Справа № 440/738/19
Суддя: А.Б. Головко
Дата ухвалення: 2019-05-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 травня 2019 року м. ПолтаваСправа № 440/738/19

Полтавський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Головка А.Б., розглянув у письмовому провадженні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Полтавського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області про визнання бездіяльності протиправною, визнання протиправним та скасування рішення, зобов"язання вчинити певні дії.

В С Т А Н О В И В:

01 березня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Полтавського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області, у якій просив:

- визнати протиправним та скасувати Розпорядження від 03.01.2018 щодо припинення виплати пенсії ОСОБА_1 з 01.02.2018;

- визнати протиправною бездіяльність щодо невиплати пенсії ОСОБА_1 з 01.02.2018;

- зобов`язати відновити нарахування та виплату пенсії ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) починаючи з дня припинення, тобто з 01.02.2018, з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

В обґрунтування своїх вимог посилався на те, що Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" припинення виплати пенсії можливе за умови прийняття пенсійним органом відповідного рішення з підстав, визначених статтею 49 Закону. Перелік підстав припинення виплати пенсії, визначений частиною 1 стаття 49 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", є вичерпним та передбачає можливість припинення виплати пенсії з інших підстав лише у випадках, прямо передбачених законом. Зазначив, що спірними рішеннями припинено виплату пенсії позивачу на підставі постанови КМ України від 08.06.2016 № 365, тобто з підстави не передбаченої Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

18.03.2019 від Полтавського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області до суду надійшов відзив на позов, у якому відповідач посилався на те, що умовою продовження виплати пенсії внутрішньо переміщеним особам є знаходження таких осіб на обліку місця перебування. Оскільки, Комісією з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам прийнято рішення про припинення виплати пенсії позивачу, то у Полтавського ОУПФУ виник обов`язок щодо припинення виплати пенсії позивачу /а.с. 26-28/.

Суд, дослідиши матеріали справи, дійшов до наступних виснвоків.

Відповідно до довідки Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Київської районної в м. Полтаві ради від 14.09.2014 № про взяття на облік особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції, фактичне місце проживання ОСОБА_1 : АДРЕСА_1 /а.с. 16/.

Рішенням Комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам управління соціального захисту населення виконавчого комітету Київської районної в м. Полтава ради від 26 грудня 2017 року № 52 припинено пенсійні виплати згідно з пп. 2 п. 12 Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат ОСОБА_1 , який не проживає за адресою: АДРЕСА_1 а.с. 21/.

Розпорядженням Полтавського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області від 03 січня 2018 року припинено виплати пенсії ОСОБА_1 згідно рішення від 26 грудня 2017 року № 52 /а.с. 22/.

Позивач не погодився із вказаними діями відповідача та оскаржив їх до суду.

Оцінюючи обґрунтованість позовних вимог, суд дійшов до наступних висновків.

Згідно із п. 2 Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, затвердженого постановою КМ України від 08.06.2016 № 365 "Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам", контроль за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам здійснюють структурні підрозділи з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад (далі - структурні підрозділи з питань соціального захисту населення) шляхом відвідування не рідше ніж одного разу на шість місяців фактичного місця проживання/перебування внутрішньо переміщеної особи, про що складається акт обстеження матеріально-побутових умов сім`ї за формою, встановленою Мінсоцполітики. Якщо в Єдиній інформаційній базі даних про внутрішньо переміщених осіб є інформація щодо проходження особою фізичної ідентифікації в публічному акціонерному товаристві "Державний ощадний банк України", чергова перевірка у відповідному періоді не проводиться.

Відповідно до пункту 6 Порядку за відсутності внутрішньо переміщеної особи за фактичним місцем проживання/перебування представник структурного підрозділу з питань соціального захисту населення або робочої групи робить відповідний запис в акті обстеження матеріально-побутових умов сім`ї і залишає внутрішньо переміщеній особі повідомлення про необхідність протягом трьох робочих днів з`явитися до структурного підрозділу з питань соціального захисту населення для проходження фізичної ідентифікації.

Представник робочої групи протягом одного робочого дня передає акт обстеження матеріально-побутових умов сім`ї відповідному структурному підрозділу з питань соціального захисту населення.

Згідно з пунктом 7 Порядку у разі коли внутрішньо переміщена особа протягом трьох робочих днів не з`явилася до структурного підрозділу з питань соціального захисту населення, такий підрозділ надсилає їй рекомендованим листом повторне повідомлення про необхідність протягом трьох робочих днів з`явитися для проходження фізичної ідентифікації.

