Справа № 440/69/19
Суддя: С.С. Бойко
Дата ухвалення: 2019-05-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 травня 2019 року м. ПолтаваСправа № 440/69/19

Полтавський окружний адміністративний суд у складі судді Бойка С.С., розглянувши у порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до департаменту соціального захисту населення Полтавської обласної державної адміністрації про визнання протиправним та скасування індивідуального акту, визнання бездіяльності протиправною,

В С Т А Н О В И В:

08 січня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до департаменту соціального захисту населення Полтавської обласної державної адміністрації про:

- визнання протиправним та скасування індивідуального акту про залишення заяви без руху, виражене у листі №01.2-08/3098 від 30.05.2017 та підтверджене у листі №К-806/01.2-3 від 12.056.2017, а також у протоколі засідання комісії у справах альтернативної (невійськової) служби обласної державної адміністрації №4 від 24.05.2017;

- визнання протиправною бездіяльності стосовно неприйняття рішення про направлення громадянина на альтернативну службу або про відмову в направленні на альтернативну службу за наслідками розгляду відповідної заяви, всупереч визначеному Законом України "Про альтернативну (невійськову) службу" способу розгляду таких заяв;

- зобов`язання розглянути заяву від 27.07.2015 про альтернативну службу у відповідності до Закону України "Про альтернативну (невійськову) службу" та за результатами розгляду прийняти рішення про направлення ОСОБА_1 на альтернативну службу або рішення про відмову в направленні на альтернативну службу.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що відповідач протиправно залишив без руху його заяву від 27.07.2015 про заміну військової служби альтернативною у зв`язку релігійними переконаннями.

05 березня 2019 року до суду надійшов відзив відповідача на позовну заяву згідно якого останній просив відмовити у задоволенні позовних вимог посилаючись на те, що на початок осіннього призову 2015 року ОСОБА_1 не перебував на військовому обліку призовників в Кременчуцькому ОМВЕК із заявою про поновлення на військовому обліку призовників у зв`язку з збільшенням призовного віку не звертався. Враховуючи викладене Комісією у справах альтернативної (невійськової) служби прийнято рішення про залишення заяви ОСОБА_1 без руху.

13 березня 2019 року до суду надійшла відповідь позивача на відзив відповідача згідно якої ОСОБА_1 просив позовні вимоги задовольнити посилаючись на те, що на час звернення до департаменту соціального захисту населення Полтавської обласної державної адміністрації із заявою про направлення на альтернативну службу він не досяг 27-річного віку, відтак протягом всього періоду розгляду вказаної заяви та прийняття відповідного рішення підлягав призову на строкову військову службу, а тому мав право бути направленим на альтернативну службу.

Вказував, що твердження відповідача про те, що на початок осіннього призову 2015 року ОСОБА_1 не перебував на військовому обліку призовників в Кременчуцькому ОМВК не перешкоджає розгляду заяви про направлення на альтернативну службу, оскільки згідно Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" його вік відповідав встановленим межам призовного віку.

Позивач в судове засідання не з`явився надав до суду заяву про розгляд справи без його участі.

Представник відповідача надав до суду клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження.

Частиною першою статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно з частиною дев`ятою статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Зважаючи на відсутність перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених статтею 205 Кодексу адміністративного судочинства України, а також відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, суд ухвалив розглянути справу у порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що 27 липня 2015 року ОСОБА_1 звернувся до департаменту соціального захисту населення Полтавської обласної державної адміністрації із заявою про заміну військової строкової служби альтернативною (невійськовою) службою у зв`язку з релігійними переконаннями.

Департамент соціального захисту населення Полтавської обласної державної адміністрації своїм листом від 09 вересня 2015 року №04-05/5615 повідомив ОСОБА_1 , що враховуючи те, що на початок призову йому виповнюється 27 років, на строкову військову службу він не призиватиметься, відповідно і направленню на альтернативну службу не підлягає.

Не погоджуючись з вказаною відповіддю ОСОБА_1 оскаржив її до суду.

Постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 20 лютого 2017 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено зобов`язано дДепартамент соціального захисту населення Полтавської обласної державної адміністрації розглянути заяву ОСОБА_1 від 27 липня 2015 року про направлення на альтернативну службу у відповідності до Закону України "Про альтернативну (невійськову) службу" з урахуванням висновків суду.

