Справа № 520/9046/18
Суддя: Калиновський В.А.
Дата ухвалення: 2019-05-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2019 р. Справа № 520/9046/18
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді Калиновського В.А.,

Суддів: Кононенко З.О. , Мельнікової Л.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 12.12.2018, м. Харків по справі № 520/9046/18

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області третя особа ІНФОРМАЦІЯ_1

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі по тексту ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (далі по тексту ГУПФУ в Харківській області, відповідач), третя особа - ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якій просив суд: 1) визнати протиправною бездіяльність з приводу перерахунку пенсії; 2) зобов`язати з 01.04.2012 по 31.12.2017 роки провести перерахунок пенсії у нормі 62 % від розміру згідно з довідкою ІНФОРМАЦІЯ_2 від 29.03.2018р. №ФХ-111127/810/ВСЗ та нарахувати на цей розмір пенсії підвищення з 01.07.2012 року на 11%, з 01.09.2012 року на 23%, з 01.01.2013 року на 35%, 3) зобов`язати провести перерахунок пенсії з 01.01.2018 року по день перерахунку з урахуванням вимог постанови Кабінету Міністрів України Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб від 21.02.2018р. №103 у нормі 62 % від розміру згідно з довідкою ІНФОРМАЦІЯ_2 від 23.03.2018р. №ФХ111127, та встановити розміри пенсії з 01.04.2012р. - 2414,31грн., з 01.07.2012р. - 2679,88 грн., з 01.09.2012р. - 2969,60 грн., з 01.01.2013р. - 3259,32 грн., з 01.01.2018р. - 4798,64 грн.; 4) зобов`язати здійснити виплату недоплачених щомісячних сум пенсії з 01.04.2012р. по день проведення перерахунку; 5) зобов`язати подати звіт про виконання рішення суду по даній справі; 6) стягнути витрати по сплаті судового збору.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 12.12.2018 року по справі №520/9046/18 позов задоволено частково.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області повторно вирішити питання про визначення розміру пенсії ОСОБА_1 станом на 01.01.2013 року та станом на 01.01.2018р.

У решті вимог позов - залишено без задоволення.

Позивач, не погодившись із рішенням суду першої інстанції подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невірне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, з викладених підстав, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 12.12.2018 року повністю та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги зазначив, що розмір його пенсії відповідно до постанови КМУ №355 від 23.04.2012р. має дорівнювати: з 01.04.2012р. - 2414,31грн., з 01.07.2012р. - 2679,88 грн., з 01.09.2012р. - 2969,60 грн., з 01.01.2013р. - 3259,32 грн., з 01.01.2018р. - 4798,64 грн. З викладених підстав, вважає порушеними пенсійним органом його права та охоронювані законом інтересів, які підлягають захисту. Вважає, що обрав належний спосіб захисту своїх порушених прав, тому просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Відповідач, у надісланому відзиві на апеляційну скаргу пояснив, що на виконання вимог Постанови КМУ від 23.04.2012 року №355, пенсійним органом проведено підвищення пенсії у повному обсязі відповідно до норм та вимог чинного законодавства. Стверджує, що довідки, надані Харківським обласним військовим комісаріатом на виконання Постанови КМУ від 23.04.2012 року №355 до ГУ ПФУ в Харківській області, визначають лише розміри грошового забезпечення, за відповідними посадами військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу станом на 01.04.2012 року, виходячи з якого визначається межа, яку не можна перевищувати при підвищенні розмірів раніше призначених пенсій. Звертає увагу на те, що зазначеною постановою не передбачено зміну розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення військовослужбовців та перерахунок пенсій у зв`язку із цим. Зазначив, що визначення судом конкретних грошових сум, як просить позивач, є втручанням у дискреційні повноваження пенсійного органу.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач знаходиться на обліку як пенсіонер в ГУ ПФУ в Харківській області, одержує пенсію у порядку Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", письмово звертався з приводу проведення регіональним терорганом ПФУ перерахунку пенсії за постановою КМУ №355 від 23.04.2012р. у розмірі: з 01.04.2012р. - 2414,31грн., з 01.07.2012р. - 2679,88 грн., з 01.09.2012р. - 2969,60 грн., з 01.01.2013р. - 3259,32 грн., з 01.01.2018р. - 4798,64 грн., одержав відмову, оформлену листом від 25.05.2018р. №3176/Т-14.

