Справа № 400/2807/18
Суддя: Бітов А.І.
Дата ухвалення: 2019-05-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 травня 2019 р.м.ОдесаСправа № 400/2807/18

Категорія: 12.2 Головуючий в 1 інстанції: Гордієнко Т.О.
Місце ухвалення: м. Миколаїв
Дата складання повного тексту: 28.12.2018 р.

Судова колегія П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого Бітова А.І.

суддів Лук`янчук О.В.

Ступакової І.Г.

у зв`язку з відсутністю клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю, справа розглянута згідно п.1 ч.1 ст. 311 КАС України,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою Державної установи "Арбузинська виправна колонія (№ 83)" на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 28 грудня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної установи "Арбузинська виправна колонія (№ 83)" про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И Л А :

У листопаді 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державної установи (далі ДУ) "Арбузинська виправна колонія (№ 83)" про:

- визнання протиправними дії ДУ "Арбузинська виправна колонія (№ 83)" по невиплаті середнього заробітку з дати увільнення від роботи ОСОБА_1 ;

- зобов`язання ДУ "Арбузинська виправна колонія (№ 83)" виплатити на користь ОСОБА_1 середній заробіток з дати увільнення від роботи.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач вказував, що відповідач всупереч Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" та КЗпП України не виплачує йому зарплату з дати призову його на строкову військову службу.

Відповідач позов не визнав, вказуючи, що служба в Державній кримінально-виконавчій службі є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності. Позивач виявив бажання пройти строкову військову службу та отримує соціальний захист, як офіцер військової служби, тому підстави для виплати йому грошового забезпечення відсутні.

Справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного від 28 грудня 2018 року позов ОСОБА_1 до ДУ "Арбузинська виправна колонія (№ 83)" задоволено частково.

Визнано протиправними дії ДУ "Арбузинська виправна колонія (№ 83)" по невиплаті середнього заробітку з дати увільнення від роботи ОСОБА_1 .

Стягнуто з ДУ "Арбузинська виправна колонія (№ 83)" на користь ОСОБА_1 середній заробіток з 10 травня 2018 року по 28 грудня 2018 року у сумі 46 844,30 грн. (сорок шість тисяч вісімсот сорок чотири гривні 30 коп.).

У задоволенні позовних вимог про зобов`язання ДУ "Арбузинська виправна колонія (№ 83)" виплатити на користь ОСОБА_1 середній заробіток з дати увільнення від роботи відмовлено.

В апеляційній скарзі ДУ "Арбузинська виправна колонія (№ 83)" ставиться питання про скасування судового рішення в зв`язку з тим, що воно постановлено з неправильним застосуванням норм матеріального права.

Доводи апеляційної скарги апелянт обґрунтовує тим, що на осіб рядового та начальницького складу кримінально-виконавчої служби поширюється соціальний захист поліцейських, визначений Законом України "Про національну поліцію" від 02 липня 2015 року №580-VIII, а також порядком і умовами проходження служби, передбаченими для поліцейських (ч.5 ст. 23 Закону України "Про Державну кримінально-виконавчу службу України" від 23 червня 2005 року №2713-ІV). ДУ "Арбузинська виправна колонія (№ 83)" є місцем проходження служби, а не місцем роботи за трудовим договором. Отже, можна зробити висновок, що на цих осіб поширюється дія спеціальних законів і не поширюються норми КЗпП України. Відтак, про зберігання гарантій, передбачених ст. 119 КЗпП України, мова не йде. Саме такий висновок озвучено в листі Мінсоцполітики від 09 жовтня 2018 року №1653/0/101-18.

У відзиві ОСОБА_1 на апеляційну скаргу вказується, що рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 28 грудня 2018 року у повному обсязі відповідає чинному законодавству, прийняте з дотриманням та у повній відповідності нормам матеріального і процесуального права.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги ДУ "Арбузинська виправна колонія (№ 83)", перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, судова колегія приходить до наступного.

Обставини встановлені судом першої інстанції, підтверджені судом апеляційної інстанції:

Позивач проходив службу в Державній кримінально-виконавчій службі України на посаді молодшого інспектора відділу нагляду і безпеки в ДУ "Арбузинська виправна колонія №83" з 03 березня 2015 року.

12 травня 2018 року позивача було призвано на строкову військову службу до військової частини НОМЕР_1 .

Наказом № 66/ос-17 від 07 травня 2018 року начальника державної установи позивача увільнено від виконання службових обов`язків з 10 травня 2018 року, в зв`язку з призовом на строкову військову службу.

Вирішуючи справу, суд першої інстанції виходив з того, що Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу" передбачено, що громадяни України, призвані на строкову військову службу користуються гарантіями, передбаченими ч.3, 4 ст. 119 КЗпП України і ця норма є спеціальною для правовідносин, які склались між сторонами, відповідач повинен був сплачувати позивачу середній заробіток протягом строку служби, тому позовні вимоги в частині визнання неправомірною бездіяльність по невиплаті заробітної плати належить задовольнити.