Відповідно до підпункту 2 пункту 12 Порядку соціальні виплати за рішенням комісій або органів, що здійснюють соціальні виплати, припиняються у разі встановлення факту відсутності внутрішньо переміщеної особи за фактичним місцем проживання/перебування згідно з актом обстеження матеріально-побутових умов сім`ї.

Вказана справа є типовою та відповідає ознакам, викладеним у рішенні Верховного суду за результатами розгляду зразкової справи №805/402/18 про припинення виплати пенсії внутрішньо переміщеній особі.

Зокрема, позивач у цій категорії справ є пенсіонер, якому призначено пенсію згідно із Законом № 1058-ІV та який є внутрішньо переміщеною особою; відповідачем є територіальний орган Пенсійного фонду України, на пенсійному обліку якого перебуває позивач; спір виник у зв`язку з припиненням територіальними органами Пенсійного фонду України виплати пенсії внутрішньо переміщеним особам з підстав, які не передбачені п. 1, 3 - 5 ч. 1 ст. 49 Закону № 1058-IV, позивач заявив аналогічні позовні вимоги (по-різному висловлені, але однакові по суті: визнати неправомірним рішення щодо припинення виплати пенсії та зобов`язати відповідача відновити виплату пенсії).

Відповідно до ч. 3 ст. 291 КАС України при ухваленні рішення у типовій справі, яка відповідає ознакам, викладеним у рішенні Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи, суд має враховувати правові висновки Верховного Суду, викладені у рішенні за результатами розгляду зразкової справи.

На підставі зазначеної норми суд враховує висновки, викладені у рішенні Касаційного адміністративного суду Верховного суду від 03.05.2018, прийнятому у зразковій справі №805/402/18 та залишеному без змін постановою Великої палати Верховного суду від 04.09.2018.

Частиною третьою статті 4 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" встановлено, що виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Статтею 5 вищевказаного Закону передбачено, що дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, визначених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються, зокрема, порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням; порядок використання коштів ПФУ та накопичувальної системи пенсійного страхування.

Відповідно до ч. 1 ст. 49 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" виплата пенсії за рішенням територіальних органів ПФУ або за рішенням суду припиняється: 1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; 2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України (положення пункту 2 частини першої статті 49 втратили чинність як такі, що є неконституційними, на підставі Рішення Конституційного Суду України від 07 жовтня 2009 року № 25-рп/2009); 3) у разі смерті пенсіонера; 4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; 5) в інших випадках, передбачених законом.

Наведений перелік підстав для припинення виплати пенсії за рішенням територіальних органів ПФУ є вичерпним та передбачає можливість припинення виплати пенсії з інших підстав лише у випадках, прямо передбачених законом.

Припиняючи призначення пенсії з підстав, не передбачених наведеним законом, позивач посилається на вимоги постанови Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 № 365 "Про деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам".

Проте вказаний нормативний акт є підзаконними та не може обмежувати права громадян, які встановлено законами. Водночас закон не передбачає такої підстави для припинення виплати пенсії як відсутність особи за місцем фактичного проживання/перебування.

Суд вважає безпідставним посилання відповідача на необхідність застосування до спірних правовідносин положень Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб", постанов Кабінету Міністрів України від 05 листопада 2014 року № 637 "Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам" та від 08 червня 2016 року № 365 "Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам". Жоден інший закон, окрім Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", не передбачає будь-яких додаткових підстав для припинення виплати пенсій. Жоден з випадків, передбачених статтею 49 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", управлінням не застосований та не доведений.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про визнання противоправним та скасування розпорядження Полтавського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області від 03 січня 2018 року щодо припинення виплати пенсії ОСОБА_1 та зобов`язання відновити виплату пенсії ОСОБА_1 та виплатити заборгованість з 01 лютого 2018 року. В іншій частині позовні вимоги суд вважає передчасними та такими, що задоволенню не підлягають.

Таким чином, позов підлягає задоволенню частково.

Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241- 246, 250, 255, 295 КАС України, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) до Полтавського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області (вул. Івана Мазепи, 30, м. Полтава, 36040, ) про визнання бездіяльності протиправною, визнання протиправним та скасування рішення, зобов"язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати противоправним та скасувати розпорядження Полтавського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області від 03 січня 2018 року щодо припинення виплати пенсії ОСОБА_1 .

Зобов`язати Полтавське об`єднане управління Пенсійного фонду України Полтавської області відновити нарахування та виплату пенсії ОСОБА_1 з 01 лютого 2018 року.

У іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду з урахуванням особливостей подання апеляційних скарг, встановлених пунктом 15.5 частини 1 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України в редакції від 03.10.2017 року.

Апеляційна скарга на дане рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя А.Б. Головко