Справа № 140/426/19
Суддя: Сорока Юрій Юрійович
Дата ухвалення: 2019-05-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2019 року

Луцьк

Справа № 140/426/19

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Сороки Ю.Ю.,

при секретарі судового засідання Гринчук Я.О.,

за участю представників позивача Андріяш Н.В., Гаврильчак - Кметь К.А.,

представника відповідача за довіреністю Мельник О.М.,

розглянувши за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до Головного територіального управління юстиції у Волинській області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся із позовом до Головного територіального управління юстиції у Волинській області (далі - ГТУЮ у Волинській області) про визнання протиправним та скасування наказу №153/3 від 07.02.2019 «Про застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення щодо ОСОБА_2 », поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

В обгрунтування позовних вимог зазначає, що 07.02.2019 року наказом начальника Головного територіального управління юстиції у Волинській області №153/3 «Про застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення щодо ОСОБА_2 », його звільнено з посади начальника Любомльського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області за порушення Присяги державного службовця, відповідно до п.1 ч.2 ст.65, ст.66 Закону України «Про державну службу».

Наказ про його звільнення ввважає протиправним, оскільки свої службові обов?язки він виконував належним чином, ганебних вчинків не скоював, з огляду на наступне.

Відповідно до ст.67 Закону України «Про державну службу» дисциплінарне стягнення має відповідати характеру тяжкості вчиненого дисциплінарного проступку та ступеню вини державного службовця.

З оскаржуваного наказу вбачається, що порушення позивачем Присяги державного службовця проявилось у неналежному виконанні ОСОБА_2 своїх службових обов'язків, поєднаному із зневажливим, недбалим ставленням до них та до завдань, що стоять перед державною службою загалом.

Відповідно до п.5 ч.2 ст.65 Закону України "Про державну службу" (далі - Закон) одним із видів дисциплінарного проступку є невиконання або неналежне виконання посадових обов'язків, актів органів державної влади, наказів (розпоряджень) та доручень керівників, прийнятих у межах їхніх повноважень.

Частиною 1 ст.66 цього Закону визначено види дисциплінарних стягнень, що можуть бути застосовані до державного службовця, зокрема, 1) зауваження; 2) догана; 3) попередження про неповну службову відповідність; 4) звільнення з посади державної служби.

Згідно з ч.5 ст.66 Закону України «Про державну службу» звільнення з посади державної служби є винятковим видом дисциплінарного стягнення і може бути застосоване лише у разі вчинення дисциплінарних проступків, передбачених пунктами 1,3, 7, 9-11,13, 14 частини другої статті 65 цього Закону, а також вчинення систематично (повторно протягом року) дисциплінарного проступку, передбаченого пунктом 12 частини другої статті 65 цього Закону. Звільнення за порушення присяги може мати місце лише тоді, коли доведено, що державний службовець скоїв проступок проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов?язкам, підриває довіру до нього як носія влади, що призводить до приниження державного органу та унеможливлює подальше виконання ним своїх обов'язків. Державний службовець, який вчинив дисциплінарний проступок, не може бути звільнений за порушення присяги, якщо цей проступок не можливо кваліфікувати як порушення присяги. Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 18.11.2014 року у справі №21-355314.

Крім того, на необхідності розмежування порушення Присяги державного службовця та вчинення іншого виду дисциплінарного правопорушення вказує Верховний Суд у складі касаційного адміністративного суду в справі №826/6646/16, зокрема, зазначає, що присяга має правову природу одностороннього індивідуального, публічно-правового характеру, конституційного зобов'язання державного службовця». Аналогічний висновок містить рішення Конституційного Суду України від 11.03.2011 у справі №2-рп/2011.

Належна кваліфікація дій в даному випадку має ключове значення, оскільки Закон чітко встановлює окремі види відповідальності залежно від виду проступку.

Вважає, що виявлені в ході перевірки факти не можна кваліфікувати як порушення Присяги, окільки такі за своїм характером можуть відповідати п.5 ч.2 ст.65 ЗУ «Про державну службу» (Невиконання або неналежне виконання посадових обов'язків, актів органів державної влади, наказів (розпоряджень) та доручень керівників, прийнятих у межах їхніх повноважень).