Оскільки позовні вимоги щодо зобов`язання виплатити середній заробіток з дати увільнення від роботи та стягнення середнього заробітку з дати увільнення від роботи є тотожними, тому суд першої інстанції вважав за необхідне для захисту прав позивача, стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 середній заробіток з 10 травня 2018 року по 28 грудня 2018 року.

Судова колегія вважає ці висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам ст.ст. 2, 6-14, 73, 74, 77, 78 КАС України, ч.ч.1-4 ст. 119 КЗпП України, ч.8 ст. 14 Закону України "Про державну кримінальну виконавчу службу" від 23 червня 2005 року, ч.2 ст. 21, ч.2 ст. 39 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".

Судова колегія не приймає до уваги доводи апелянта, виходячи з наступного.

Частиною 8 ст. 14 Закону України "Про державну кримінальну виконавчу службу" від 23 червня 2005 року встановлено, що трудові відносини працівників кримінально-виконавчої служби регулюються законодавством про працю, державну службу та укладеними трудовими договорами (контрактами).

Згідно ч.2 ст. 21 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" громадяни України для виконання обов`язків, пов`язаних із взяттям на військовий облік, призовом або прийняттям на військову службу, а також особи, які направляються районними (міськими) військовими комісаріатами на медичний огляд (медичне обстеження в амбулаторних чи стаціонарних умовах), лікування, звільняються від роботи на час, необхідний для виконання зазначених обов`язків та перебування в лікувальному закладі охорони здоров`я, із збереженням за ними місця роботи, займаної посади і середньої заробітної плати.

Згідно ч.2 ст. 39 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" громадяни України, призвані на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, або прийняті на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану, користуються гарантіями, передбаченими ч.ч.3, 4 ст. 119 КЗпП України.

Відповідно ч.ч.1-4 ст. 119 КЗпП України на час виконання державних або громадських обов`язків, якщо за чинним законодавством України ці обов`язки можуть здійснюватись у робочий час, працівникам гарантується збереження місця роботи (посади) і середнього заробітку.

Працівникам, які залучаються до виконання обов`язків, передбачених законами України "Про військовий обов`язок і військову службу" і "Про альтернативну (невійськову) службу", "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", надаються гарантії та пільги відповідно до цих законів.

За працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом, у тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб - підприємців, у яких вони працювали на час призову. Таким працівникам здійснюється виплата грошового забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Гарантії, визначені у ч.3 цієї статті, зберігаються за працівниками, які під час проходження військової служби отримали поранення (інші ушкодження здоров`я) та перебувають на лікуванні у медичних закладах, а також потрапили у полон або визнані безвісно відсутніми, на строк до дня, наступного за днем їх взяття на військовий облік у районних (міських) військових комісаріатах після їх звільнення з військової служби у разі закінчення ними лікування в медичних закладах незалежно від строку лікування, повернення з полону, появи їх після визнання безвісно відсутніми або до дня оголошення судом їх померлими.

Враховуючи вимоги вищенаведених норм діючого законодавства, судова колегія доходить висновку, що за громадянами, призваними на строкову військову службу зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності.

Так, довід апелянта з посилання на лист Мінсоцполітики від 09 жовтня 2018 року №1653/0/101-18 (а.с. 39) про те, що середня заробітна плата зберігається лише за працівниками, а для осіб рядового і начальницького складу, які проходять службу зі спеціальним званням у Державній кримінальній службі і які призвані на строкову військову службу, такі виплати не передбачені, оскільки ДУ "Арбузинська виправна колонія (№ 83)" є місцем проходження служби, а не місцем роботи за трудовим договором, судова колегія не приймає.

Посилання на листування з центральними органами виконавчої влади, судова колегія не приймає до уваги, оскільки листи міністерств не є нормативно-правовими актами.

Діючим законодавством, що регулює спірні правовідносини, прямо передбачено гарантії та пільги, відповідно до яких ДУ "Арбузинська виправна колонія (№ 83)" зобов`язана під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення зберігати місце роботи, посаду та середній заробіток позивача.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення позовних вимог.

Враховуючи все вищевикладене, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, відповідно, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 308, 311, п.2 ч.1 ст. 315, п.п.3, 4 ч.1 ст. 317, ст.ст. 321, 322, 325, ч.5 ст. 328 КАС України, судова колегія, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Державної установи "Арбузинська виправна колонія (№ 83)" залишити без задоволення, а рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 28 грудня 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий: Бітов А.І.
Суддя: Суддя: Лук`янчук О.В. Ступакова І.Г.