Справа № 160/7981/18
Суддя: Конєва Світлана Олександрівна
Дата ухвалення: 2019-05-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2019 року Справа № 160/7981/18

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Конєвої С.О.
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами у місті Дніпрі адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення адміністрації Заводського району Кам`янської міської ради про зобов`язання вчинити певні дії та відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

25.10.2018р. ОСОБА_1 звернувся з адміністративним позовом до Управління соціального захисту населення адміністрації Заводського району Кам`янської міської ради та просить:

- зобов`язати відповідача нарахувати житлову субсидію з 01.05.2018р. згідно п.15 Постанови Кабінету Міністрів України №329 від 27.04.2018р.;

- зобов`язати відповідача відшкодувати моральні збитки - 100000 грн. - завдані бездіяльністю та навмисними діями керівництва відповідача, що фактично позбавили позивача коштів для існування, що принижує гідність фізичної особи позивача та його життя постійно знаходиться під загрозою, оскільки позивачеві потрібно купувати всі необхідні ліки;

- зобов`язати відповідача виплатити позивачеві кошти на канцелярські товари та виготовлення копій - 22,00 грн.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 18.06.2018р. він звернувся до відповідача щодо прийому документів для призначення житлової субсидії, проте посадовою особою відповідача у прийнятті таких документів позивачеві було відмовлено, оскільки у означений час вона здійснювала прийом іншої громадянки, у зв`язку з чим позивачеві було видано талон на іншу дату. 03.07.2018р. позивачем було подано пакет документів на призначення житлової субсидії, який у позивача відмовилися приймати 18.06.2018р., у зв`язку з чим комісією було призначено позивачеві житлову субсидію лише з 01.07.2018р. Позивач вказує на те, що в травні 2018 року він не звертався із новим пакетом документів для оформлення житлової субсидії, оскільки він не був проінформований відповідачем про необхідність його надання, а у червні 2018 року позивачеві відмовили у прийнятті такого пакету документі, а отже, враховуючи приписи п.15 Положення про порядок призначення житлових субсидій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №329 від 27.04.2018р., житлова субсидія повинна була бути призначена позивачеві з 01.05.2018р. Окрім того, посилаючись на те, що такою бездіяльністю керівництво Управління позбавило його засобів для існування у травні та червні 2018 року, поставивши під загрозу його життя, оскільки він хворіє на гіпертонію і змушений купувати ліки, позивач просить зобов`язати відповідача і відшкодувати йому моральні збитки у розмірі 100000,00 грн.

Ухвалою суду від 27.11.2018р. вказана позовна заява була повернута позивачеві на підставі п.1 ч.4 ст.169 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 28.02.2019р. було скасовано вищенаведену ухвалу суду від 27.11.2018р. та повернуто справу до суду першої інстанції для продовження розгляду справи.

Ухвалою суду від 20.03.2019р. було відкрито провадження у даній адміністративній справі та призначено справу до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами відповідно до вимог ч.5 ст.262 Кодексу адміністративного судочинства України та зобов`язано, зокрема, відповідача надати суду відзив на позов та докази в обґрунтування відзиву з дотриманням вимог ст.ст.162, 261 Кодексу адміністративного судочинства України, що підтверджується змістом відповідної ухвали суду (а.с.53).

На виконання вимог вищевказаної ухвали суду, 11.04.2019р. від відповідача засобами поштового зв`язку на адресу суду надійшов письмовий відзив на позов, у якому останній просив відмовити позивачеві у задоволенні його позовних вимог посилаючись на те, що ознайомлення отримувачів житлової субсидії зі змінами в законодавстві стосовно призначення житлової субсидії на наступні періоди, які набрали чинності з 01.05.2018р. було здійснено через засоби масової інформації та для ознайомлення осіб по особово управління не має достатнього фінансування. Відповідач вказує на те, що у зв`язку з ненаданням до управління при поданні 03.07.2018р. документів для призначення житлової субсидії доказів складних життєвих обставин, як того вимагає абз.10 п.15 Положення про порядок призначення житлових субсидій, комісією було призначено позивачеві житлову субсидію лише з 01.07.2018р. Щодо того, що спеціалістами управління не було прийнято у позивача необхідний пакет документів 18 червня 2018р. відповідач зазначає, що позивач на прохання спеціаліста категорично відмовився почекати поки він закінчить прийом документів від попереднього заявника, а також і відмовився від пропозиції прийняття документів іншим спеціалістом управління. Щодо позовних вимог позивача про стягнення моральної шкоди відповідач зазначає, що сам факт не призначення та не виплати субсидії за період з 01.05.2018р. по 30.06.2018р. не може свідчити про заподіяння позивачеві моральної шкоди, оскільки такі обставини свідчать лише про заподіяння матеріальної шкоди у вигляді неотримання субсидії, при цьому, іншого обґрунтування заподіяння позивачеві моральної шкоди у позові не міститься. В обґрунтування зазначеної правової позиції відповідач посилається на Пленум Верховного Суду України від 31.03.1995р. №4 (а.с.61-62).