Отже, відповідачем невірно кваліфіковано дії позивача як порушення Присяги та застосовано дисциплінарне стягнення, що не відповідає вимогам частин 4, 5 ст.66 ЗУ «Про державну службу».

У відповідності до ст.69 ЗУ «Про державну службу» для здійснення дисциплінарного провадження з метою визначення ступеня вини, характеру і тяжкості вчиненого проступку утворюється дисциплінарна комісія з розгляду дисциплінарних справ.

Згідно з ч.1 ст.73 ЗУ «Про державну службу» з метою збору інформації про обставини, що стали підставою для порушення дисциплінарного провадження, для визначення дисциплінарною комісією ступеня вини, характеру і тяжкості цього дисциплінарного проступку Комісією, дисциплінарною Комісією формується дисциплінарна справа.

Тобто, завданням дисциплінарної комісії є здійснення дисциплінарного провадження для спростування чи підтвердження певних обставин.

З висновку щодо наявності в діях ОСОБА_2 дисциплінарного проступку від 29.01.2019 вбачається, що дисциплінарна Комісія обмежилась виключно «наданням оцінки, виявленим порушенням під час проведення цільової та контрольної перевірок, за результатами яких складено довідки від 19.10.2018 та 17.12.2018 відповідно. В межах дисциплінарного провадження комісією такі факти додатково не перевірялись.

Разом з тим, в довідках від 19.10.2018 та від 17.12.2018 є ряд розбіжностей, а порушення вчинені не позивачем, а підпорядкованими працівниками, зокрема, начальником Ковельського міськрайонного відділу державної виконавчої служби ОСОБА_10, старшим державним виконавцем ОСОБА_6, заступником начальника відділу ОСОБА_12 та старшим державним виконавцем відділу ОСОБА_5, а не позивачем, та не можуть відповідати найсуворішому виду дисциплінарного стягнення.

Відповідно до ч.1 ст.67 Закону України «Про державну службу» має відповідати характеру і тяжкості вчиненого дисциплінарного проступку та ступеню вини державного службовця. Під час визначення виду дисциплінарного стягнення необхідно враховувати характер дисциплінарного проступку, обставини за яких він був вчинений, настання тяжких наслідків, добровільне відшкодування заподіяної шкоди, попередню поведінку державного службовця та його ставлення до виконання посадових обов'язків.

В даному випадку дисциплінарне стягнення не відповідає вищезазначеним критеріям. Відповідачем не враховано високі показники роботи очолюваного ОСОБА_2 відділу, зокрема рейтинги завершених виконавчих проваджень за 2018-2019 роки, де Любомльський РВ ДВС займає одне з перших місць, а також ту обставину, що раніше ОСОБА_2 до дисциплінарної відповідальності не притягувався.

З огляду на викладене позивач просить позов задовольнити.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 25.02.2019 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі за вказаним позовом та ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження відповідно до вимог ч.2 ст.257 КАС України з повідомленням (викликом) сторін (а.с.1 том1).

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 05.03.2019, у зв'язку із клопотанням представниа відповідача, ухвалено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження та замінено засідання для розгляду справи по суті підготовчим засіданням.

Представник відповідача у відзиві на позовну заяву (а.с.38-53) позовні вимоги ОСОБА_2 не визнає, стверджуючи, що в результаті позапланової цільової перевірки Міністерства юстиції України, висвітлених у довідці від 19.10.2018, а також контрольної перевірки ГТУЮ у Волинській області від 17.12.2018, виявлено ряд порушень в діяльності посадових осіб Любомльського РВ ДВС. Зокрема, начальником відділу ОСОБА_2 не надано для перевірки виконавчі провадження про конфіскаці майна, вилученого митними органами, журнал виходу на роботу працівників відділу; встановлено відсутність на робочому місці заступника начальника відділу ОСОБА_12.; в період з 21.03.2018 по 21.04.2018 державними виконавцем ОСОБА_10 вчинялись виконавчі дії, хоча в цей час останній був переведений на посаду начальнику іншого відділу ДВС; виявлені порушення в діях державних виконавців ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 ; встановлено відсутність 72 (сімдесяти двох) виконавчих проваджень, а також факт безпідставної передачі виконавчого провадження від одного державного виконавця іншому в межах відділу.

