Справа № 560/317/19
Суддя: Михайлов О.О.
Дата ухвалення: 2019-05-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 560/317/19
РІШЕННЯ

іменем України

06 травня 2019 рокум. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Михайлова О.О.

за участю:секретаря судового засідання Постовіт С.В. позивача - ОСОБА_1 представника позивача - Ксьондзика Ю.Ю.
розглянувши адміністративну справу за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Управління Держпраці у Хмельницькій області про визнання протиправною та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до Хмельницького окружного адміністративного суду із позовною заявою до Управління Держпраці у Хмельницькій області, в якій просить суд визнати протиправними та скасувати:

1. постанову Управління Держпраці у Хмельницькій області про накладення штрафу уповноваженими особами №22/525 від 16.10.2018 року про накладення штрафу у розмірі 111690,00 грн;

2. постанову Управління Держпраці у Хмельницькій області про накладення штрафу уповноваженими особами №22/526 від 16.10.2018 року про накладення штрафу у розмірі 11169,00 грн.

Позивач підставою позову зазначає порушення відповідачем вимог ст. 265 Кодексу законів про працю України, Постанови Кабінету Міністрів України "Про затвердження Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення" від 17 липня 2013 року №509.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 16.10.2018 начальником Управління Держпраці у Хмельницькій області відносно позивача винесені постанови №22/525 та №22/526 від 16.10.2018, якими на позивача накладено штрафи у розмірі 111690,00 грн та 11169,00 грн. Підставою для накладення штрафів слугував акт інспекційного відвідування від 28.09.2018 №22-01/2698-ІВ.

У позовній заяві позивач стверджує, що інспекторами праці за результатами здійснення контрольного заходу безпідставно зроблено висновки про порушення позивачем вимог трудового законодавства, а саме про те, що ним допущено до роботи громадянку ОСОБА_2 без належного оформлення з нею трудових відносин. А також перевіряючими не враховано, що у позивача з працівником ОСОБА_2 укладено цивільно-правову угоду.

Також в обґрунтування позовних вимог позивач стверджує, що 21.08.2018, відповідно до наказу №11-К, позивач звільнив громадянку ОСОБА_2 з посади продавця продовольчих товарів за п. 4 ст. 40 КЗпП України, за прогул без поважних причин. Позивач вказує, що затримка виплати розрахунку з ОСОБА_2 була допущена з підстав того, що станом на 31.12.2018 ОСОБА_2 не з`явилася для отримання трудової книжки.

Позивач також вказує, що ним на адресу ОСОБА_2 було направлено лист №21/08/01 від 21.08.2018 про необхідність з`явитися для ознайомлення з наказом №11-К від 21.08.2018 про звільнення та зазначає, що в день звільнення ОСОБА_2 було нараховано компенсацію за невикористану відпустку, відповідно до вимог ст. ст. 83, 116 КЗпП України.

Позивач вважає оскаржувані постанови Управління Держпраці у Хмельницькій області про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами №22/525 та №22/526 від 16.10.2018 протиправними та такими, що підлягають скасуванню, а тому звернувся з даним адміністративним позовом до суду.

Ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду від 05.02.2019 відкрито провадження в адміністративній справі, розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження, з повідомленням (викликом) сторін.

Від відповідача 21.02.2019 надійшов відзив на позовну заяву у якому представник відповідача зазначає, що з 27.09.2018 по 28.09.2018 посадовими особами Управління Держпраці у Хмельницькій області проведено інспекційне відвідування у Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , у зв`язку з надходженням скарги від працівниці ОСОБА_2 від 07.09.2018.

Представник відповідача в поданому відзиві вказує, що в ході моніторингу стану додержання законодавства про працю у ФОП ОСОБА_1 в магазині "Ситий я" (м. Красилів, вул. Центральна, 36б) в лютому 2018, було встановлено, що станом на 07.02.2018 ОСОБА_2 працювала продавцем у позивача на умовах стажування без оформлення належним чином трудових відносин.

Представник відповідача зазначає, що до матеріалів інспекційного відвідування також долучено звернення громадянки ОСОБА_2 від 07.09.2018, яке стало підставою для здійснення заходу контролю. У своєму зверненні ОСОБА_3 зазначила, що працює продавцем у магазині "Ситий я" в м. Красилів (ФОП ОСОБА_1 ) з лютого 2018, з понеділка по п`ятницю з 07 до 21 год., в суботу та неділю з 08 по 22 год. Зазначила, що здійснювала роботу під безпосереднім керівництвом ОСОБА_1 .

