Справа № 750/2034/19
Суддя: Житняк Л.О.
Дата ухвалення: 2019-05-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 травня 2019 року Чернігів Справа № 750/2034/19

Чернігівський окружний адміністративний суд під головуванням судді Житняк Л.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Чернігівської міської ради про визнання протиправними та скасування пункту рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Деснянського районного суду м. Чернігова з позовом до Чернігівської міської ради, в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати п.15 рішення Чернігівської міської ради від 21.08.2018 №33/VII-22 в частині відмови в наданні позивачу дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки біля багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 , орієнтовною площею 0,01га, для будівництва індивідуального гаражу;

- зобов`язати відповідача надати позивачу дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки біля багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 орієнтовною площею 0,01га, для будівництва індивідуального гаражу.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 25.02.2019 справу передано на розгляд Чернігівському окружному адміністративному суду у зв`язку з предметною підсудністю. Ухвалою суду від 18.03.2019 відкрито провадження у справі та призначено її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання, за наявними у справі матеріалами.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що відмовляючи у задоволенні заяви, відповідач порушив норми Земельного кодексу України та принципи розсудливості, оскільки дії відповідача були всіляко спрямовані на перешкоджання в реалізації права отримати дозвіл на розробку проекту землеустрою. При цьому, при вчиненні оскаржуваних дій, відповідачем не враховувались всі обставини, які мали значення для прийняття правомірного рішення, а також було проігноровано і не виконано рішення суду, що є повторним порушенням права позивача на відведення земельної ділянки у власність.

Відповідач у встановлений судом строк надав відзив на позов, в якому з вимогами не погодився та вказав, що заява позивача була повторно розглянута на пленарному засіданні Чернігівської міської ради 21.08.2018 з урахуванням листів управління архітектури та містобудування міської ради, рішень судів та в подальшому ухвалено рішення, яке прийнято без порушень норм Земельного кодексу України.

Позивач з вказаною позицією не погодився, надавши відповідь на відзив, в якій зазначив, що всі доводи Чернігівської міської ради ґрунтуються на листах своїх виконавчих органах, які містять інформацію і висновки, що не відповідають публічній інформації (містобудівній документації, Генеральному плану м.Чернігова), яка оприлюднена на офіційному сайті Чернігівської міської ради, а відмова на підставі листа з висновками виконавчого органу не передбачена Земельним Кодексом України.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає про таке.

ОСОБА_1 листом від 24.11.2016 (вх №Г-3421 від 25.11.2016) звернувся до управління земельних ресурсів Чернігівської міської ради з заявою про передачу у власність земельної ділянки (для будівництва індивідуального гаражу) площею 0,0100га, біля будинку за адресою АДРЕСА_1 , та надання дозволу на розробку проекту відведення земельної ділянки (а.с.18,20,80-81).

Проте, дане звернення було адресовано до управління земельних ресурсів міської ради (яке не уповноважено вирішувати порушені в заяві питання), а не до Чернігівської міської ради. Дані обставини судом констатовано в рішенні Деснянського районного суду м. Чернігова від 21.08.2017 по справі №750/5058/17.

Листом від 12.12.2016 управління земельних ресурсів за №7336 проінформувало позивача, як учасника антитерористичної операції, про вимоги ст.12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантій їх соціального захисту", якою встановлено, що учасникам бойових дій (перелік визначених осіб передбачено ст.5,6 Закону) надаються такі пільги, як першочергове забезпечення житловою площею осіб, які потребують поліпшення житлових умов, та першочергове відведення земельних ділянок для індивідуального будівництва, садівництва і городництва, першочерговий ремонт житлових будинків і квартир цих осіб та забезпечення їх паливом. Одночасно вказано, що першочергове виділення земельних ділянок учасникам бойових дій для будівництва гаражів не передбачено.

За результатами розгляду заяви позивача Чернігівської міською радою відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні заяви від 24.11.2016 (п.8 рішення міської ради від 24.03.2017 №18/VII-12).

