Справа № 320/866/19
Суддя: Журавель В.О.
Дата ухвалення: 2019-05-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про закриття провадження у справі

15 травня 2019 року м. Київ 320/866/19

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Журавель В.О.,

за участю секретаря судового засідання - Каштан О.В.,

за участю:

представника позивача - ОСОБА_1,

відповідач - не прибув,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до Виконавчого комітету Софіївсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області про визнання протиправним рішення та зобов'язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

21 лютого 2019 р. до Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_2 (далі - позивач) з позовом до Виконавчого комітету Софіївсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області (далі - відповідача) про визнання протиправним рішення відповідача від 12 лютого 2019 р. про відмову у занятті з реєстрації місця проживання ОСОБА_3 та її сина ОСОБА_4 з квартири № АДРЕСА_1, яка належить позивачу на праві приватної власності, за заявою нового власника та зобов'язання вчинити певні дії - зняти з реєстрації місця проживання ОСОБА_3 та її сина ОСОБА_4 з квартири № АДРЕСА_1, яка належить позивачу на праві приватної власності.

Ухвалою судді Київського окружного адміністративного суду від 26 лютого 2019 р. відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 27 березня 2019 р. закрито підготовче провадження та призначення судове засідання для розгляду справи по суті на 15 травня 2019 р.

Представник позивача в судове засідання прибув. Відповідач, належним чином повідомлений про час, дату та місце проведення судового засідання, до суду не прибув, про причини неявки суд не повідомив, відзив до суду не подав, з клопотанням та іншими заявами до суду не звертався.

Як убачається з матеріалів справи, 25 червня 2018 р. відбулись електронні торги, предметом яких була квартира за адресою: АДРЕСА_1. Переможцем вказаних торгів визнано позивача. 16 жовтня 2018 р. позивачу видано Акт про проведені електронні торги.

23 січня 2019 р. приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грицюк П.В. видано свідоцтво, яке посвідчує, що ОСОБА_2 належить на праві власності майно - квартира № АДРЕСА_1.

Відповідно до Витягу з ДРРП про реєстрацію права власності від 23 січня 2019 р. одноосібним та законним власником вказаної квартири є ОСОБА_2.

Як стало відомо позивачу, у придбаній ним квартирі зареєстровані інші особи - ОСОБА_3 та її малолітній син ОСОБА_4

8 лютого 2019 р. позивач звернувся до Відділу реєстрації місяця проживання та ведення реєстру територіальної громади виконавчого комітету Софіївсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області із заявою про зняття з реєстрації місця проживання ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та її сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, з квартири № АДРЕСА_1, яка належить позивачу на праві приватної власності.

12 лютого 2019 р. відповідачем було відмовлено позивачу у знятті з реєстрації місця проживання вказаних осіб у зв’язку із неподанням всіх необхідних документів, а саме: рішення суду, яке набрало законної сили про позбавлення права власності на житлове приміщення, права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою, оголошення фізичної особи померлою.

Суддя, дослідивши матеріали справи, встановив таке.

Згідно із ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб’єктів владних повноважень.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб’єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Публічно-правовий спір у розумінні п. 2 ч. 1 ст. 4 КАС України це спір, у якому, зокрема, хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв’язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Ужитий у цій процесуальній нормі термін «суб'єкт владних повноважень» означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб’єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС України).

Отже, до юрисдикції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій, чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Разом з тим приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, зазвичай майнового, конкретного суб'єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб'єктів владних повноважень.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 4 КАС України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач - звернувся до суду з метою визнання протиправним рішення відповідача від 12 лютого 2019 р. про відмову у знятті з реєстрації місця проживання ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та її сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, з квартири № АДРЕСА_1, яка належить позивачу на праві приватної власності.

Отже, фактично позивач, формально зазначаючи у позові про порушення при здійсненні державної реєстрації майна та знятті з реєстрації місця проживання мешканців квартири, по суті хоче захистити своє право власності на нерухоме майно, яке на думку заявника незаконно перебуває у користуванні інших осіб, тобто захистити порушене цивільне право.

