Справа № 461/3648/16-а
Суддя: Качмар Володимир Ярославович
Дата ухвалення: 2019-05-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 травня 2019 року № 857/4544/18

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Качмара В.Я.,

суддів Курильця А.Р., Мікули О.І.,

при секретарі судового засідання Пильо І.І.

розглянувши у відкритому судовому в м.Львові апеляційну скаргу Львівської міської ради на рішення Галицького районного суду м.Львова від 2 жовтня 2018 року у справі №461/3648/16-а (суддя Радченко В.Є., рішення ухвалене о 19/00 год, м.Львів, повний текст складено 9 жовтня 2018 року) за позовом ОСОБА_1 до Львівської міської ради, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, - Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Інструментальне-10», Департамент містобудування Львівської міської ради, Реєстраційна служба Львівського міського управління юстиції, Відділ Держземагенства у м.Львові Львівської області, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , про визнання протиправною та скасування ухвали та зобов`язання до вчинення дій, -

ВСТАНОВИВ:

Ще у травні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду позовом до Львівської міської ради (далі Міська рада) в якому, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог (т.1 а.с.192-193) просив:

визнати протиправною та скасувати ухвалу Міської ради «Про надання ОСББ «Інструментальне-10» дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на АДРЕСА_1 » від 01.10.2015 №5248 (далі Ухвала №5248);

зобов`язати відповідача винести на розгляд сесії та розглянути клопотання позивача від 28.08.2015 (далі Клопотання) щодо безоплатної передачі йому земельної ділянки та надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовним розміром до 0,10 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка знаходиться поміж будинком за адресою: АДРЕСА_1 (далі Земельна ділянка, Адреса-1 відповідно) та будинком за адресою: АДРЕСА_2 (далі Адреса-2) відповідно до картографічних даних, які були додані до клопотання в першочерговому порядку.

Рішенням Галицького районного суду Львівської області від 2 жовтня 2018 року позов задоволено частково. Визнано протиправною та скасовано Ухвалу №5248. Зобов`язано Міську раду винести на розгляд сесії та розглянути клопотання ОСОБА_1 від 28.08.2015 щодо безоплатної передачі ОСОБА_1 . Земельної ділянки та надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення Земельної ділянки, яка знаходиться поміж будинком за Адресою-1 та будинком за Адресою-2 відповідно до картографічних даних, які були додані до Клопотання в першочерговому порядку. В решті позовних вимог відмовлено. Стягнуто за рахунок асигнувань Міської ради на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 9866,66 грн. Решту витрат на професійну правничу допомогу покладено на позивача.

Не погодившись із ухваленим рішенням, його оскаржив відповідач, який із покликанням на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції, в частині задоволених позовних вимог та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні вказаних позовних вимог.

В доводах апеляційної скарги наводячи норми матеріального та процесуального права, посилаючись на їх невірне тлумачення, зокрема зазначає, що оскільки позивач не звертався належним чином для отримання адміністративної послуги щодо надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення Земельної ділянки за Адресою-1, його Клопотання повернуто у зв`язку з неподанням усіх документів підставно. Крім того, вказує, що рішенням Галицького районного суду м.Львова від 22 грудня 2017 року у справі №461/2721/17 (далі Рішення), яке набрало законної сили, скасовано Ухвалу №5248, тому на підставі пункту 7 частини першої статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС) суд першої інстанції повинен був закрити провадження у справі в частині позовних вимог щодо визнання протиправною та скасування Ухвали №5248. Також відповідач посилається на необґрунтованість висновку суду першої інстанції про стягнення з нього витрат на правничу допомогу, так як надані на підтвердження таких витрат документи не засвідчують факту надання послуг правничої допомоги позивачу саме по цій справі.

Позивач відзиву на апеляційну скаргу не подав.

Представником Головного територіального управління юстиції у Львівській області подано клопотання про розгляд справи за їх відсутності.

Інші треті особи в судове засідання не з`явились про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із протиправності прийнятої відповідачем Ухвали №5248 за якою Об`єднанню співвласників багатоквартирного будинку «Інструментальне-10» (далі ОСББ) надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,1626 га за Адресою-1 для обслуговування багатоквартирного житлового будинку, оскільки останнє не приймало у встановленому порядку на баланс житловий будинок і не здійснювало його обслуговування на час звернення до Міської ради про надання такого дозволу. Також цей суд вказав на необхідності в першочерговому порядку розгляду Міською радою клопотання ОСОБА_1 про безоплатну передачу Земельної ділянки та надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення Земельної ділянки, яка знаходиться поміж будинком за Адресою-1 та будинком за Адресою-2.

Щодо відмови у задоволенні частини позовних вимог, то суд зазначив, що видача дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки можлива лише на підставі рішення органу місцевого самоврядування. До компетенції суду не входить зобов`язання відповідача приймати будь-яке конкретне рішення, оскільки він не вправі перебирати на себе повноваження, віднесені до компетенції Міської ради.

Крім того, зважаючи на те, що позовні вимоги задоволенні частково суд першої інстанції дійшов висновку про доцільність розподілу між сторонами судових витрат пов`язаних з розглядом справи, зокрема витрат на професійну правничу допомогу та стягнув з бюджетних асигнувань Міської ради в користь позивача половину понесених ним витрат.

Такі висновки суду першої інстанції частково відповідають встановленим обставинам справи, однак у відповідній частині зроблені з порушенням норм процесуального права, з таких міркувань.