Не погодившись з прийнятим міською радою рішенням, ОСОБА_1 . звернувся до суду з позовом про визнання протиправним, скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії.

Постановою Деснянського районного суду м.Чернігова від 21.08.2017 у справі №750/5058/17 позов ОСОБА_1 задоволено частково: визнано протиправним і скасовано п.8 рішення Чернігівської міської ради від 24.03.2017 №18/VII-12 про відмову ОСОБА_1 у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки біля багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 , орієнтовною площею 0,0100га, для будівництва індивідуального гаража. Зобов`язано Чернігівську міську раду протягом місяця від дня набрання постанови законної сили повторно розглянути заяву ОСОБА_1 . та ухвалити обґрунтоване рішення.

На виконання постанови Деснянського районного суду м.Чернігова від 21.08.2017 на пленарному засіданні Чернігівської міської ради, 26.10.2017 повторно була розглянута заява ОСОБА_1 За результатами розгляду, п.9 рішення, враховуючи лист управління архітектури та містобудування міської ради від 07.02.2017 №01-18/209, позивачу відмовлено у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою.

В подальшому, рішенням Деснянського районного суду м.Чернігова від 24.01.2018 у справі №750/13525/17, яке залишено без змін постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 15.05.2018, позов ОСОБА_1 . задоволено частково: визнано протиправним і скасовано п.9 рішення Чернігівської міської ради від26.10.2017 №24/VII-20 про відмову ОСОБА_1 у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки біля багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 , орієнтовною площею 0,0100га, для будівництва індивідуального гаража. Зобов`язано Чернігівську міську раду повторно розглянути заяву ОСОБА_1 .M. та ухвалити обґрунтоване рішення.

Як вбачається з вказаних вище рішень судів, оскаржуваний пункт рішення не відповідає положенням Земельного кодексу України, оскільки рішення про відмову у задоволенні клопотання було прийнято без його мотивування та без зазначення підстав для такої відмови, а зазначена частина правової норми матеріального права не дає можливості встановити дійсну причину відмови. Тобто, п.9 рішення Чернігівської міської ради від 26.10.2017 №24/VII-20 визнано протиправним і скасовано саме на цій підставі.

З метою виконання рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 24.01.2018 у справі №750/13525/17, залишеного без змін постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 15.05.2018, заява ОСОБА_1 від 24.11.2016 була повторно розглянута на пленарному засіданні Чернігівської міської ради 21.08.2018.

Пунктом 15 рішення Чернігівської міської ради від 21.08.2018 №33/ VII-22, керуючись ч.7 ст.118 Земельного кодексу України та ураховуючи інформацію надану в листах управління архітектури та містобудування Чернігівської міської ради, що згідно з планом зонування Тимчасовго порядку використання території м.Чернігова (містобудівної документації, у відповідності до п.9 ч.І. ст.1 та ст.18 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності"), ділянка знаходиться в зоні Ж-2 "Житлова зона багатоквартирної забудови", ОСОБА_1 відмовлено у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки біля багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 , орієнтовною площею 0,0100га, для будівництва індивідуальних гаражів, оскільки цільове призначення не відповідає містобудівній документації.

Вважаючи вказане рішення протиправним, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку вказаним обставинам, суд зважає на таке.

Згідно з ч.1 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади і органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією і законами України.

Правовідносини у сфері забезпечення права громадян на землю врегульовано Земельним кодексом України від 25.10.2001 №2768-III (далі - ЗК України) (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин). Відповідно, до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу (п."б" ч.1 ст.12 ЗК України).

Так, згідно із п.34 ч.1 ст.26 Закону України від 21.05.1997 №280/97-ВР "Про місцеве самоврядування в Україні" (далі - Закон №280/97-ВР), вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин вирішуються виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради. Частинами 1 і 2 ст.59 Закону №280/97-ВР передбачено, що рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом.