Не погодившись із відмовою пенсійного органу здійснити визначений перерахунок пенсії ОСОБА_1 , позивач звернувся до суду з даним позовом.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог в частині зобов`язання ГУПФУ в Харківській області повторно вирішити питання про визначення розміру пенсії ОСОБА_1 станом на 01.01.2013 року та станом на 01.01.2018р., суд першої інстанції виходив з того, що пенсійним органом при обрахунку пенсії позивача було допущено арифметичну помилку.

Відмовляючи у задоволенні іншої частини позовних вимог в частині визнання протиправною бездіяльності з приводу перерахунку пенсії; зобов`язання з 01.04.2012 по 31.12.2017 роки провести перерахунок пенсії у нормі 62 % від розміру згідно з довідкою Харківського обласного військового комісаріату від 29.03.2018р. №ФХ-111127/810/ВСЗ та нарахувати на цей розмір пенсії підвищення з 01.07.2012 року на 11%, з 01.09.2012 року на 23%, з 01.01.2013 року на 35%, зобов`язання провести перерахунок пенсії з 01.01.2018 року по день перерахунку з урахуванням вимог постанови Кабінету Міністрів України Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб від 21.02.2018р. №103 у нормі 62 % від розміру згідно з довідкою Харківського обласного військового комісаріату від 23.03.2018р. №ФХ111127, та встановити розміри пенсії з 01.04.2012р. - 2414,31грн., з 01.07.2012р. - 2679,88 грн., з 01.09.2012р. - 2969,60 грн., з 01.01.2013р. - 3259,32 грн., з 01.01.2018р. - 4798,64 грн.; зобов`язання здійснити виплату недоплачених щомісячних сум пенсії з 01.04.2012р. по день проведення перерахунку; зобов`язання подати звіт про виконання рішення суду по даній справі; стягнення витрат по сплаті судового збору, суд першої інстанції виходив з їх необґрунтованості.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, отже, перегляду підлягає рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог, з огляду на наступне.

Правовідносини з приводу соціального захисту громадян у формі пенсійного забезпечення унормовані як приписами загальних норм права, до яких належать положення ст.46 Конституції України, ст. 25 Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, Закону України Про пенсійне забезпечення, Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", так і спеціальних норм права, до яких у даному випадку відносяться положення Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

Положення Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» запроваджують дві окремі, самостійні і незалежні одна від одної процедури, за якими відбувається обчислення розміру пенсії особи, а саме: за ст.43 згаданого закону у випадку призначення пенсії вперше та за ст.63 згаданого закону у випадку збільшення розміру вже призначеної пенсії за подією збільшення розміру оплати праці працівника на аналогічній (прирівняній) посаді.

Згідно з ч.4 ст.63 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" усі призначені за цим Законом пенсії підлягають перерахунку у зв`язку з підвищенням грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, на умовах, у порядку та розмірах, передбачених Кабінетом Міністрів України.

На подальший розвиток цієї норми закону постановою КМУ від 13.02.2008р. №45 було затверджено Порядок проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" (далі за текстом Порядок №45).

Пунктом 1, 4 Порядку, встановлено, що пенсії, призначені відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", у зв`язку з підвищенням грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію згідно із Законом, перераховуються на умовах та в розмірах, передбачених Кабінетом Міністрів України. Перерахунок пенсії здійснюється на момент виникнення такого права і проводиться у строки, передбачені частинами другою і третьою статті 51 Закону. Якщо внаслідок перерахунку розмір зменшується, пенсія виплачується в раніше встановленому розмірі.

Згідно з п.2 Порядку №45 вчинення управлінських дій з приводу перерахунку пенсії пов`язано з подією прийняття Кабінетом Міністрів України рішення щодо перерахунку пенсій.