24 травня 2017 року на засіданні комісії у справах альтернативної (невійськової) служби Полтавської обласної державної адміністрації прийнято рішення про залишення заяви Калитки від 27 липня 2015 року без руху.

Не погоджуючись з такими діями відповідача, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України передбачено Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу".

Частиною першої статті 1 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" встановлено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Відповідно до частин третьої, четвертої та п`ятої вказаної статті військовий обов`язок включає підготовку громадян до військової служби, приписку до призовних дільниць, прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу, проходження військової служби, виконання військового обов`язку в запасі, проходження служби у військовому резерві, дотримання правил військового обліку.

Громадяни України мають право на заміну виконання військового обов`язку альтернативною (невійськовою) службою згідно з Конституцією України та Законом України "Про альтернативну (невійськову) службу".

Від виконання військового обов`язку громадяни України звільняються на підставах, визначених цим Законом.

Відповідно до статті 35 Конституції України кожен має право на свободу світогляду і віросповідання. Це право включає свободу сповідувати будь-яку релігію або не сповідувати ніякої, безперешкодно відправляти одноособово чи колективно релігійні культи і ритуальні обряди, вести релігійну діяльність. Здійснення цього права може бути обмежене законом лише в інтересах охорони громадського порядку, здоров`я і моральності населення або захисту прав і свобод інших людей.

Ніхто не може бути увільнений від своїх обов`язків перед державою або відмовитися від виконання законів за мотивами релігійних переконань. У разі якщо виконання військового обов`язку суперечить релігійним переконанням громадянина, виконання цього обов`язку має бути замінене альтернативною (невійськовою) службою.

Організаційно-правові засади альтернативної (невійськової) служби, якою відповідно до Конституції України має бути замінене виконання військового обов`язку, якщо його виконання суперечить релігійним переконанням громадянина, визначені Законом України "Про альтернативну (невійськову) службу".

Статтею 1 цього Закону встановлено, що альтернативна служба є службою, яка запроваджується замість проходження строкової військової служби і має на меті виконання обов`язку перед суспільством.

Відповідно до статті 2 вказаного Закону право на альтернативну службу мають громадяни України, якщо виконання військового обов`язку суперечить їхнім релігійним переконанням і ці громадяни належать до діючих згідно з законодавством України релігійних організацій, віровчення яких не допускає користування зброєю.

Згідно із статтею 4 Закону України "Про альтернативну (невійськову) службу" на альтернативну службу направляються громадяни, які підлягають призову на строкову військову службу і особисто заявили про неможливість її проходження як такої, що суперечить їхнім релігійним переконанням, документально або іншим чином підтвердили істинність переконань та стосовно яких прийнято відповідні рішення.

Не підлягають направленню на альтернативну службу громадяни: звільнені відповідно до законодавства від призову на строкову військову службу; яким відповідно до законодавства надано відстрочку від призову на строкову військову службу (на строк дії відстрочки).

Статтею 9 цього Закону передбачено, що для вирішення питання про направлення на альтернативну службу громадяни, зазначені у статті 2 цього Закону, після взяття на військовий облік, але не пізніше ніж за два календарні місяці до початку встановленого законодавством періоду проведення призову на строкову військову службу, особисто подають до відповідного структурного підрозділу місцевої державної адміністрації за місцем проживання мотивовану письмову заяву.

Відповідно до статті 11 вказаного Закону заява про направлення на альтернативну службу розглядається відповідним структурним підрозділом місцевої державної адміністрації протягом календарного місяця після її надходження в присутності громадянина, а заява про звільнення від призову на військові збори - протягом чотирнадцяти календарних днів.

Для явки за викликом до відповідного структурного підрозділу місцевої державної адміністрації громадянин звільняється від навчання, а також від роботи із збереженням середньомісячного заробітку.

Підставою для відмови громадянину в направленні на альтернативну службу або звільненні від призову на військові збори є:

несвоєчасне подання заяви про направлення на альтернативну службу або звільнення від призову на військові збори;

відсутність підтверджень щодо істинності релігійних переконань;

неявка громадянина без поважних причин за викликом до місцевої державної адміністрації для розгляду його заяви про направлення на альтернативну службу або звільнення від призову на військові збори.

Відмова у направленні на альтернативну службу або звільненні від призову на військові збори з інших підстав, ніж передбачені у частині третій цієї статті, забороняється.