При цьому згідно з п."б" ч.1 ст.19 ЗК України землі України за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії, зокрема, землі житлової та громадської забудови. Відповідно до ст.38 ЗК України до земель житлової та громадської забудови належать земельні ділянки в межах населених пунктів, які використовуються для розміщення житлової забудови, громадських будівель і споруд, інших об`єктів загального користування.

Використання земель житлової та громадської забудови здійснюється відповідно до генерального плану населеного пункту, іншої містобудівної документації, плану земельно-господарського устрою з дотриманням будівельних норм, державних стандартів і норм (ст.39 ЗК України). Громадянам України за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування можуть передаватися безоплатно у власність або надаватися в оренду земельні ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і гаражного будівництва в межах норм, визначених цим Кодексом (ст.40 ЗК України).

Частинами 1 та 3 ст.116 ЗК України встановлено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі, зокрема, одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Частиною 6 ст.118 ЗК України передбачено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст.122 цього Кодексу.

У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст.122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідно, в силу імперативного обов`язку, встановленого ч.7 ст.118 ЗК України - відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст.122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Системний аналіз наведених норм права дає підстави вважати, що ЗК України визначає вичерпний перелік підстав для відмови особі в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та не підлягає розширеному тлумаченню, при цьому зобов`язує орган місцевого самоврядування у випадках ухвалення рішення про відмову в наданні такого дозволу належним чином мотивувати причини цієї відмови.

Відповідно до ч.10 та ч.11 ст.118 ЗК України відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду. У разі відмови органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення заяви без розгляду питання вирішується в судовому порядку.

При цьому з матеріалів справи вбачається, що підставою для відмови позивачу у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою відповідачем зазначено знаходження відповідної земельної ділянки в зоні Ж-2 "Житлова зона багатоквартирної забудови", а тому зазначене цільове призначення не відповідає містобудівній документації.

Тому суд враховує ч.1 ст.1 Закону України від 07.07.2011 №3613-VI "Про Державний земельний кадастр" (далі - Закон №3613-VI), відповідно до якої кадастрова карта (план) - графічне зображення, що містить відомості про об`єкти Державного земельного кадастру.

Кадастрова карта (план) ведеться для актуалізованого відображення у часі об`єктів Державного земельного кадастру у межах кадастрового кварталу, кадастрової зони, у цілому в межах території адміністративно-територіальної одиниці (село, селище, місто, район, область, Автономна Республіка Крим) (ч.1 ст.35 Закону №3613-VI). Зміст та вимоги щодо відображення інформації на кадастровій карті (плані) встановлюються Порядком ведення Державного земельного кадастру (ч.3 ст.35 Закону №3613-VI). Викопіювання з кадастрової карти (плану) може бути надане фізичним та юридичним особам. Порядок надання такого викопіювання встановлюється Порядком ведення Державного земельного кадастру. (ч.5 ст.35 Закону №3613-VI).

Як визначено п.20 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 №1051, відомості про кадастрове зонування земель у межах території України включають: 1) номери кадастрових зон і кварталів; 2) опис меж кадастрових зон і кварталів (координати точок повороту меж кадастрових зон і кварталів у єдиній державній системі координат); 3) площу кадастрових зон і кварталів; 4) підстави для встановлення меж кадастрових зон і кварталів (електронні копії документів, на підставі яких встановлено такі межі (відповідні накази Держгеокадастру та його територіальних органів, документація із землеустрою щодо встановлення меж державного кордону, адміністративно-територіальних одиниць та рішення уповноважених органів про її затвердження).

Пунктами 46-48 Порядку ведення Державного земельного кадастру визначено, що з метою надання фізичним та юридичним особам актуальної картографічної інформації про об`єкти Державного земельного кадастру згідно з пунктами 162-199 цього Порядку виготовляється викопіювання з кадастрової карти (плану) викопіювання з картографічної основи Державного земельного кадастру, кадастрової карти (плану) за формою згідно з додатком 7. Викопіювання виготовляється в масштабі, який забезпечує чітке відображення усіх елементів картографічної основи Державного земельного кадастру та відображених на ній відомостей Державного земельного кадастру (зокрема обліковий номер об`єкта Державного земельного кадастру; кадастровий номер земельної ділянки; номер кадастрового кварталу; номер кадастрової зони; найменування адміністративно-територіальної одиниці).