Представник відповідача стверджує, що в ході інспекційного відвідування ФОП ОСОБА_1 надав цивільно-правовий договір №2 від 01.02.2018, укладений між ним та громадянкою ОСОБА_2 на строк з 01.02.2018 по 30.04.2018.

Представник відповідача у поданому відзиві наполягає, що оскаржувані постанови Управління Держпраці у Хмельницькій області №22/525 та №22/526 від 16.10.2018 є законними, винесеними як наслідок виявлених правопорушень, з підстав того, що правовідносини між позивачем та громадянкою ОСОБА_2 є трудовими, а не цивільно-правовими, як стверджує позивач, а також громадянці ОСОБА_2 заробітну плату виплачено із затримкою, що є порушенням трудового законодавства.

Справа розглянута за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Позивач та його представник в судовому засіданні підтвердили викладені в позовній заяві обставини, просили позов задовольнити в повному обсязі.

Свідок ОСОБА_2 надала суду пояснення, що з лютого 2018 року по квітень 2018 року на підставі договору виконувала роботи, а з квітня 2018 року по серпень 2018 року працювала у магазині, що належить Фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 Після звільнення нею було подано скаргу на невиплату коштів при звільненні, після чого фізична особа-підприємець ОСОБА_1 розрахувався з ОСОБА_2

Суд встановив наступні обставини справи.

ОСОБА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 , зареєстрований як фізична особа-підприємець 27.05.2005, номер запису: 2 673 НОМЕР_2 004762.

З 27.09.2018 по 28.09.2018 посадовими особами Управління Держпраці у Хмельницькій області проведено інспекційне відвідування у Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , у зв`язку з надходженням скарги від працівниці ОСОБА_2 від 07.09.2018.

В ході моніторингу стану додержання законодавства про працю у ФОП ОСОБА_1 в магазині "Ситий я" (м. Красилів, вул. Центральна, 36б) в лютому 2018, було встановлено, що станом на 07.02.2018 ОСОБА_2 працювала продавцем у позивача на умовах стажування без оформлення належним чином трудових відносин.

До матеріалів інспекційного відвідування також долучено звернення громадянки ОСОБА_2 від 07.09.2018, яке стало підставою для здійснення заходу контролю. У своєму зверненні ОСОБА_3 зазначила, що працює продавцем у магазині "Ситий я" в м. Красилів (ФОП ОСОБА_1 ) з лютого 2018, з понеділка по п`ятницю з 07 до 21 год., в суботу та неділю з 08 по 22 год. Зазначила, що здійснювала роботу під безпосереднім керівництвом ОСОБА_1

За результатами проведеного інспекційного відвідування складено акт інспекційного відвідування (невиїзного інспектування) юридичної особи (фізичної особи), яка використовує найману працю №22-01/2698-ІВ.

У розділі ІІІ вищевказаного акта інспекційного відвідування зазначено, що у ході проведення інспекційного відвідування у ОСОБА_1 встановлено, що трудові відносини між працівницею та фізичною особою-підприємцем не були належним чином оформлені. Трудовий договір у письмовій формі належним чином із ОСОБА_2 , як найманим працівником відповідно до вимог ч. 1, ч. 3 ст. 24 КЗпП України не був укладений на час отримання пояснень. До початку допуску працівника до роботи своєчасно не подано відповідного повідомлення до органів ДФС, відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 17.06.2015 №413 "Про порядок повідомлення Державній фіскальній службі та її територіальним органам про прийняття працівника на роботу". Також встановлено порушення у підприємця вимог ч. 1, 2, 3 ст. 115 КЗпП України та ч. 1 та ч. 3 ст. 24 Закону України "Про оплату праці", ч. 1 ст. 116 КЗпП України. У ході проведення інспекційного відвідування встановлено, що у ФОП ОСОБА_1 встановлено, що ОСОБА_2 працювала у підприємця з 18.04.2018 по 21.08.2018. Наказом №11-К від 21.08.2018 вказана працівниця звільнена. Проте, станом на 27.09.2018 їй не виплачена компенсація за невикористані дні відпустки, а також у день звільнення ОСОБА_2 не видано трудову книжку.

16.10.2018 начальником Управління Держпраці у Хмельницькій області відносно позивача винесені:

- постанова Управління Держпраці у Хмельницькій області про накладення штрафу уповноваженими особами №22/525 від 16.10.2018 року про накладення штрафу у розмірі 111690,00 грн;

- постанова Управління Держпраці у Хмельницькій області про накладення штрафу уповноваженими особами №22/526 від 16.10.2018 року про накладення штрафу у розмірі 11169,00 грн.

