Справа № 182/8875/18(2-а/0182/12/2019)
Суддя: Дурасова Ю.В.
Дата ухвалення: 2019-04-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

11 квітня 2019 року м. Дніпросправа № 182/8875/18(2-а/0182/12/2019)

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Дурасової Ю.В.,

суддів: Божко Л.А., Прокопчук Т.С.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпрі апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції

на рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05.03.2019 (головуючий суддя Рибакова В.В.)

в адміністративній справі №182/8875/18(2-а/0182/12/2019) за позовом ОСОБА_1 до Інспектора відділу безпеки дорожнього руху Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції Санжаренко Олександр Сергійович про визнання дій незаконними, скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся 21.11.2018 року до суду з адміністративним позовом до інспектора ВБДР УПП в Дніпропетровській області лейтенанта поліції Санжаренко Олександра Сергійовича про визнання дій незаконними, скасування постанови про накладення адміністративного стягнення (а.с.1-4), яким просив визнати дії інспектора ВБДР УПП в Дніпропетровській області лейтенанта поліції Санжаренко Олександра Сергійовича щодо складання постанови серії АР №241497 незаконними та скасувати постанову Серії АР №241497 від 01.08.2018 року про накладення адміністративного стягнення.

Позов обґрунтовано тим, що в оскаржуваній постанові вказано, що позивач 01.08.2018 року о 13.10 год. в м. Нікополі по вул. Поштова, 17, керував транспортним засобом MAN NL 202 державний номерний знак НОМЕР_1 , що використовується для надання послуг з перевезення пасажирів, у якому кількість місць для сидіння з місцем водія становить 37 місць, що нижче кількості зазначеної у свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу, та мав тріщину вітрового скла в зоні роботи склоочисників. Всі твердження інспектора вважає голослівними, не підтвердженими належними доказами (фото-відеофіксацією), показами свідків. Під час складання постанови інспектор був сам, без представника технічної служби, вів себе зухвало, не пояснював причин перебування у автобусі, який не перевозив пасажирів, стояв на стоянці, не виконував рейсів (послуг з перевезення). Вважає, що відповідачем не були повністю з`ясовані обставини справи, не враховано його особу, крім того були порушені вимоги ст. 279 КУпАП. Незаконно розглянувши справу, інспектор позбавив його можливості скористатися наданими йому правами в повному обсязі, порушив вимоги КУпАП щодо всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи.

Постановою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05.03.2019 позов задоволено. Визнано незаконними дії інспектора ВБДР УПП в Дніпропетровській області лейтенанта поліції Санжаренко Олександра Сергійовича щодо складання постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі Серія АР № 241497 від 01.08.2018 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення передбаченого ч.2 ст.121 КУпАП. Постанову про накладення адміністративного стягнення - скасовано, провадження в справі про адміністративне правопорушення - закрито.

Свою позицію суд першої інстанції обґрунтував тим, що відповідачем, всупереч ст.251 КУпАП України, не надано доказів на підтвердження факту порушення ОСОБА_1 ч.2 ст.121 КУпАП та не надано доказів на підтвердження факту порушення позивачем вимог вимоги п.31.1,31.3 а) ПДР України.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та винести нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Посилається на те, що суд першої інстанції вийшов за межі наданих йому повноважень, визнаючи дії відповідача незаконними, оскільки частиною 3 ст. 286 КАС України не передбачено визнання дій не законними, щодо особи яка склала постанову про адміністративне правопорушення. Позивачем були допущені порушення, тому відповідачем правомірно складено постанову про адміністративне правопорушення. Зазначає, що згідно ст. 258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення адміністративного правопорушення, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції. Вказує, що постанова у справі про адміністративне правопорушення, передбачене, зокрема ч. 2 ст. 121 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення, тому відповідач діяв у відповідності до норм законодавства України.

Позивачем до суду апеляційної інстанції подано відзив на апеляційну скаргу згідно якого останній просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційної інстанції вбачає підстав для часткового задоволення апеляційної скарги, внаслідок наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 01.08.2018 року інспектором ВБДР УПП в Дніпропетровській області лейтенанта поліції Санжаренко О.С. прийнято постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі Серія АР №241497 про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.121 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 680,00 грн. (а.с.45).

З постанови серії АР №241497 від 01.08.2018 року (а.с. 45) вбачається, що 01.08.2018 року о 13 год. 10 хв. в м. Нікополь, вул. Поштова, 17, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом MAN NL 202 номерний знак НОМЕР_1 , що використовується для надання послуг з перевезення пасажирів, у якому кількість місць для сидіння з місцем водія становить 37 місць, що менше кількості зазначеної у свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу, та мав тріщину на вітровому склі в зоні дії склоочисників, чим порушив вимоги п.31.1,31.3 а) ПДР України, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.121 КУпАП.

При цьому, у п.10 вказаної постанови зазначено, що особа, притягнута до адміністративної відповідальності, від підпису відмовився.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що до даних правовідносин слід застосовувати норми норми Закону України «Про Національну поліцію», норми Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затверджена наказом МВС України від 07.11.2015р. за № 1395, норми Правил дорожнього руху України, норми Кодексу України про адміністративні правопорушення, Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. При цьому, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ч. 2 ст. 19).