Отже, основою землеустрою в Україні є дані Державного земельного кадастру, до якого вносяться відомості про всі без виключення землі. Ведення Державного земельного кадастру відповідно до п.4 наведеного Положення здійснює Держгеокадастр та його територіальні органи. А відтак, графічні матеріали, що подаються до суду, мають ґрунтуватись на даних Державного земельного кадастру.

Позивач вважає, що розташування спірної земельної ділянки зазначене за межами прибудинкової території багатоповерхового житлового будинку на вільній земельній ділянці без зазначення цільового призначення, у той же час, поряд з приблизним місцем розташування спірної земельної ділянки, розташована інша земельна ділянка з цільовим призначенням для будівництва гаражу, що на його думку, свідчить про упередженість, безпідставність і суб`єктивність висновків управління архітектури та містобудування, і як наслідок відмови Чернігівської міської ради в реалізації його законних прав на безоплатну передачу земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, та надає на підтвердження цього факту інформацію з Державного земельного кадастру та роздруківки з Публічної кадастрової карти України. Суд вказану інформацію оцінює критично, оскільки докази про отримання іншої земельна ділянка з цільовим призначенням для будівництва гаражу у встановленому законом порядку, суду не надано. При цьому, згідно наданої відповідачем роздруківки аерофотознімання території земельної ділянки, яка закріплена за багатоквартирним будинком АДРЕСА_1 (а.с.87) встановлено, що бажане місцерозташування земельної ділянки (для будівництва індивідуального гаражу) площею 0,0100га, біля будинку за адресою АДРЕСА_1 , (а.с.80-81) знаходиться в межах прибудинкової території багатоповерхового житлового будинку, тобто в зоні Ж-2 "Житлова зона багатоквартирної забудови".

Так, за змістом ч.1 ст.18 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" план зонування території розробляється на основі генерального плану населеного пункту (у його складі або як окремий документ) з метою визначення умов та обмежень використання території для містобудівних потреб у межах визначених зон. Згідно ч.1 ст.19 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" детальний план у межах населеного пункту уточнює положення генерального плану населеного пункту та визначає планувальну організацію і розвиток частини території.

Суд зазначає, що Генеральний план міста Чернігова був розроблений у 1999-2002 роках та затверджений рішенням Чернігівської міської ради від 25.12.2003. Також, рішенням Чернігівської міської ради від 28.12.2011 (16 сесія 6 скликання) затверджений Тимчасовий порядок використання території м.Чернігова, основною складовою якого є план зонування території міста (долучено судом до матеріалів справи). При цьому, як встановлено судом, на запит управління земельних ресурсів, управлінням архітектури та містобудування Чернігівської міської ради було надано лист від 07.02.2017 №01-18/209, в якому зазначено про розміщення земельної ділянки по АДРЕСА_1 ) в зоні Ж-2 "Житлова зона багатоквартирної забудови", якою не передбачено використання земель за вказаним цільовим призначенням для будівництва індивідуального гаража. Отже, на противагу помилкових міркувань позивача, саме розділом 2.5 Тимчасового порядку використання території м.Чернігова, яким встановлені переважні, дозволені та допустимі види забудови в зоні Ж-2 "Житлова зона багатоквартирної забудови" - використання земель за цільовим призначенням для будівництва індивідуального гаража не передбачено.

Також, долучені позивачем до матеріалів позову графічні матеріали (викопіювання) (а.с.43-51) вказаного висновку не спростовують.