Згідно до ч.5 ст.262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Відповідно до ст.258 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Отже, рішення у даній адміністративній справі приймається 13.05.2019р. у межах строку, встановленого ст.258 Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України при розгляді справи в порядку письмового провадження фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Із наданих суду документів судом встановлені наступні обставини у справі.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , є пенсіонером та отримує пенсію за віком, що підтверджується копіями паспорта позивача, довідки про реєстрацію місця проживання особи №18/2462 від 31.07.2018р. та пенсійного посвідчення, наявними у справі (а.с.19,39).

18.06.2018р. об 11:00 год., згідно талону, позивач звернувся до Управління соціального захисту населення адміністрації Заводського району Кам`янської міської ради з метою подання документів для призначення йому житлової субсидії, проте, працівники Управління, через зайнятість із іншим громадянином, відмовили у їх прийнятті та видали талон лише на 03.07.2018р., що призвело до звернення позивача із відповідними скаргами на Урядову телефонну «гарячу» лінію, що підтверджується як матеріалами справи, так і відповідачем у наданому відзиві (а.с.51,5261-62).

03.07.2018р. позивач вдруге звернувся до Управління з відповідним пакетом документів для призначення йому житлової субсидії, подав відповідну заяву за результатом розгляду якої 31.07.2018р. було прийнято рішення про призначення позивачеві житлової субсидії з 01.07.2018р., що підтверджується наведеними копіями документів (а.с.48,70,74).

Вказаний спір виник у зв`язку із не призначенням та не нарахуванням позивачеві житлової субсидії з 01.05.2018р. по 30.06.2018р. через протиправність бездіяльності відповідача у не прийнятті у позивача документів для призначення житлової субсидії за його зверненням 18.06.2018р.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи, перевіривши доводи та давши їм належну правову оцінку, проаналізувавши норми чинного законодавства України, оцінивши їх у сукупності, суд приходить до висновку про наявність обґрунтованих правових підстав для часткового задоволення позовних вимог позивача в частині зобов`язання відповідача нарахувати житлову субсидію з 01.05.2018р. згідно п.15 постанови Кабінету Міністрів України №848 від 21.10.1995р., в редакції постанови Кабінету Міністрів України №329 від 27.04.2018р., яка набрала чинності з 01.05.2018р.

При цьому, виходячи із того, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб від порушень з боку суб`єкта владних повноважень шляхом перевірки дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень згідно до вимог ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, для повного захисту порушеного права позивача слід вийти за межі позовних вимог у відповідності до вимог ст.ст. 9, 245 Кодексу адміністративного судочинства України та визнати протиправною бездіяльність відповідача, яка полягає у не прийнятті у позивача 18.06.2018р. документів для призначення житлової субсидії та не призначення житлової субсидії позивачеві з 01.05.2018р. по 30.06.2018р., виходячи з наступного.

Механізм використання коштів, передбачених у державному бюджеті Мінсоцполітики для виплати пільг і житлових субсидій громадянам на оплату житлово-комунальних послуг у грошовій формі, умови призначення та порядок надання громадянам таких житлових субсидій визначається Положенням про порядок призначення житлових субсидій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №848 від 21.10.1995р., у редакції постанови Кабінету Міністрів України №329 від 27.04.2018р., яка набрала чинності з 01.05.2018р. (далі - Положення про призначення житлових субсидій).

Так, пунктом 3 Положення про призначення житлових субсидій визначено, що призначення житлових субсидій та контроль за їх цільовим використанням здійснюється структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних, районних у мм. Києві і Севастополі держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі їх створення) рад (далі - структурні підрозділи з питань соціального захисту населення).