Про відмову у направленні на альтернативну службу або звільненні від призову на військові збори відповідний структурний підрозділ місцевої державної адміністрації сповіщає громадянина у письмовій формі.

Згідно статті 12 Закону України "Про альтернативну (невійськову) службу" рішення про направлення громадянина на альтернативну службу або звільнення від призову на військові збори приймається місцевою державною адміністрацією у разі встановлення істинності релігійних переконань і видається заявникові.

Системно аналізуючи наведені положення Закону, суд приходить до висновку, що для направлення громадянина на альтернативну службу необхідне дотримання наступних умов: перебування громадянина на військовому обліку; його призову на строкову військову службу та подання ним заяви про направлення на альтернативну службу. За результатами розгляду заяви про направлення на альтернативну службу структурний підрозділ місцевої державної адміністрації приймає рішення: про направлення громадянина на альтернативну службу; про відмову у направленні на альтернативну службу або звільнення громадянина від призову на військові збори.

З матеріалів справи, судом встановлено, що протоколом засідання призовної комісії №6 від 08 жовтня 2013 року ОСОБА_1 1988 року народження виключено з обліку призовників, як громадянина, яки до дня відправлення на строкову військову службу досягнув 25 - річного віку та прийнято на облік як військовозобов`язаного. На початок осіннього призову 2015 року позивач не перебував на військовому обліку призовників в Кременчуцькому ОМВК, що підтверджується листом Кременчуцького об`єднаного міського військового комісаріату від 17 лютого 2017 року №5/822.

Отже, під час звернення ОСОБА_1 до відповідача із заявою про направлення на альтернативну службу дотримано лише одну із трьох умов визначених Законом України "Про альтернативну (невійськову) службу" для його направлення на альтернативну службу, а саме подано відповідну заяву, а тому у відповідності до вимог статті 4 Закону України "Про альтернативну (невійськову) службу" позивач не підлягав направленню на альтернативну службу. Разом з тим, вказана обставина залишена відповідачем поза увагою під час прийняття спірного рішення.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог про визнання протиправним та скасування рішення комісії у справах альтернативної (невійськової) служби обласної державної адміністрації, оформленого протоколом №4 від 24 травня 2017 року про залишення без руху заяви ОСОБА_1 про направлення його на альтернативну службу; визнання протиправною бездіяльності департаменту соціального захисту населення Полтавської обласної державної адміністрації щодо неприйняття рішення про направлення громадянина на альтернативну службу або про відмову в направленні на альтернативну службу та зобов`язати його розглянути заяву від 27 липня 2015 року про альтернативну службу у відповідності до Закону України "Про альтернативну (невійськову) службу" та прийняти рішення про направлення ОСОБА_1 на альтернативну службу або про відмову в направленні на альтернативну службу.

Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 241-245 Кодексу адміністративного судочинства України,

У Х В А Л И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до департаменту соціального захисту населення Полтавської обласної державної адміністрації (вул. Ціолковського, 47, м. Полтава, 36023, ) про визнання протиправним та скасування індивідуального акту, визнання бездіяльності протиправною задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення комісії у справах альтернативної (невійськової) служби департаменту соціального захисту населення Полтавської обласної державної адміністрації, оформленого протоколом №4 від 24 травня 2017 року про залишення без руху заяви ОСОБА_1 від 27 липня 2015 року про направлення його на альтернативну службу.

Визнати протиправною бездіяльність департаменту соціального захисту населення Полтавської обласної державної адміністрації щодо неприйняття рішення за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 від 27 липня 2015 року про направлення громадянина на альтернативну службу або про відмову в направленні на альтернативну службу.

Зобов`язати департамент соціального захисту населення Полтавської обласної державної адміністрації розглянути заяву ОСОБА_1 від 27 липня 2015 року про альтернативну службу та прийняти рішення у відповідності до Закону України "Про альтернативну (невійськову) службу" про направлення ОСОБА_1 на альтернативну службу або про відмову в направленні на альтернативну службу.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань департаменту соціального захисту населення Полтавської обласної державної адміністрації на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору в розмірі 2305,20 грн (дві тисячі триста п`ять гривень двадцять копійок).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду з урахуванням особливостей подання апеляційних скарг, встановлених пунктом 15.5 частини 1 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України в редакції від 03.10.2017 року.

Апеляційна скарга на дане рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя С.С. Бойко