Таким чином, начальником Любомльського РВ ДВС ОСОБА_2 не організовано роботу очолюваного ним відділу щодо надання виконавчих проваджень на перевірку; не вжито невідкладні заходи щодо блокування та анулювання доступу до реєстру виконавчих проваджень державного виконавця, переведеного до іншого відділу державної виконавчої служби, а також не надано робочій групі Міністерства юстицї України пояснень щодо виявлених у роботі відділу недоліків, що свідчить про неналежне виконання посадових обов?язків та неналежний контроль за виконавською дисципліною працівників відділу, чим порушено посадову інструкцію начальника Любомльського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області, затверджену начальником Головного територіального управління юстиції у Волинській області 19.07.2017.

Частиною 1 статті 65 Закону України "Про державну службу" передбачено, що підставою для притягнення державного службовця до дисциплінарної відповідальності є вчинення ним дисциплінарного проступку, тобто протиправної винної дії або бездіяльності чи прийняття рішення, що полягає у невиконанні або неналежному виконанні державним службовцем своїх посадових обов'язків та інших вимог, встановлених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами, за яке до нього може бути застосоване дисциплінарне стягнення.

Комісією встановлено, що державний службовець ОСОБА_2 15.04.2004 склав Присягу державного службовця відповідно до чинного на час складення присяги Закону України «Про державну службу» в редакції від 16.12.1993.

На підставі листа Міністерства юстиції України №651/29.0/48-18 від 20.11.2018 щодо позивача було порушено дисциплінарне провадження, в результаті якого Дисциплінарною комісією ГТУЮ у Волинській області прийнято висновок про застосування щодо позивача дисциплінарного стягнення у виді звільнення за порушення Присяги державного службовця.

Фактична бездіяльність державного службовця, який очолює відділ, що забезпечує реалізацію державної політики у сферах організації примусового виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), суперечить покладеним на обов'язкам, підриває до нього довіру як носія влади, що призводить до приниження авторитету державного органу - відділу державної виконавчої служби.

Згідно пункту 1 частини 2 статті 65 Закону України "Про державну службу" дисциплінарним проступком є порушення Присяги державного службовця, за вчинення якого передбачений дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення (частина 5 ст. 66 Закону України "Про державну службу").

Відтак, наказ від 07.02.2019 №153/3 "Про застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення щодо ОСОБА_2 " є правомірним, а твердження представника позивача про невірну кваліфікацію дій державного службовця ОСОБА_2 , спростовується самим його змістом обґрунтування позовних вимог, в якому зокрема, зазначено, що присяга державного службовця передбачає зобов'язання виконувати обов'язки сумлінно. Дисциплінарна справа відносно позивача свідчить, що бездіяльність ОСОБА_2 спрямована фактично проти інтересів служби і суперечить покладеним на нього обов'язкам.

Представник позивача у відповіді на відзив наполягає на задоволенні позову, стверджує про порушення порядку проведення перевірки Любомльського РВ ДВС, а також порядок здійснення дисциплінарного провадження стосовно нього.

Так, проведення перевірок діяльності органів державної виконавчої служби у 2018 році було врегульовано Порядком здійснення контролю за діяльністю працівників органів державної виконавчої служби, приватних виконавців, затвердженого Наказом МЮУ від 21.10.2016 року №3004/5 - далі Порядок №3004/5 ( на даний час наказ втратив чинність на підставі Наказу МЮ № 3284/5 від 22.10.2018 року).

Упродовж 2018 року Любомльський РВ ДВС перевірявся тричі Міністерством юстиції України на підставі наказів №583/7 від 23.02.2018 (довідка про результати перевірки від 05.03.2018), наказу №3656/7 від 11.10.2018 та наказу №3693/7 від 12.11.2018. В подальшому відповідачем була проведена контрольна перевірка згідно наказу ГТУЮ у Волинській області №505/7 від 07.12.2018, за результатами якої складена відповідна довідка.

З огляду на викладене, позивач стверджує, що Міністерством юстиції України та Головним територіальним управлінням юстиції у Волинській області порушено Порядок здійснення контролю за діяльністю працівників органів державної виконавчої служби, приватних виконавців, затвердженого Наказом МЮУ від 21.10.2016 року №3004/5, а тому прийняті в результаті таких перевірок акти вважає неправомірними.

Крім того, позивач зазначає про порушення відповідачем порядку здійснення дисциплінарного провадження.

