № 2 відповідно до Закону України «Про загальнодержавне пенсійне страхування».

Крім того, суд зауважує, що згідно п. 1 ч. 1 ст. 45 Закону № 1058, пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку, а саме пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Отже, пенсію позивачу слід призначити саме з 28 серпня 2018 року.

Згідно вимог ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи вищезазначене, суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності та системного аналізу положень законодавства України приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Згідно з ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

У зв'язку із викладеним, судові витрати на оплату судового збору підлягають стягненню на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України м.Запоріжжя.

Матеріалами справи встановлено факт сплати судового збору у розмірі 768 гривень 40 копійок, що підтверджується квитанцією від 25 березня 2019 року №МР_АВ1411912АА_6557198.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 9, 72, 77, 139, 241-246, 250, 255 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 (АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_1) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (69057, м.Запоріжжя, пр. Соборний, буд. 158-Б; ), Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України м.Запоріжжя (69057, м. Запоріжжя, вул. Гагаріна, буд. 2-Б; ) про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити певні дії, - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України м.Запоріжжя щодо відмови в призначенні ОСОБА_1 державної пенсії за віком на пільгових умовах за списком № 2.

Зобов'язати Центральне об'єднане управління Пенсійного фонду України м.Запоріжжя призначити та виплачувати ОСОБА_1 державну пенсію за віком на пільгових умовах за списком № 2 відповідно до Закону України «Про загальнодержавне пенсійне страхування» з 28 серпня 2018 року.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в сумі 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 (сорок) копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду шляхом подачі в 30-денний строк з дня його проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення у повному обсязі складено та підписано 23 квітня 2019 року.

Суддя М.С. Лазаренко