Досліджуючи правильність прийняття судом першої інстанції рішення, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне дослідити ряд норм законодавства, що регулюють дані правовідносини та обставини справи.

Так, позивач зазначає, що отримав постанову серії АР №241497 від 01.08.2018 року засобами поштового зв`язку 09.08.2018 року. При цьому, позивач не зазначає за яких підстав він не одержав постанову у день її складання, а саме 01.08.2018 року.

При цьому, в силу частини 2 статті 286 КАС України, позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності у сфері забезпечення дорожнього руху може бути подано протягом 10 днів з дня вручення такого рішення.

Позивач в позові зазначає, що отримав постанову 09.08.2018 року.

Отже, останній день подачі позовної заяви щодо оскарження постанови про накладення адміністративного стягнення - 19.08.2018 року.

Однак з позовом позивач звернувся до суду лише через кілька місяців - 21.11.2018 року, що є порушенням частини 2 статті 286 КАС України.

Колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що відмова від підпису в постанові, а також звернення з скаргою до вищестоящого органу відповідача - не впливає на 10-ти денний строк подачі позовної заяви. Цю обставину та вищезазначену норму не досліджено судом першої інстанції та не надано цьому оцінки.

Водночас, колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги, що в позовній заяві позивач не зазначає про пропуск строку звернення до суду, не ставить питання про поновлення строку звернення до суду, не зазначає про поважність причин пропуску звернення до суду.

При цьому, суд першої інстанції дійшов висновку, що строк звернення до суду позивачем не пропущено, оскільки позивач діяв у відповідності до ч. 4 ст. 122 КАС України.

З цього приводу колегія суддів апеляційної інстанції вважає зазначити, що така позиція суду першої інстанції є помилковою, оскільки процесуальним законом передбачено розгляд окремих категорій термінових адміністративних справ (параграф 2 глава 11) до яких відноситься і особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності (ст. 286 КАС).

Разом з тим, частиною 1 ст. 122 КАС України визначено, що позов може бути поданий в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Також, статтею 289 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачено, що скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом 10-ти днів з дня винесення постанови, а щодо постанов по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом 10-ти днів з дня вручення такої постанови. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.

Аналогічні вимоги містить ч.2 ст.286 КАС України (зазначалося вище).

Щодо 10-ти денного строку звернення з позовом по даним категорія справ висловлена правова позиція у постанові Верховного Суду від 18.01.2019 року у справі №576/1434/17.

Так, оскаржувана постанова винесена 01.08.2018 року, одержана позивачем засобами поштового перебігу 09.08.2018 року, в свою чергу, адміністративний позов подано лише 21.11.2018 року, тобто з порушенням встановленого статтею 289 КУпАП та статтею 286 КАС України 10-ти денного строку (з дня вручення такої постанови), при цьому, будь-яких доказів щодо поважності причин пропуску цього строку, які об`єктивно та істотно перешкоджали зверненню до суду та не залежали від волевиявлення позивача, матеріали справи не містять.

Як зазначив Конституційний Суд України в рішенні від 01.12.2004 року №1-10/2004, охоронюваний законом інтерес треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони для задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності та іншим загально-правовим засадам.

Строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із її заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів.

Колегія суддів апеляційної інстанції звертає увагу на те, що встановлення законом процесуальних строків передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного процесу та своєчасного виконання ними передбачених Кодексом адміністративного судочинства України певних процесуальних дій.

Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 12.03.2009 року, прийнятого за наслідком розгляду заяви №20347/03 у справі «Плахтєєв та Плахтєєва проти України» зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право на звернення до суду з позовом щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. У такій формі в цьому пункті втілено «право на суд», одним з аспектів якого є право доступу, тобто право на порушення провадження в суді. Однак, це право не є абсолютним. Воно може підлягати законним обмеженням, таким, наприклад, як передбачені законом строки давності, заходи забезпечення позову, тощо.

Відповідно до ч.4 ст.123 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку до адміністративного суду поважними, суд залишає заяву без розгляду.

Відповідно до статті 240 Кодексу адміністративного судочинства України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду, з підстав, визначених частинами 3 та 4 статті 123 цього Кодексу.

Оскільки судом першої інстанції рішення ухвалено без врахування вищезазначених норм процесуального закону, то таке рішення підлягає скасуванню, а позов слід залишити без розгляду у зв`язку з пропуском строку звернення до суду.

У зв`язку з тим, що в період з 12.04.2019 року по 20.04.2019 року головуючий суддя Дурасова Ю.В. знаходилася у відпустці, а 21.04.2019 року - вихідний день, повний текст рішення складено 26.04.2019.

З огляду на характер спірних правовідносин, судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись ст. 241-245, 250, 315, 317, 321, 322 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції на рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05.03.2019 - задовольнити частково.

Рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05.03.2019 - скасувати, та прийняти нове рішення, яким позовну заяву залишити без розгляду.

Постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду згідно ч. 2 ст. 328 КАС України протягом 30 днів відповідно ст. 329 КАС України з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови виготовлено 26.04.2019.

Головуючий - суддя Ю.В. Дурасова

суддя Л.А. Божко

суддя Т.С. Прокопчук