Так, з оскаржуваного наказу вбачається, що дисциплінарне провадження відносно ОСОБА_2 ініційовано Міністерством юстиції України на підставі листа № 651/29.0/48-18 від 20.11.2018 та протоколу засідання Комісії з питань дотримання законодавства в органах юстиції МЮУ № 6 від 12.11.2018.

Позивач зазначає, що відповідачем щодо нього фактично проведено службове розслідування у відповідності до положень Закону України «Про державну службу», проте результати його не оформлені належним чином.

Частиною і статті 36 Закону України «Про державну службу» передбачено, що особа, призначена на посаду державної служби вперше, публічно складає Присягу державного службовця, яка полягає в обов'язку вірно служити Українському народові, дотримуватися Конституції та законів України, сприяти втіленню їх у життя, поважати та охороняти права, свободи і законні інтереси людини і громадянина, честь держави, з гідністю нести високе звання державного службовця та сумлінно виконувати свої обов'язки.

З тексту Присяги вбачається, що в основі поведінки державного службовця закладено етичні, правові та службово-дисциплінарні норми поведінки, недодержання яких є порушенням Присяги .

У запереченні на відповідь на відзив відповідач наполягає на відмові в задоволенні позову та зазначає, що перевірки проведені без порушень та у відповідності до вимог законодавства, накази Міністерства юстиції України про проведення перевірок позивачем не оскаржувались, вказаними перевірками не охоплювались двічі одні і ті ж питання.

Крім того, відповідачем службове розслідування по факту виявлених перевірками порушень у діяльності начальника Любомльського РВ ДВС ОСОБА_2. не проводилось, оскільки ст.71 Закону України "Про державну службу" визначено випадки, коли проведення службового розслідування є обов?язковим.

На думку представника позивача, звільнення за порушення присяги має застосовуватися за конкретні надзвичайні тяжкі проступки, як за фактом їх вчинення, так і за наслідками, до яких вони призводять, одночасно визнаючи, що порушення присяги - це несумлінне, недобросовісне виконання обов'язків державного службовця.

Як вбачається з висновку Дисциплінарної комісії з розгляду дисциплінарних справ Головного територіального управління юстиції у Волинській області (далі - Комісія) від 29.01.2019, Комісія надаючи оцінку порушенням, які були виявлені під час проведення позапланової цільової перевірки Мін'юстом, та знайшли своє підтвердження під час контрольної перевірки, встановила не дотримання державним службовцем ОСОБА_2 . таких принципів державної служби як професіоналізм, доброчесність, прозорість та законність. Фактична бездіяльність державного службовця, який очолює відділ, що забезпечує реалізацію державної політики у сферах організації примусового виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), суперечить покладеним на обов'язкам, підриває до нього довіру як носія влади, що призводить до приниження авторитету державного органу - відділу державної виконавчої служби, що свідчить про правомірність підстав звільнення позивача із займаної посади.

З письмових пояснень відповідача вбачається, що згідно з ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Основи організації та діяльності з примусового виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) органами державної виконавчої служби та приватними виконавцями, їхні завдання та правовий статус визначає Закон України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Згідно ст.1 вищезгаданого Закону примусове виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) покладається на органи державної виконавчої служби та у визначених Законом України "Про виконавче провадження" випадках - на приватних виконавців. Статтею 12 цього Закону встановлено, що контроль за діяльністю державних виконавців та інших працівників органів державної виконавчої служби здійснюють органи примусового виконання рішень, визначені у статті 6 цього Закону, в порядку, встановленому Міністерством юстиції України.

Механізм здійснення Міністерством юстиції перевірок діяльності працівників органів державної виконавчої служби, приватних виконавців, у тому числі стану додержання Конституції України, вимог законів України, указів Президента України та постанов Верховної Ради України, Кабінету Міністрів України, наказів Міністерства юстиції України, доручень Міністра юстиції України, та організації роботи щодо їх виконання, дотримання, вчинення державними і приватними виконавцями порядку та строків вчинення виконавчих дій, виконання правил діловодства визначає Порядок здійснення контролю за діяльністю працівників органів державної виконавчої служби, приватних виконавців, затверджений наказом Мін'юсту від 21.10.2016 р. №3004/5. В силу пункту 2 Розділу І Порядку основними завданнями здійснення контролю є: перевірка організації роботи органів ДВС, приватних виконавців, у тому числі дотримання вимог до офісу приватного виконавця, страхування цивільно- правової відповідальності, наявності осіб, що працюють на умовах правових чи трудових договорів, умов зберігання архіву, печаток тощо.