Таким чином, позивач, оспорюючи офіційну реєстрацію третіх осіб у належному йому житлі, намагається захистити своє право власності шляхом пред’явлення адміністративного позову до суб'єкта владних повноважень в обхід передбаченого законом порядку розв’язання цивільно-правових спорів між суб’єктами цивільного права та без застосування передбачених законом способів захисту права.

Позов, предметом якого є реєстраційні дії, здійснені на основі юридичних фактів, стосовно яких існує спір про право цивільне, в межах якого можуть бути розв’язані питання, пов’язані з реєстрацією права користування квартирою і проживання в ній та зняття з реєстрації місця проживання мешканців квартири, не може бути розглянуто за правилами Кодексу адміністративного судочинства України.

Аналогічна правові позиції викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 14 травня 2018 р. у справі № 396/2550/17 та від 17 квітня 2018 р. № 815/6956/15.

Згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У п. 24 рішення в справі «Сокуренко і Стригун проти України» від 20 липня 2006 року Європейський суд з прав людини (далі – ЄСПЛ) вказав, що фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Крім того, ЄСПЛ у справі «Занд проти Австрії» від 12 жовтня 1978 року вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у ч. 1 ст. 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (…)». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, здійснює судовий розгляд на підставі практики, яка не передбачена законом.

У справі, що розглядається, оскаржуються реєстраційні дії, стосовно яких існує спір про право цивільне, у межах якого можуть бути розв’язані й питання, пов’язані з реєстрацією осіб у спірній квартирі, а тому цей спір не пов'язаний із захистом прав, свобод чи інтересів позивача у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень, що виключає його розгляд у порядку адміністративного судочинства.

Суд зазначає, що по своїй суті вирішення судом спору між новим власником та старим користувачем житла щодо усунення перешкод у користуванні майном новому власнику та виселення попереднього власника (користувача) чи позбавлення його права користування житлом є цивільно-правовим спором.

Аналогічну правову позицію викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 р. у справі № 753/12729/15-ц. Зокрема, також зазначено, що суд "не може не звернути уваги на порушення прав нового власника. Однак при цьому необхідно врахувати, що спірна квартира придбана при реалізації предмета іпотеки державним виконавцем. Державний виконавець повинен був зазначити про обтяження квартири у вигляді проживання у ній її власника разом із членами сім'ї, серед яких є неповнолітня дитина".

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно з вимогами п. 1 ч. 1 ст. 238 КАС України суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства. Ураховуючи суть спірних правовідносин та суб'єктний склад її учасників, суд дійшов висновку про закриття провадження у справі у зв'язку з тим, що справа не підлягає розгляду у порядку адміністративного судочинства.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 239 КАС України якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої п. 1 ч. 1 ст. 238 цього Кодексу, суд повинен роз’яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ. Тобто, у даному конкретному випадку суд зобов'язаний роз'яснити, що розгляд даної категорії справ віднесено до юрисдикції загальних судів, цей позов належить розглядати в порядку цивільного судочинства місцевим загальним судом за правилами підсудності, визначеними статтями 26-30 ЦПК України.

Керуючись статтями 238, 243, 248, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

у х в а л и в:

1. Закрити провадження в адміністративній справі № 320/866/19 за позовом ОСОБА_2 до Виконавчого комітету Софіївсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області про визнання протиправним рішення та зобов'язання вчинити певні дії.

2. Копію ухвали видати (надіслати) особам, які беруть участь у справі.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення. Ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання або у судовому засіданні у разі неявки учасників справи, під час розгляду справи в письмовому провадженні, набирає законної сили з моменту її підписання.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом п’ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом п’ятнадцяти днів з дня складення повного тексту ухвали.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII “Перехідні положення” Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Суддя Журавель В.О.

Повний текст ухвали складено та підписано - 15 травня 2019 р.