Справа № 640/4350/19
Суддя: Клочкова Н.В.
Дата ухвалення: 2019-05-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

13 травня 2019 року № 640/4350/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючої судді Клочкової Н.В., при секретарі Бєсєді А.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1

до Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві

про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії

за участю представника позивача, представник відповідача не з`явився

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва надійшла позовна заява ОСОБА_1 (надалі - позивач, ОСОБА_1 ), адреса: АДРЕСА_1 до Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві (надалі - відповідач), адреса: 03127, місто Київ, вулиця Ломоносова, будинок 22/15, в якій позивач просить суд:

- визнати незаконною бездіяльність Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві, яка полягає у ненаправленні відповідної постанови про зняття арешту та закриття провадження до органу, установи, посадовій особі, яким раніше була надіслана постанова №164/5 від 11 травня 2007 року про арешт та заборону відчуження рухомого майна ОСОБА_1 для її виконання, а також у не вчиненні необхідних дій щодо реєстрації припинення обтяження майна ОСОБА_1 після завершення виконавчого провадження, в рамках якого було накладено арешт та заборона на відчуження рухомого майна;

- зобов`язати Голосіївський районний відділ державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві вчинити дії щодо реєстрації припинення обтяження майна громадянина - ОСОБА_1 у зв`язку із закінченням виконавчих проваджень №3065367 та №26617802, та відсутністю будь-яких інших виконавчих проваджень, на підставі статті 40 Закону України «Про виконавче провадження», а саме: протягом наступного дня з моменту набрання рішенням законної сили винести відповідну постанову державного виконавця відділу щодо зняття арешту та заборони на відчуження всього рухомого майна громадянина ОСОБА_1 та внести відповідні відомості про зняття арешту та заборони відчуження належного позивачу майна до Державного реєстру обтяжень рухомого майна та один примірник постанови про зняття арешту та заборони відчуження належного позивачу майна (автомобіля державний номер НОМЕР_1 реєстраційний номер НОМЕР_2 ) надіслати на виконання до Регіонального сервісного центру МВС України.

В обґрунтування позовних вимог позивач послався на те, що з листа регіонального сервісного центру Міністерства внутрішніх справ України 8041 від 24 червня 2017 року йому стало відомо про наявність постанови державного виконавця Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві №164/5 від 11 травня 2007 року про накладення арешту та заборону відчуження рухомого майна позивача - автомобіля марки SKODA OCTAVIA TOUR 1.6і державний номерний знак НОМЕР_3 , реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Станом на 04 лютого 2019 року, як зазначено у позовній заяві, позивач не є боржником за будь-яким виконавчим провадження, також позивач зазначив, що не отримував від органів державної виконавчої служби та інших установ копію вказаної вище постанови державного виконавця або копії постанови про зняття вказаного обтяження, чи копії постанови про закінчення виконавчого провадження.

04 лютого 2019 року позивач звернувся до Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві з заявою, в якій просив зняти обтяження, накладені на підставі постанови від 11 травня 2007 року №164/5, у зв`язку з відсутністю будь-яких виконавчих проваджень, в яких ОСОБА_1 виступав би боржником.

04 березня 2019 року позивач отримав лист відповідача за вих. №39872 від 25 лютого 2019 року, в якому останнього повідомлено про те, що згідно даних спеціального розділу автоматизованої системи виконавчих проваджень на виконанні у Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві перебували виконавчі провадження №3065367 щодо примусового виконання виконавчого листа, виданого Голосіївським районним судом міста Києва №2-5036/13 від 22 листопада 2004 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь комунального підприємства «ЖЕО-109» боргу у сумі 2733,16 грн та №26617802 про примусове виконання постанови ВДАІ Голосіївського району міста Києва №АЕ1250352 від 16 лютого 2011 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави штрафу у сумі 260,00 грн.

Також, у вказаному листі зазначено, що відомості щодо фактичного виконання виконавчих документів відсутні, матеріали виконавчих проваджень знищені та рекомендовано позивачу звернутися до суду з метою вирішення питання про зняття арешту.

За доводами позивача, відповідачем допущено протиправну бездіяльність, яка полягає у незнятті арешту з належного йому майна при винесенні постанов про закінчення вказаних вище виконавчих проваджень, що стало підставою для звернення до адміністративного суду з вказаною позовною заявою.