В судовому засіданні представники позивача підтримали позовні вимоги та просили задовольнити їх повністю, ствердили про незаконність звільнення ОСОБА_2 із посади начальника Любомльського РВ ДВС, у зв?язку з тим, що позивачем не вчинено жодної дії, яку можна кваліфікувати як порушення Присяги державного службовця.

З приводу виявлених перевірками порушень ОСОБА_2 будь-яких пояснень перевіряючим, а також дисциплінарній комісії не надав.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечила проти задоволення позову, вважає наказ про застосування щодо позивача дисциплінарного стягнення у виді звільнення із займаної посади за порушення Присяги державного службовця законним та обгрунтованим.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази в сукупності, та системно проаналізувавши приписи чинного законодавства суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги представника позивача підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов?язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч.ч.1,2,6 ст.43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Порядок проходження державної служби, особливості дисциплінарної відповідальності державних службовців на момент виникнення спірних правовідносин врегульовано Законом України "Про державну службу".

За приписами ч.1 ст.64 Закону України "Про державну службу" за невиконання або неналежне виконання посадових обов?язків, визначених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами у сфері державної служби, посадовою інструкцією, а також порушення правил етичної поведінки та інше порушення службової дисципліни державний службовець притягається до дисциплінарної відповідальності у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до ч.1 ст.65 вищезгаданого Закону підставою для притягнення державного службовця до дисциплінарної відповідальності є вчинення ним дисциплінарного проступку, тобто, протиправної винної дії або бездіяльності чи прийняття рішення, що полягає у невиконанні або неналежному виконанні державним службовцем своїх посадових обов?язків та інших вимог, встановлених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами, за яке до нього може бути застосоване дисциплінарне стягнення.

Види дисциплінарних проступків визначені частиною 2 ст.65 Закону України "Про державну службу", серед яких законодавець виділяє порушення Присяги державного службовця, а також невиконання або неналежне виконання посадових обов?язків, актів органів державної влади, наказів (розпоряджень) та доручень керівників, прийнятих у межах їхніх повноважень.

Згідно з положеннями ч.1 ст.66 Закону України "Про державну службу" до державних службовців застосовується один із таких видів дисциплінарного стягнення: 1) зауваження; 2) догана; 3) попередження про неповну службову відповідність; 4) звільнення з посади.

Відповідно до вимог ч.ч.1-2 ст.74 Закону України "Про державну службу" дисциплінарне стягнення має відповідати ступеню тяжкості вчиненого проступку та вини державного службовця. Під час визначення виду стягнення необхідно враховувати характер проступку, обставини, за яких він був учинений, а також ті, що пом?якшують чи обтяжують відповідальність, результати оцінювання службової діяльності державного службовця, наявність заохочень, стягнень та його ставлення до служби.

Судом встановлено, що згідно з наказом ГТУЮ у Волинській області №666-5/3 від 29.04.2016 ОСОБА_2 в порядку переведення призначений на посаду начальника Любомльського районного відділу державної виконавчої служби (а.с.54 том1).

Наказом ГТУЮ №153/3 від 07.02.2019 «Про застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення щодо ОСОБА_2 » позивача звільнено з посади начальника Любешівського РВ ДВС на підставі п.1 ч.2 ст.65, ч.5 ст.66 Закону України "Про державну службу" за порушення Присяги державного службовця (а.с.11-18 том1).

Підставою для звільнення позивача із займаної посади слугувало подання голови дисциплінарної комісії з розгляду дисциплінарних справ ГТУЮ у Волинській області від 29.01.2019 про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_2 (а.с.75-81 том 1).