За правилом п.5 Порядку №45 під час перерахунку пенсій використовуються такі види грошового забезпечення, як посадовий оклад, оклад за військовим (спеціальним) званням та відсоткова надбавка за вислугу років на момент виникнення права на перерахунок пенсії за відповідною або аналогічною посадою та військовим (спеціальним) званням.

Порядок №45 у частині підстав та приводів перерахунку пенсії діяв протягом 2016-2017рр., а у 2018р. - до моменту набрання чинності постановою КМУ від 21.02.2018р. №103.

У відповідності до абз.1 п.1 постанови №355 від 23.04.2012р., з 1 липня 2012 р. підвищення до пенсій, призначених до зазначеної дати відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" (крім пенсій, призначених військовослужбовцям строкової служби та членам їх сімей) у розмірі 11 відсотків пенсій, обчислених відповідно до статей 13, 21 і 36 Закону, збільшивши його з 1 вересня 2012 р. до 23 відсотків та з 1 січня 2013 р. до 35 відсотків.

Таким чином, колегія суддів вказує на те, що абз.1 п.1 постанови №355 від 23.04.2012р. не стосується проведення перерахунку пенсій у зв`язку із збільшенням унаслідок рішення КМУ розміру оплати праці діючих військовослужбовців.

Абзацом 1 п.1 постанови №355 від 23.04.2012р. передбачено лише підвищення розміру пенсій за рахунок простої арифметичної дії, яка полягає у множенні розміру існуючої пенсії на 11% станом на 01.07.2012р., на 23% станом на 01.09.2012р., на 35% станом на 01.01.2013р.

При цьому, у відповідності до абз.2 п.1 постанови №355 від 23.04.2012р. виплати за остаточним розміром підвищеної пенсії не можуть перевищувати розмір пенсії, обрахованої за відповідними (прирівняними) посадами станом на 01.04.2012р. у Порядку №45.

Так, максимальна межа виплат була встановлена на рівні грошового виразу пенсії, який належить обчислити із грошового забезпечення діючого військовослужбовця

З огляду на зазначене, колегія суддів вказує на те, що вищевказаними нормами запроваджено правило, відповідно до якого пенсіонер-колишній військовослужбовець не може одержувати від Держави через ПФУ коштів за пенсією у більшому розмірі, ніж одержує від Держави грошового забезпечення діючий військовослужбовець.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що видані у порядку постанови №355 від 23.04.2012р. довідки про розмір грошового забезпечення діючого військовослужбовця визначають лише розміри грошового забезпечення, за відповідними посадами військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу станом на 01.04.2012 року, виходячи з якого визначається межа, яку не можна перевищувати при підвищенні раніше призначених пенсій.

Вказана правова позиція узгоджується з практикою Верховного Суду, зокрема, викладена в постановах від 17.03.2015 року №21-641 а14, від 21.04.2015 року №21-145а15, ухвалах від 13.09.2016 року, 19.09.2017 року.

Відповідно до ч.5 ст.242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Крім того, Європейський суд з прав людини вже неодноразово зазначав, що законодавчі норми щодо пенсійного забезпечення можуть змінюватися, а відповідне судове рішення не може бути гарантією проти таких змін у майбутньому (зокрема, у рішеннях у справах "Аррас та інші проти Італії", "Сухобоков проти Росії").

У рішенні Європейського суду з прав людини за заявою "Великоди Валентини Ніканорівни проти України" №43331/12 від 03 червня 2014 року щодо частин скарг заявниці стосовно невиконання рішення суду від 19 січня 2010 року щодо нарахування та виплати заявниці пенсії у розмірі, встановленому статями 50 та 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" після внесення у 2011 році змін до законодавства, Європейський суд з прав людини констатував, що подальша дія вищезазначеного судового рішення закінчилася, коли у законодавство, яке регулювало пенсійні виплати заявниці, було внесено зміни. Відповідно, обов`язок Уряду забезпечити виконання рішення закінчився щонайпізніше 01 листопада 2011 року, коли змінене законодавство було застосовано до пенсії заявниці. Протягом зазначеного періоду заявниця отримувала пенсію згідно з рішенням суду від 19 січня 2010 року, і таким чином для скарги немає підстав.