Також, позивач послався на те, що він позбавлений можливості у будь-який інший спосіб поновити своє порушене право, оскільки стягувачі за виконавчими провадженнями припинили свою діяльність.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 січня 2019 року відкрито провадження у справі та призначено судове засідання.

Копію ухвали про відкриття провадження у адміністративній справі уповноважена особа відповідача отримала 01 квітня 2019 року, про що свідчить наявне в матеріалах справи рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, тобто, відповідач належним чином повідомлений про відкриття провадження в адміністративній справі, про право надати свій відзив на позов або заяву про визнання позову. Однак, у встановлений судом строк, відповідач відзив на позов та додаткові документи до суду не подав.

В судовому засіданні 13 травня 2019 року представник позивача позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити, представник відповідача в судове засідання не з`явився, хоча і був належним чином повідомлений про дату, час та місце його проведення.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

Судом встановлено та вбачається з наданої суду копії довідки регіонального сервісного центру МВС від 24 червня 2017 року, що стосовно транспортного засобу - автомобіля марки SKODA OCTAVIA TOUR 1.6і державний номерний знак НОМЕР_3 , реєстраційний номер НОМЕР_4 , станом на 24 червня 2017 року наявні обмеження та вказаний транспортний засіб значиться в арешті з забороною відчуження на підставі постанови відділу державної виконавчої служби у Голосіївському районі міста Києва №164/5 від 11 травня 2007 року, в/л 2-5036/13 від 22 листопада 2004 року, виданого Голосіївським районним судом міста Києва. Також у вказаному листі зазначено, що автомобіль належав ОСОБА_1 (Т.1, арк. 8).

Суд звертає увагу, що вказані відомості були актуальні станом на 24 червня 2017 року, Разом з тим, позивач звернувся до суду з вказаною позовною заявою позивач звернувся до адміністративного суду майже через два роки після цих відомостей - 14 березня 2019 року, про що свідчить штамп вхідної кореспонденції Окружного адміністративного суду міста Києва (Т.1, арк. 6).

У відповідності до наданої суду копії Витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна №52666568 від 24 червня 2017 року, сформованого Дніпропетровської філії державного підприємства «Національні інформаційні системи», станом на 24 червня 2017 року за параметрами запиту «усі типи обтяжень», боржник - ОСОБА_1 , предмет обтяження: номер об`єкта НОМЕР_2, номер державної реєстрації НОМЕР_3 в Державному реєстрі рухомого майна інформація відсутня (Т.1, арк. 9).

Як вбачається зі змісту відповіді Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві від 25 лютого 2019 року за вих. №39872, позивача на його звернення від 04 лютого 2019 року повідомлено про те, що згідно даних, що містяться в АСВП (спец розділ) на виконанні у відділі перебували виконавчі провадження №3065367 за виконавчим листом Голосіївського районного суду міста Києва №2-5036/13 від 22 листопада 2004 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь КП «ЖЕО-109» боргу у розмірі 2733,16 грн та №26617802 за постановою ВДАІ Голосіївського району №АЕ1 250352 від 16 лютого 2011 року про стягнення на користь держави штрафу у розмірі 260,00 грн. Також зазначено, що згідно даних системи відомості щодо фактичного виконання рішень, за вказаними виконавчими документами відсутні та повідомлено, що вирішити питання щодо зняття арешту не виявляється можливим у зв`язку з закінченням трирічного строку зберігання виконавчих проваджень, а також роз`яснено право особи звернутися зняти арешт з майна в судовому порядку (Т.1, арк. 17).

Наведене в сукупності дозволяє суду дійти висновку, що станом на момент звернення позивача до адміністративного суду з вказаною позовною заявою виконавчі провадження №3065367 та №26617802 знищені за закінченням термінів зберігання.

При цьому, суд звертає увагу, що вказана відповідь не містить будь-яких відомостей щодо наявності не знятого арешту з майна, яке належить ОСОБА_1 , накладеного на підставі постанови державного виконавця в рамках здійснення виконавчих дій по будь-якому з двох виконавчих проваджень.

Так, умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку станом на момент виникнення спірних правовідносин регулювались Законом України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року №606-XIV (надалі - Закон України від 21.04.1999 №606-XIV).