Тобто, Управлінням архітектури та містобудування, при наданні інформації, враховано та застосовано містобудівну документацію, що регулює використання цієї території, а саме Генеральний план м.Чернігова, та Тимчасовий порядок використання території м.Чернігова, затверджений рішенням Чернігівської міської ради від 28.12.2011, а отже відмова у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки біля багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 ( п. 15 рішення Чернігівської міської ради від 21.08.2018 №33/УІІ-22) є законодавчо обґрунтованою, оскільки ч.7 ст.118 Земельного кодексу України передбачено підстави відмови у наданні дозволу, а саме невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Суд враховує, що відповідно до ст.59 Закону "Про землеустрій", врахування громадських інтересів при здійсненні землеустрою на місцевому рівні полягає в прогнозуванні та забезпеченні комплексного розвитку соціальної та інженерної інфраструктури території. Врахування приватних інтересів при здійсненні землеустрою на місцевому рівні полягає у забезпеченні фізичним та юридичним особам рівних можливостей набуття у власність або користування, у тому числі на умовах оренди, земельних ділянок і в захисті їхніх прав на землю.

Згідно ст.17 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" генеральний план населеного пункту є основним видом містобудівної документації на місцевому рівні, призначеної для обґрунтування довгострокової стратегії планування та забудови території населеного пункту.

Генеральний план населеного пункту розробляється та затверджується в інтересах відповідної територіальної громади з урахуванням державних, громадських та приватних інтересів.

При цьому ч.4 ст.42 ЗК України визначено, що розміри та конфігурація земельних ділянок, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території, визначаються на підставі відповідної землевпорядної документації.

Отже, відповідно до зазначеного вище, п.15 рішення Чернігівської міської ради від 21.08.2018 №33/VII-22 скасуванню не підлягає, оскільки рішення ухвалене відповідачем в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України. В свою чергу, вимоги зобов`язати відповідача надати позивачу дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки біля багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 , орієнтовною площею 0,01га, для будівництва індивідуального гаражу задоволенню також не підлягають, оскільки є похідними.

При цьому, суд не приймає до уваги посилання позивача на ігнорування Чернігівською міською радою рішення суду, що на його думку є повторним порушенням права на відведення земельної ділянки у власність, оскільки як вбачається з матеріалів справи, 20.09.2018 до Чернігівської міської ради надійшла постанова старшого державного виконавця Бурої М.В. від 19.09.2018 про накладення на Чернігівську міську раду штрафу на користь держави у розмірі 5100 грн. Накладення штрафу визначено в межах виконавчого провадження №56705809, у звязку з невиконанням Чернігівською міською радою рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 24.01.2018 по справі №750/13525/17. Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 18.10.2018 у справі №2540/3254/18, яке набрало законної сили 30.10.2018, позов Чернігівської міської ради задоволено повністю, визнано неправомірною та скасовано постанову старшого державного виконавця Бурої М.В. від 19.09.2018 про накладення на Чернігівську міську раду штрафу на користь держави у розмірі 5100 грн. Крім того, постановою Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області від 17.01.2019 виконавче провадження №56705809 з примусового виконання закінчено, у зв`язку з фактичним виконанням рішення.

В даному випадку суд вважає, що позивач жодним чином не позбавлений права повторного звернення до органів місцевого самоврядування із клопотанням, зазначивши місце розташування та орієнтовний розмір земельної ділянки, що відповідає вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів та містобудівельної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Згідно з ч.1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 цього Кодексу.

З урахуванням зазначеного, суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України, приходить до висновку, що у задоволенні позову ОСОБА_1 до Чернігівської міської ради про визнання протиправними та скасування пункту рішення, зобов`язання вчинити певні дії слід відмовити повністю.

Керуючись ст.ст. 139, 241-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

У позові ОСОБА_1 до Чернігівської міської ради про визнання протиправними та скасування пункту рішення, зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку статей 167,186 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня отримання його копії. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ).

Відповідач - Чернігівська міська рада (вул.Магістратська, 7, м.Чернігів, 14000, ).

Повне рішення суду складено 14.05.2019.

Суддя Л.О. Житняк