Цим же рішенням Європейський суд з прав людини підтвердив, що передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною першою статті 17 Конституції України є найважливішою функцією держави. Отже, зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

На залежність розмірів соціальних виплат від економічних чинників вказав і Конституційний Суд України, зокрема, у рішенні від 26.12.2011 р. N 20-рп/2011 у справі за конституційними поданнями 49 народних депутатів України, 53 народних депутатів України і 56 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) пункту 4 розділу VII Прикінцевих положень Закону України "Про Державний бюджет України на 2011 рік".

У цьому Рішенні вказано, що одним з визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень (абзац сьомий підпункту 2.1 пункту 2 Рішення). При цьому Конституційним Судом України взято до уваги статтю 22 Загальної декларації прав людини, за якою розміри соціальних виплат і допомоги встановлюються з урахуванням фінансових можливостей держави. Європейський суд з прав людини у рішенні від 09.10.1979 у справі "Ейрі проти Ірландії" констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового. Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат, про що зазначено в рішенні цього суду у справі "Кйартан Асмундсон проти Ісландії" від 12.10.2004 (абзац шостий підпункту 2.1 пункту 2 Рішення).

Як відзначив Конституційний Суд України, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства.

Цим Рішенням Конституційного Суду України від 26.12.2011 року визнано таким, що відповідає Конституції України (є конституційним), пункт 4 розділу VІІ Прикінцеві положення Закону України Про Державний бюджет України на 2011 рік від 23 грудня 2010 року № 2857-VІ з наступними змінами.

У іншому рішенні від 25.01.2012 № 3-рп/2012 Конституційний Суд України дійшов висновку, що …однією з ознак України як соціальної держави є забезпечення загальносуспільних потреб у сфері соціального захисту за рахунок коштів Державного бюджету України, виходячи з фінансових можливостей держави, яка зобов`язана справедливо і неупереджено розподіляти суспільне багатство між громадянами і територіальними громадами та прагнути до збалансованості бюджету України. При цьому рівень державних гарантій права на соціальний захист має відповідати Конституції України, а мета і засоби зміни механізму нарахування соціальних виплат та допомоги - принципам пропорційності і справедливості.

Також, в цьому Рішенні вказано, що …суди під час вирішення справ про соціальний захист громадян керуються, зокрема, принципом законності. Цей принцип передбачає застосування судами законів України, а також нормативно-правових актів відповідних органів державної влади, виданих на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, в тому числі нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України, виданих у межах його компетенції‚ на основі і на виконання Бюджетного кодексу України, закону про Державний бюджет України на відповідний рік та інших законів України.

З системного аналізу наведених рішень слідує, що при їх прийнятті Конституційний Суд України виходив із додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування у межах фінансових можливостей держави права кожного на достатній життєвий рівень.

При цьому, як відзначив Конституційний Суд України, зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист (пункт 2.1 рішення від 26.12.2011 N 20-рп/2011).

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про вірний обрахунок пенсії позивача у відповідності до вимог Порядку №45 та постанови КМУ від 21.02.2018р. №103.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З огляду на зазначене, колегія суддів дійшла висновку про те, що відповідач, не застосувавши при обрахунку пенсії позивача норм постанови КМУ №355, діяв на підставі та у спосіб, що передбачені законодавством України, з дотриманням вимог ч.2 ст.2 КАС України.

Отже, колегія суддів переглянувши рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог вважає, що при його прийнятті суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи судом апеляційної інстанції, спростовані зібраними по справі доказами та встановленими обставинами, з наведених підстав висновків суду не спростовують.

Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на встановлені обставини справи, колегія суддів дійшла висновку, що рішення Харківського окружного адміністративного суду від 12.12.2018 року по справі 520/9046/18 в частині відмови в задоволенні позовних вимог прийнято з дотриманням норм чинного процесуального та матеріального права і підстав для його скасування не виявлено.

Керуючись ст.ст.243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 326, 327 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 12.12.2018 по справі № 520/9046/18 залишити без змін .

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя-доповідач (підпис)В.А. Калиновський
Судді(підпис) (підпис) З.О. Кононенко Л.В. Мельнікова