Станом на день звернення позивача до адміністративного суду спірні правовідносини врегульовані Законом України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року №1404-VIII (надалі - Закон України від 02.06.2016 №1404-VIII).

Так, відповідно до пункту 7 Розділу XIII Прикінцевих та Перехідних положень Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VІІІ, який набрав чинності 05 жовтня 2016 року, виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

При цьому, в Прикінцевих та Перехідних положеннях Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VІІІ зазначено порядок виконання та правового регулювання саме «виконавчих дій», а не «виконавчого провадження».

Відповідно до статті 1 як Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-ХІV, так і Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VІІІ, виконавче провадження визначається як сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Тобто з урахуванням Прикінцевих та Перехідних положень Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VІІІ слід вважати, що кожна окрема виконавча дія та відповідно прийнята постанова державного виконавця в межах виконавчого провадження повинна регулюватись тим нормативно-правовим актом, під час дії якого вона була розпочата.

Враховуючи Прикінцеві та Перехідні положення Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VІІІ суд дійшов висновку, що при прийнятті рішення по суті в даній адміністративній справі застосуванню підлягають положення як Закону України від 21.04.1999 № 606-ХІV, так і Закону України від 02.06.2016 № 1404-VІІІ.

Відповідно до частин 1-3 статті 57 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 №606-XIV арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту. Постановами, передбаченими частиною другою цієї статті, може бути накладений арешт у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій та застосованих державним виконавцем штрафів, на все майно боржника або на окремі предмети. Копії постанови, якою накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження, державний виконавець надсилає органам, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження.

Аналіз наведених правових норм свідчить, що з метою забезпечення реального виконання рішення державний виконавець був наділений повноваженнями щодо накладення арешту на майно боржника шляхом винесення відповідної постанови.

Водночас, суд зазначає, що в матеріалах справи відсутні докази існування на теперішній час виконавчих проваджень, у межах яких ОСОБА_1 виступає боржником, як і відсутні докази, що станом на 04 лютого 2019 року (день звернення позивача до відповідача з заявою) та станом на 14 березня 2019 року, тобто станом на день звернення ОСОБА_1 до суду з вказаною позовною заявою, на рухоме майно, яке належить останньому було накладено арешт, який в подальшому не був знятий у зв`язку з закінченням виконавчого провадження.

Також, суд вважає за необхідне зазначити, що матеріалами справи підтверджується наявність відомостей у регіональному центрі МВС станом на 24 червня 2017 року щодо арешту автомобіля марки SKODA OCTAVIA TOUR 1.6і державний номерний знак НОМЕР_3 , реєстраційний номер НОМЕР_4 , в той час, коли, з позовної заяви вбачається, що позивач просить вчинити дій щодо реєстрації припинення обтяження відносно автомобіля, який належить йому, марки SKODA OCTAVIA TOUR 1.6і державний номерний знак НОМЕР_3 , вказуючи при цьому інший реєстраційний номер автомобіля - НОМЕР_2.

Крім цього, позивачем не доведено суду, що останній на момент звернення до суду та розгляду цієї справи є власником рухомого майна, як того, на який було накладено арешт, так і того, арешт з якого він просить зняти шляхом вчинення необхідних дій щодо реєстрації припинення обтяження майна.

Відповідно до положень статті 50 Закону України від 21.04.1999 №606-XIV, в редакції, що діяла на момент існування виконавчих проваджень №3065367 щодо примусового виконання виконавчого листа №2-5036/13 від 22 листопада 2014 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь КП «ЖЕО-109» боргу у розмірі 2733,16 грн та №26617802 щодо примусового виконання постанови ВДАІ Голосіївського району №АЕ1 250352 від 16 лютого 2011 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави штрафу у розмірі 260,00 грн, у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

У разі, якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Аналогічні норми містить й чинна редакція Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VIII.

Суд звертає увагу, що відповідачем не надано доказів того, що виконавчі провадження завершено з підстав, що не передбачають зняття арешту з майна боржника, як і не надано сторонами доказів існування такого арешту станом на день звернення до суду.