Позовні вимоги ФОП ОСОБА_1 ґрунтуються, зокрема, на твердженні про те, що перевіряючими не враховано, що у позивача з працівником ОСОБА_2 01.02.2018 укладено цивільно-правовий договір на строк з 01.02.2018 по 30.04.2018.

Між Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (Замовник) та фізичною особою ОСОБА_2 ( Виконавець ) укладено цивільно-правовий договір №2 від 01.02.2018, предметом останнього є надання допомоги в реалізації продовольчих товарів, ознайомлення споживачів з асортиментом.

Вартість послуг, що надаються Виконавцем складає не менше 25,00 грн за годину (п. 2.1. Договору).

Надаючи правову оцінку обставинам справи суд зазначає та враховує наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Правові та організаційні засади, основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб і права, обов`язки та відповідальність суб`єктів господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю) врегульовані положеннями Закону України від 05.04.2007 року №877-V «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» (надалі - Закон №877-V).

Відповідно до вимог статті 259 КЗпП України нагляд і контроль за додержанням законодавства про працю здійснюють спеціально уповноважені на те органи та інспекції, які не залежать у своїй діяльності від власника або уповноваженого ним органу.

Згідно статті 265 КЗпП України посадові особи органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, винні у порушенні законодавства про працю, несуть відповідальність згідно з чинним законодавством. Юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі:

- фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення;

- порушення інших вимог трудового законодавства, крім передбачених абзацами другим - п`ятим частини другої цієї статті - у розмірі мінімальної заробітної плати.

Відповідно до частини четвертій статті 265 КЗпП України штрафи, зазначені у частині другій цієї статті, накладаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року № 509 затверджено Порядок накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення (далі - Порядок № 509).

Відповідно до пункту другого Порядку № 509 штрафи можуть бути накладені на підставі:

- рішення суду про оформлення трудових відносин із працівником, який виконував роботу без укладення трудового договору, та встановлення періоду такої роботи чи роботи на умовах неповного робочого часу в разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, в установі, організації;

- акта про виявлення під час перевірки суб`єкта господарювання або роботодавця ознак порушення законодавства про працю та/або зайнятість населення, складеного посадовою особою Держпраці чи її територіального органу.

Пунктом 3 Порядку № 509 визначено, що уповноважена посадова особа не пізніше ніж через 10 днів з дати складення акта приймає рішення щодо розгляду справи про накладення штрафу (далі - справа), яка відповідно до пункту 4 цього Порядку № 509 розглядається у п`ятнадцятиденний строк з дня прийняття рішення про її розгляд.

За приписами пункту 8 Порядку № 509 за результатами розгляду справи уповноважена посадова особа на підставі акта, зазначеного в пункті 3 цього Порядку, приймає відповідне рішення.

Постанова про накладення штрафу складається у двох примірниках за формою, встановленою Мінсоцполітики, один з яких залишається у Держпраці або її територіальному органі, другий - надсилається протягом трьох днів суб`єктові господарювання або роботодавцю, стосовно якого прийнято постанову, або видається його представникові, про що на ньому робиться відповідна позначка.

Відповідно до частини другої 2 статті 2 КЗпП України працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою.

За визначенням статті 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Положеннями частини третьої статті 24 КЗпП України встановлено, що працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до частини першої статті 23 КЗпП України трудовий договір може бути: безстроковим, що укладається на невизначений строк; на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; таким, що укладається на час виконання певної роботи.

Частиною другою статті 23 КЗпП визначено, що строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на не визначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника, та в інших випадках, передбачених законодавчими актами.

Відповідно до пункту 1.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженого наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України №58 від 29.07.1993 року, встановлено, що на осіб, які працюють за сумісництвом, трудові книжки ведуться тільки за місцем основної роботи. Запис відомостей про роботу за сумісництвом здійснюється за бажанням працівника власником або уповноваженим ним органом.

Згідно зі статтею 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Договір є одностороннім, якщо одна сторона бере на себе обов`язок перед другою стороною вчинити певні дії або утриматися від них, а друга сторона наділяється лише правом вимоги, без виникнення зустрічного обов`язку щодо першої сторони.

Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.

До договорів, що укладаються більш як двома сторонами (багатосторонні договори), застосовуються загальні положення про договір, якщо це не суперечить багатосторонньому характеру цих договорів.

Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору.

Відповідно до частин першої та другої статті 928 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір).