В результаті здійснення дисциплінарного провадження щодо позивача дисциплінарна комісія дійшла висновку про те, що дії позивача щодо неналежної організації роботи відділу щодо надання на перевірку виконавчих проваджень; ненадання робочій групі для контрольної перевірки виконавчого провадження №57308143 та відсутності контролю за виконавською дисципліною підлеглих працівників, зокрема, заступника начальника відділу ОСОБА_12, ОСОБА_10; не забезпечення організації ведення діловодства та архіву; відсутності у відділі 72 виконавчих проваджень, які перебували на виконанні в державного виконавця ОСОБА_10 та місцезнаходження яких не встановлено; невжиття заходів щодо тимчасового блокування та анулювання доступу до реєстрів державних виконавців при їх звільненні є порушенням Присяги державного службовця, за що він підлягає звільненню з посади (а.с.75-89 том 1).

Аналогічні порушення в роботі Любомльського РВ ДВС відображені в довідці про результати контрольної перевірки ГТУЮ у Волинській області від 17.12.2018 (а.с.93-98).

Проте, суд не погоджується з такими висновками відповідача, оскільки в ході перевірок та дисциплінарного провадження не встановлено дій чи бездіяльності ОСОБА_2 , які б охоплювались таким складом дисциплінарного проступку, як порушення Присяги державного службовця.

Як вбачається із наказів начальника ГТУЮ у Волинській області №562/3 від 11.04.2019 щодо ОСОБА_6 (а.с.81-83 т.2), №560/4 від 11.04.2019 щодо ОСОБА_12 (а.с.84-86 т.2), №208/4 від 11.02.2019 щодо ОСОБА_10 (а.с.87-91 т.2) та №561/4 від 11.04.2019 щодо ОСОБА_11 (а.с.92-94 т.2) за допущені порушення в роботі Любомльського відділу державної виконавчої служби винні особи понесли дисциплінарну відповідальність (оголошено догану кожному). Однак, до жодного із вищезгаданих державних виконавців не застосовано такий вид дисциплінарного стягнення як звільнення із займаної посади.

За приписами ч.ч.1-2 ст.67 Закону України "Про державну службу" дисциплінарне стягнення має відповідати характеру і тяжкості вчиненого дисциплінарного проступку та ступеню вини державного службовця. Під час визначення виду дисциплінарного стягнення необхідно враховувати характер дисциплінарного проступку, обставини, за яких він був вчинений, настання тяжких наслідків, добровільне відшкодування заподіяння шкоди, попередню поведінку державного службовця та його ставлення до виконання посадових обов?язків.

15.04.2004 позивачем прийнято Присягу державного службовця (а.с.92 т. 1), з тексту якої вбачається, що в основі поведінки державного службовця закладено етичні, правові та службово-дисциплінарні норми поведінки, недодержання яких утворює склад такого дисциплінарного проступку, як порушення Присяги . Державний службовець, приймаючи Присягу, бере на себе службові зобов??язання, але й моральну відповідальність за їх виконання.

Присяга має правову природу одностороннього, індивідуального, публічно-правового характеру, конституційного зобов?язання державного службовця.

Порушення Присяги - це несумлінне, недобросовісне виконання обов?язків державного службовця. Про несумлінність дій (бездіяльності) державного службовця свідчить невиконання обов?язків умисно або внаслідок недбалого ставлення до них.

За таких обставин, звільнення за порушення Присяги державного службовця може мати місце лише тоді, коли державний службовець скоїв проступок проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов?язкам, підриває довіру до нього як до носія влади, що призводить до приниження державного органу та унеможливлює подальше виконання ним своїх обов?язків.

Отож, звільнення за порушення присяги має застосовуватись за конкретні надзвичайно тяжкі проступки, як за фактом їх вчинення, так і за наслідками, до яких вони призводять.

Передумовою звільнення державного службовця за порушення Присяги, мають бути порушення, встановлені внаслідок ретельного службового розслідування.

Державний службовець, який вчинив дисциплінарний проступок, не може бути звільнений за порушення Присяги, якщо цей проступок не можна кваліфікувати як порушення Присяги.

Звільнення з державної служби за порушення Присяги є найсуворішою санкцією відповідальності державного службовця, який вчинив діяння, несумісне з посадою.

Вказані правові позиції викладені в рішеннях Верховного Суду в справах №804/1365/16 від 25.04.2018, №826/6646/16 від 04.04.2018, №1540/3292/18 від 20.03.2019, а також в рішенні Конституційного Суду України в справі №2-рп/2011 від 11.03.2011.