Відповідно до п.15 Положення про призначення житлових субсидій встановлено, що житлова субсидія на оплату житлово-комунальних послуг, витрат на управління багатоквартирним будинком призначається з місяця звернення за її призначенням до дати закінчення опалювального сезону і розраховується, зокрема, на неопалювальний сезон - з 1 травня по 30 вересня.

У разі подання заяви протягом двох місяців з початку опалювального (неопалювального) сезону житлова субсидія призначається з початку такого сезону.

Якщо громадяни, що перебувають у складних життєвих обставинах, не змогли звернутися за призначенням житлової субсидії протягом двох місяців від початку опалювального (неопалювального) сезону, житлова субсидія може бути призначена з початку сезону (але не раніше дня виникнення права на житлову субсидію) за рішенням комісії у разі, коли таке звернення надійшло в будь-який місяць до закінчення сезону.

Рішення комісії про призначення (відмову в призначенні) житлової субсидії приймається на підставі акта обстеження матеріально-побутових умов домогосподарства.

Аналіз вказаних норм свідчить про те, що житлова субсидія призначається структурними підрозділами з питань соціального захисту населення від початку опалювального (неопалювального) сезону у разі подання заяви про призначення субсидії протягом двох місяців з початку такого сезону, при цьому, житлова субсидія може бути призначена з початку сезону за рішенням комісії у разі, коли таке звернення надійшло в будь-який місяць до закінчення сезону.

Так, зі змісту наданих суду документів встановлено, що позивач звернувся до відповідача з метою подання документів для призначення йому житлової субсидії 18.06.2018р., що підтверджується як копією талону на прийом, наявною у справі, так і змістом відзиву, у якому відповідач визнав факт звернення позивача до відповідача саме 18.06.2018р. (а.с.49,61-62).

Водночас, судом встановлено, та підтверджено і відзивом, що у позивача відповідачем не були прийнятті документи для призначення житлової субсидії саме 18.06.2018р. через зайнятість посадової особи відповідача та позивачеві через його незгоду почекати був виданий талон на прийом лише на 03.07.2018р., що призвело до звернення позивача зі скаргою на Урядову «гарячу» телефонну лінію про вжиття заходів з приводу недбалого відношення до громадян з боку працівників управлінням (а.с.51).

Бездіяльність суб`єкта владних повноважень - це пасивна поведінка суб`єкта владних повноважень, яка може мати вплив на реалізацію прав, свобод, інтересів фізичної чи юридичної особи.

Отже, із наведеного можна дійти висновку, що відповідачем була допущена протиправна бездіяльність, яка полягає у неприйнятті у позивача документів для призначення йому житлової субсидії саме 18.06.2018р. за його зверненням відповідно до виданого відповідачем талону, що призвело до порушення відповідачем права позивача на призначення йому житлової субсидії саме з 01.05.2018р. по 30.06.2018р., виходячи з вимог п.15 Положення про призначення житлових субсидій та з урахуванням того, що позивачеві за його зверненням повторно лише 03.07.2018р. була призначена житлова субсидія, але не з01.05.2018р., а лише з 01.07.2018р.

За таких обставин, та враховуючи, що саме вищенаведена бездіяльність відповідача призвела до не призначення позивачеві житлової субсидії з 01.05.2018р. згідно до строків її призначення, встановлених п.15 Положення про призначення житлових субсидій, суд приходить до висновку, що таке порушене відповідачем право позивача на призначення йому житлової субсидії з 01.05.2018р. підлягає судовому захисту шляхом визнання такої бездіяльності протиправною, виходячи з вимог ст.ст. 2, 5, 9, 245 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Частина 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.

Однак відповідачем не було наведено жодних підстав та не надано суду доказів, які б свідчили про правомірність бездіяльності відповідача, яка полягає у не прийнятті у позивача документів для призначення житлової субсидії з 01.05.2018р. саме за його зверненням 18.06.2018р. з урахуванням строків її призначення, встановлених п.15 Положення про призначення житлових субсидій, аналізу встановлених судом обставин та бездіяльності, вчиненої посадовими особами відповідача по відношенню до позивача.