До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Згідно з частиною першою статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 17.06.2015 р. № 413 "Про порядок повідомлення Державній фіскальній службі та її територіальним органам про прийняття працівника на роботу", повідомлення про прийняття працівника на роботу подається власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом (особою) чи фізичною особою до територіальних органів Державної фіскальної служби за місцем обліку їх як платника єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за формою згідно з додатком до початку роботи працівника за укладеним трудовим договором одним із таких способів: засобами електронного зв`язку з використанням електронного цифрового підпису відповідальних осіб відповідно до вимог законодавства у сфері електронного документообігу та електронного підпису; на паперових носіях разом з копією в електронній формі; на паперових носіях, якщо трудові договори укладено не більше ніж із п`ятьма особами. Інформація, що міститься у повідомленні про прийняття працівника на роботу, вноситься до реєстру страхувальників та реєстру застрахованих осіб відповідно до Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування".

Основною ознакою, що відрізняє цивільні відносини від трудових, є те, що трудовим законодавством регулюється процес організації трудової діяльності. За цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається за його межами, метою договору є отримання певного матеріального результату.

Виконавець, який працює за цивільно-правовим договором, на відміну від працівника, який виконує роботу відповідно до трудового договору, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, хоча і може бути з ними ознайомлений, він сам організовує свою роботу і виконує її на власний ризик, працівник не зараховується до штату установи (організації), не вноситься запис до трудової книжки та не видається розпорядчий документ про прийом його на роботу на певну посаду.

З аналізу наведених норм вбачається, що трудовий договір - це угода щодо здійснення і забезпечення трудової функції. За трудовим договором працівник зобов`язаний виконувати не якусь індивідуально-визначену роботу, а роботу з визначеної однієї або кількох професій, спеціальностей, посади відповідної кваліфікації, виконувати визначену трудову функцію в діяльності підприємства. Предметом трудового договору є власне праця працівника в процесі виробництва, тоді як предметом договору цивільно-правового характеру є виконання його стороною певного визначеного обсягу робіт.

Як вбачається з наведеного вище цивільно-правового договору №2 від 01.02.2018, укладеного позивачем з фізичною особою ОСОБА_2 , предметом останнього є надання допомоги в реалізації продовольчих товарів, ознайомлення споживачів з асортиментом. Вартість послуг, що надаються Виконавцем складає не менше 25,00 грн за годину (п. 2.1. Договору).

Таким чином, предметом укладеного договору позивача з фізичною особою є процес праці, а не її кінцевий результат. При цьому, в укладеному договорі не визначається обсяг виконуваної роботи, а зазначається: надання допомоги в реалізації продовольчих товарів, ознайомлення споживачів з асортиментом, тобто виконання функцій особи, яка працює у позивача на підставі трудового договору.

Отже, постанова Управління Держпраці у Хмельницькій області про накладення штрафу уповноваженими особами №22/525 від 16.10.2018 року про накладення штрафу у розмірі 111690,00 грн є законною, як наслідок виявлених порушень трудового законодавства, що допущені позивачем.

Суд також вважає необґрунтованими твердження позивача стосовно протиправності постанови Управління Держпраці у Хмельницькій області №22/526 від 16.10.2018, якою до позивача застосовано штраф в розмірі 11169,00 грн, за порушення ч. 1 ст. 83, ч. 1, 2, 3 ст. 115, ч. 1 ст. 116 КЗпП України та ч. 1 та ч. 3 ст. 24 Закону України "Про оплату праці".

Судом в ході судового розгляду встановлено, сторонами не заперечується, що компенсація за невикористану відпустку в день звільнення 21.08.2018 громадянці ОСОБА_2 не виплачена.

Суд також вважає необґрунтованим посилання позивача на те, що ним на адресу ОСОБА_2 було направлено лист №21/08/01 від 21.08.2018 про необхідність з`явитися для ознайомлення з наказом №11-К від 21.08.2018 про звільнення, оскільки інформації стосовно повідомлення позивача про виплату сум коштів зазначений лист не містить.

Натомість, відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Отже, в ході судового розгляду судом встановлено правомірність оскаржуваної постанови Управління Держпраці у Хмельницькій області про накладення штрафу уповноваженими особами №22/526 від 16.10.2018 року про накладення штрафу у розмірі 11169,00 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу (ч. 1 ст. 77 КАС України).

В той же час згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що тягар доказування в спорі покладається на відповідача, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про правомірність його рішень.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів позивача, оцінивши досліджені під час судового розгляду справи докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 необхідно відмовити в повному обсязі.

З врахуванням положень статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, підстави для розподілу судових витрат - відсутні.

Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Управління Держпраці у Хмельницькій області - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складене 13 травня 2019 року

Позивач:Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 )
Відповідач:Управління Держпраці у Хмельницькій області (вул. Кам`янецька, 74, м.Хмельницький, Хмельницька область, 29013 , код ЄДРПОУ - 39793137)

Головуючий суддя О.О. Михайлов