В свою чергу, суд вважає, що ненадання позивачем на вимогу членів робочої групи комісії Міністерства юстиції України для перевірки виконавчих проваджень 23.10.2018 та робочій групі ГТУЮ у Волинській області 17.12.2018 за відсутності вмотивованої постанови, передбаченої Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом міністерства юстиції України від 02.04.2012, не утворює складу будь-якого дисциплінарного проступку.

Разом з тим, в ході дисциплінарного провадження та судового розгляду не встановлено факту причетності позивача до безпідставної передачі виконавчого провадження від заступника начальника ОСОБА_12 до старшого державного виконавця Склянчука М.В., оскільки така передача здійснювалась ОСОБА_12 , який надав пояснення з цього приводу та був притягнутий до дисциплінарної відповідальності.

Крім того, дисциплінарною комісією не встановлено, що саме позивачем здійснено несанкціонованого втручання в автоматизовану систему виконавчих проваджень в період 21.03.2018 по 21.04.2018 за електронним цифровим підписом ОСОБА_10 та вчинення 247 виконавчих дій, а також причетності його до зникнення 72 виконавчих проваджень, які знаходились на виконанні у ОСОБА_10 та не були передані ним до архіву після переведення до іншого структурного підрозділу органу державної виконавчої служби, оскільки за вказані вище дії ОСОБА_10 був притягнутий до дисциплінарної відповідальності (а.с. 87-91, т.2).

Як вбачається із пояснень представника відповідача, наданих у судовому засіданні, по даному факту правоохоронним органами відкрито кримінальне провадження та проводиться досудове розслідування.

Таким чином, відповідачем не надано суду жодного доказу на підтвердження порушення позивачем інтересів держави, спричинення шкоди, а також вчинення інших дій, несумісних із зайняттям посади начальника Любомльського РВ ДВС.

З матеріалів дисциплінарної справи вбачається, що позивач до дисциплінарної відповідальності не притягувався та характеризується за місцем роботи виключно позитивно (а.с.174-175, том 1), що залишилось поза увагою дисциплінарної комісії при обранні йому виду дисциплінарного стягнення.

Відповідно до ч.1 ст.235 Кодексу Законів про працю України (далі - КзпП України) у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв'язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

Частиною 2 ст.235 КзпП України визначено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Відповідно до довідки ГТУЮ у Волинській області №599 від 02.04.2019 (а.с.73, т.1) середньоденна заробітна плата позивача склала 699, 81 грн.

Таким чином, з відповідача слід стягнути на користь позивача за час вимушеного прогулу 40 588, 98 грн. (58 дн. Х 699,81 грн. = 40 588,98 грн.).

Згідно із ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене, та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Відповідно до ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно з ч.1 ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об?єктивному дослідженні.

Всупереч наведеним вимогам відповідач, як суб'єкт владних повноважень, не надав суду достатніх та беззаперечних доказів в обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його заперечення, а також не довів правомірності звільнення ОСОБА_2 з посади начальника Любомльського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області, у зв?язку з чим адміністративний позов підлягає до повного задоволення.

Оцінюючи наявні в справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку щодо обгрунтованості тверджень позивача.

Отже, відповідачем, як суб'єктом владних повноважень, не доведено обґрунтованість своїх висновків і правомірності прийнятого на їх підставі наказу.

Керуючись статтями 241, 242, 243, 244, 245, 246 та 250, п.п.15.5 п.15 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Закону України "Про державну службу", суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати наказ Головного територіального управління юстиції у Волинській області №153/3 від 07.02.2019 "Про застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення щодо ОСОБА_2 ".

Поновити ОСОБА_2 на посаді начальника Любомльського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області з 08 лютого 2019 року.

Стягнути з Головного територіального управління юстиції у Волинській області на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 40 588 (сорок тисяч п'ятсот вісімдесят вісім) гривень 98 копійок.

Рішення в частині поновлення ОСОБА_2 на посаді начальника Любомльського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць, а саме в розмірі 14 696 (чотирнадцять тисяч шістсот дев'яносто шість) гривень 01 копійка підлягає до негайного виконання.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його складення.

Позивач: ОСОБА_2 , адреса: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Головне територіальне управління юстиції у Волинській області, , адреса: 43001, м. Луцьк, вул. Володимирська, 1.

Суддя Ю.Ю. Сорока

Повний текст судового рішення складено 14.05.2019.