Є безпідставними та відхиляються і доводи відповідача стосовно того, що позивач відмовився почекати доки працівник здійснить прийом документів у попереднього заявника та відмовився від пропозиції прийняття у нього документів іншим спеціалістом управління, оскільки вказані доводи жодними доказами не підтверджені, окрім того, наведені доводи не є обґрунтованими підставами для неприйняття у позивача документів для призначення йому житлової субсидії згідно талону, виданого на прийом відповідачем, саме 18.06.2018р.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно до ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З урахуванням вимог ч. 2 ст. 2 вказаного Кодексу, перевіривши правомірність бездіяльності відповідача, яка полягає у не прийнятті у позивача документів для призначення житлової субсидії з 01.05.2018р. саме за його зверненням 18.06.2018р., суд приходить до висновку, що відповідач, не прийнявши 18.06.2018р. у позивача документи для призначення житлової субсидії з 01.05.2018р., діяв не у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України, не обґрунтовано та без врахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Отже, суд приходить до висновку, що вищенаведена бездіяльність відповідача, яка полягає у не прийнятті відповідачем у позивача документів для призначення житлової субсидії саме 18.06.2018р. та не призначення позивачу житлової субсидії у період з 01.05.2018р. по 30.06.2018р. призвела до порушення прав та інтересів позивача, які підлягають судовому захисту шляхом визнання такої бездіяльності протиправною.

Також підлягають і задоволенню позовні вимоги позивача про зобов`язання відповідача призначити та нарахувати позивачеві житлову субсидію за період з 01.05.2018р. по 30.06.2018р. згідно п.15 Положення про призначення житлових субсидій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №848 від 21.10.1995р. (в редакції постанови Кабінету Міністрів України №329 від 27.04.2018р., яка набрала законної сили з 01.05.2018р.), з урахуванням того, що судом встановлено протиправну бездіяльність відповідача, яка полягає у не призначенні позивачеві житлової субсидії за його зверненням від 18.06.2018р. саме з 01.05.2018р. та належним і ефективним способом захисту порушеного права позивача є саме зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії, направлені на усунення порушеного права позивача виходячи із повноважень адміністративного суду, встановлених ст.245 Кодексу адміністративного судочинства України.

Так, за приписами ст.245 вказаного Кодексу, встановлено, що у разі задоволення позову про визнання дій (бездіяльності) суб`єкта владних повноважень протиправними, у якості похідної вимоги, суд може прийняти постанову про зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії.

Окрім того, і за приписами ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, дає найбільший ефект.

Відтак, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права та відповідати наявним обставинам.

Також слід зазначити, що за приписами ст.6 Кодексу адміністративного судочинства України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Суду як джерело права.

Так, Європейський Суд з прав людини у рішенні від 13.01.2011р. (остаточне) по справі "Чуйкіна проти України" констатував: " 50. Суд нагадує, що процесуальні гарантії, викладені у статті 6 Конвенції, забезпечують кожному право звертатися до суду з позовом щодо своїх цивільних прав та обов`язків. Таким чином стаття 6 Конвенції втілює "право на суд", в якому право на доступ до суду, тобто право ініціювати в судах провадження з цивільних питань становить один з його аспектів ( див. рішення від 21 лютого 1975 року у справі "Голдер проти Сполученого Королівства" (Golder v. The United Kingdom),п.п.28-36, Series A №18). Крім того, порушення судового провадження саме по собі не задовольняє всіх вимог пункту 1 статті 6 Конвенції. Ціль Конвенції - гарантувати права, які є практичними та ефективними, а не теоретичними або ілюзорними. Право на доступ до суду включає в себе не лише право ініціювати провадження, а й право отримати "вирішення" спору судом. Воно було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави дозволяла особі подати до суду цивільний позов без гарантії того, що справу буде вирішено остаточним рішенням в судовому провадженні. Для пункту 1 статті 6 Конвенції було б неможливо детально описувати процесуальні гарантії, які надаються сторонам у судовому процесі - провадженні, яке є справедливим, публічним та швидким, не гарантувавши сторонам того, що їхні цивільні спори будуть остаточно вирішені.

Таким чином, з урахуванням наведеної правової позиції, суд приходить до висновку, що задоволення позовних вимог позивача про зобов`язання відповідача призначити та нарахувати позивачеві житлову субсидію за період з 01.05.2018р. по 30.06.2018р. згідно п.15 Положення про призначення житлових субсидій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №848 від 21.10.1995р. (в редакції постанови Кабінету Міністрів України №329 від 27.04.2018р., яка набрала законної сили з 01.05.2018р.) є дотриманням судом гарантій того, що спір між сторонами буде остаточно вирішений.