В той же час, суд зазначає, що відповідно до пункту 9.9 Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 25 грудня 2008 року №2274/5, строк зберігання завершених виконавчих проваджень, переданих на зберігання, становить 3 (три) роки, крім виконавчих проваджень, завершених за постановами про накладення адміністративного стягнення, строк зберігання яких становить 1 (один) рік. Обчислення строків зберігання документів проводиться з 1 січня року, який іде за роком завершення їх діловодством.

Згідно з пунктом 9.10 цього Порядку завершені виконавчі провадження включаються в акт про вилучення виконавчих проваджень для знищення, якщо передбачений для них строк зберігання закінчився до 1 січня року, в якому складений акт. Виконавчі провадження, строки зберігання яких закінчилися, підлягають знищенню після затвердження акта про вилучення виконавчих проваджень для знищення керівником органу державної виконавчої служби, підпис якого скріплюється печаткою.

Наведене свідчить, що знищенню підлягають завершені виконавчі провадження, строк зберігання яких закінчився.

Між тим, закінчення строку зберігання матеріалів виконавчого провадження не може слугувати підставою для відмови у відновленні порушених прав особи, яка виступала стороною цього виконавчого провадження, як власника майна.

Відповідно до частини 2 статті 59 Закону України від 02.06.2016 №1404-VIII, у разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини.

У частині 4 статті 59 Закону України від 02.06.2016 №1404-VIII, в редакції станом на день звернення позивача до відповідача з заявою про зняття арешту з належного йому рухомого майна, визначені підстави для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини.

При цьому, частиною 5 статті 59 Закону України від 02.06.2016 №1404-VIII передбачено, що у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

З огляду на вищезазначене, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено належності йому рухомого майна стосовно якого він просить вчинити певні дії, як і не підтверджено належними доказами існування арешту, накладеного на рухоме майно ОСОБА_1 , на момент звернення до суду, зокрема, на транспортний засіб автомобіль марки SKODA OCTAVIA TOUR 1.6і державний номерний знак НОМЕР_3 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , а відомості майже дворічної давності з регіонального сервісного центру МВС станом на 24 червня 2017 року не є належними доказами наявності заборони відчуження об`єкту рухомого майна.

Крім того, суд вважає за доцільне зазначити, що позивачем також не доведено протиправної бездіяльності Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві, яка полягає у ненаправленні відповідної постанови про зняття арешту та закриття провадження до органу, установи, посадовій особі, яким раніше була надіслана постанова №164/5 від 11 травня 2007 року про арешт та заборону відчуження рухомого майна ОСОБА_1 для її виконання, а також у не вчиненні необхідних дій щодо реєстрації припинення обтяження майна ОСОБА_1 після завершення виконавчого провадження, в рамках якого було накладено арешт та заборона на відчуження рухомого майна, оскільки, на думку суду, передумовою такої бездіяльності, як «не направлення відповідної постанови про зняття арешту та закриття провадження до органу, установи, посадовій особі, яким раніше була надіслана постанова №164/5 від 11 травня 2007 року про арешт та заборону відчуження рухомого майна ОСОБА_1 для її виконання» є винесення цієї постанови та внесення відповідних записів до Державного реєстру обтяжень рухомого майна.

В той же час, як вже зазначалось судом, з наданої суду копії Витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна від 24.06.2017 (Т.1, арк. 9) вказано, що за даними параметрами відсутня інформація щодо обтяження такого предмету як об`єкт з державним номерним знаком НОМЕР_3 , реєстраційний номер НОМЕР_4 , який належить ОСОБА_1

Враховуючи той факт, що позивачем не доведені обставини, на які він посилався у позовній заяві, а судом не встановлені відповідні факти під час розгляду справи по суті, суд дійшов висновку про необґрунтованість заявлених позовних вимог та відсутність правових підстав для їх задоволення в повному обсязі.

Інші доводи та аргументи учасників не спростовують висновків суду.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ст. 72, ст. 77 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи та надані позивачем докази суд дійшов до висновку про необхідність відмови у задоволенні позовних вимог.

Зважаючи, що у задоволенні позову позивача відмовлено, а іншими учасниками справи судові витрати не понесені, судові витрати не підлягають розподілу відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України.

На підставі вище викладеного, керуючись ст. ст. 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити.

Рішення набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 287 Кодексу адміністративного судочинства України, після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України, протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя Н.В. Клочкова