Разом з тим, не підлягають задоволенню позовні вимоги позивача про зобов`язання відповідача відшкодувати моральні збитки - 100000 грн. - завдані бездіяльністю та навмисними діями керівництва відповідача, що фактично позбавили позивача коштів для існування, що принижує гідність фізичної особи позивача та його життя постійно знаходиться під загрозою, оскільки позивачеві потрібно купувати всі необхідні ліки, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.2 ст.23 Цивільного кодексу України визначено, що моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (ч.3 ст.23 Цивільного кодексу України).

Також і відповідно до п.3 Постанови Пленум Верховного Суду України від 31.03.1995р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі змінами та доповненнями) визначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

У позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психологічних тощо) яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Як встановлено зі змісту даного позову, позивач зазначає, що внаслідок навмисних дій посадових осіб відповідача позивач був позбавлений коштів для існування, що принизило його гідність та його життя постійно знаходилося під загрозою через необхідність придбання ліків, а тому він зазнав моральної шкоди у розмірі 100000 грн., однак на підтвердження наведених обставин позивачем жодних доказів суду надано не було.

Також і позивачем не доведено причинного зв`язку між бездіяльністю відповідача та заподіянням йому моральної шкоди з урахуванням того, що житлова субсидія призначається у безготівковій формі, кошти не видаються у цьому випадку, а тому посилання на те, що його було позбавлено засобів до існування є неспроможними.

Окрім того, позивачем не було надано і доказів на підтвердження приниження його гідності чи доказів погіршення стану його здоров`я, які спричинили б понесення будь-яких витрат на таке лікування, не наведено позивачем і мотивів та розрахунку, з яких він виходив при визначенні моральної шкоди у розмірі 100000 грн.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено належними доказами спричинення відповідачем моральної шкоди за наведеними вище критеріями її оцінки та не наведено обставин, які б свідчили про наявність причинного зв`язку між бездіяльністю відповідача та спричиненням моральної шкоди позивачеві саме у розмірі 100000 грн., а тому позовні вимоги позивача в частині зобов`язання відповідача відшкодувати моральні збитки у наведеній сумі задоволенню не підлягають.

Також і не підлягають задоволенню позовні вимоги позивача про зобов`язання відповідача виплатити позивачеві кошти на канцелярські товари та виготовлення копій - 22,00 грн., виходячи з наступного.

Згідно ч.1 ст.138 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що розмір витрат, пов`язаних з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів та вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою справи до розгляду, встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів.

Виходячи з того, що позивачем суду не надано жодних доказів понесення ним відповідних витрат, то у адміністративного суду відсутні підстави для задоволення вказаних позовних вимог позивача.

Приймаючи до уваги викладене, суд приходить до висновку про наявність обґрунтованих правових підстав для часткового задоволення позовних вимог позивача в повному обсязі.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд не вбачає підстав для їх розподілу у порядку, встановленому ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки позивачем не надано жодних доказів, які б підтверджували понесення ним будь-яких судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи.

Керуючись ст.ст. 2-10, 11, 12, 47, 72-77, 94, 122, 132, 139, 193, 241-246, 250, 251, 257-262, 291 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення адміністрації Заводського району Кам`янської міської ради про зобов`язання вчинити певні дії та відшкодування моральної шкоди - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Управління соціального захисту населення адміністрації Заводського району Кам`янської міської ради, яка полягає у неприйнятті у ОСОБА_1 документів для призначення житлової субсидії за його зверненням 18.06.2018р. та не призначення житлової субсидії з 01.05.2018р. по 30.06.2018р.

Зобов`язати Управління соціального захисту населення адміністрації Заводського району Кам`янської міської ради (51925, Дніпропетровська обл., м. Кам`янське, пр-т Свободи, 2/1, ) призначити та нарахувати ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , ІПН НОМЕР_1 ) житлову субсидію за період з 01.05.2018р. по 30.06.2018р. згідно п.15 Положення про призначення житлових субсидій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №848 від 21.10.1995р. (в редакції постанови Кабінету Міністрів України №329 від 27.04.2018р., яка набрала законної сили з 01.05.2018р.).

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Судові витрати по сплаті судового збору не розподіляються згідно до вимог ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду може бути оскаржено до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги до суду першої інстанції протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення, або протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення відповідно до вимог статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України та у порядку, встановленому п.п.15.1 п.15 Розділу VІІ Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду набирає законної сили у строки, визначені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя С.О. Конєва