Апеляційним судом, з урахуванням встановленого судом першої інстанції, встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 є учасником бойових дій та брав участь в антитерористичній операції (далі АТО; т.1 а.с.3 зворот).

Позивач 28.08.2015 звернувся до Міської ради із Клопотанням про виділення Земельної ділянки у якому просив: розглянути дане питання на сесії Міської ради у встановлений законодавством місячний термін з прийняттям об`єктивного та обґрунтованого рішення щодо безоплатної передачі йому Земельної ділянки, яка знаходиться поміж будинком за Адресою-1 та будинком за Адресою-2 відповідно до наданих графічних матеріалів; надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення Земельної ділянки.

Згідно з додатками до Клопотання було додано: копія паспорту та ідентифікаційного коду підписаного власноручно заявником; графічні матеріали з позначенням червоним прямокутником та вказівною стрілкою бажаного місця розташування Земельної ділянки; копії довідок про участь в АТО від 12.12.2014, 28.12.2014, 12.05.2015 №№81/16217-1, 1/20587-1, 1/10751 відповідно; копія посвідчення учасника бойових дій від 12.06.2015 серії НОМЕР_1 (т.1 а.с.4-5).

За результатами розгляду вказаного Клопотання Управлінням природних ресурсів та регулювання земельних відносин Департаменту містобудування Міської ради (далі Управління) таке згідно відповіді від 29.09.2015 №2403-3вих-3146 (далі Відповідь) повернуто заявнику. У розглядуваній відповіді позивачу повідомлено, що його Клопотання розглянуто Управлінням та надано роз`яснення, які документи повинні бути ним подані для надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення Земельної ділянки перелік, яких встановлений у рішенні виконавчого комітету Міської ради «Про затвердження інформаційних та технологічних карток адміністративних послуг, які надає Львівська міська рада» від 08.08.2015 №605 (далі Рішення №605). Крім того, зазначено, що відповідно до звернення ОСББ та поданих документів виконавчими органами Міської ради підготовлено проект Ухвали №5248, який пройшов візування в уповноважених на це структурах відповідача та буде поданий на розгляд сесії. Також наголошено на тому, що з метою вирішення житлових питань Міською радою прийнято ухвалу «Про затвердження ЛКП Рембуд проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання земельної ділянки у районі вул.Під Голоском» від 23.04.2015 №4521, якою надано земельну ділянку площею 0,6350 га для будівництва та обслуговування багатоквартирних житлових будинків сім`ям загиблих, військовослужбовців - учасників АТО, учасників добровольчих батальйонів. Отримання квартири в такому будинку можливе у разі перебування особи на квартирному обліку у Міській раді (т.1 а.с.6).

З матеріалів справи видно, що Відповідь позивачу надіслана рекомендованим листом №450 реєстр на відправлення якого сформовано 02.12.2015 (т.2 а.с.25-26).

Вважаючи, що Клопотання розглянуто з порушенням норм чинного законодавства, а також те, що Ухвалою №5248 порушено право на першочергове отримання Земельної ділянки учасниками бойових дій, позивач звернувся до суду із цим позовом.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положеннями пункту 14 частини першої статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) передбачено, що учасникам бойових дій (статті 5, 6) надаються такі пільги, як першочергове забезпечення жилою площею осіб, які потребують поліпшення житлових умов, та першочергове відведення земельних ділянок для індивідуального житлового будівництва, садівництва і городництва, першочерговий ремонт жилих будинків і квартир цих осіб та забезпечення їх паливом.

За змістом частини першої та другої статті 116 Земельного кодексу України (далі ЗК) (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Згідно пункту «в» та «г» частини першої статті 121 ЗК громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах: для ведення садівництва - не більше 0,12 гектара; для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у селах - не більше 0,25 гектара, в селищах - не більше 0,15 гектара, в містах - не більше 0,10 гектара.

Частиною першою статті 122 ЗК передбачено, що сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

У частині шостій статті 118 ЗК визначено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства), забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

У абзаці 1 частини сьомої статті 118 ЗК вказано, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Таким чином, обов`язковим є прийняття відповідним органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування за наслідками розгляду поданого клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою вмотивованого рішення про надання дозволу або відмову у його наданні із наведенням усіх підстав такої відмови.

При цьому частиною сьомою статті 118 ЗК визначений перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за результатами розгляду належним чином оформлених клопотання та додатків до нього, який є вичерпним.

Аналіз цієї норми дає підстави для висновку, що ЗК встановлено вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. З іншого боку, подання зацікавленою особою документів, необхідних для розгляду клопотання, не в повному обсязі або виявлення у документах, поданих замовником, недостовірних відомостей об`єктивно перешкоджають розгляду та винесенню законного рішення про надання дозволу/вмотивованої відмови на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

У разі надання особою пакету документів, необхідних для отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, з недоліками щодо комплектності, форми чи змісту, відповідний орган має право звернутися до заявника з пропозицією усунути виявлені недоліки. Така дія є правомірним способом поведінки органу і має на меті створення громадянам умов для реалізації їх прав на землю. Зазначена пропозиція щодо усунення недоліків не може вважатися «відмовою у наданні дозволу» у розумінні частини сьомої статті 118 ЗК. Проте, звернення з такою пропозицією не звільняє відповідний орган від обов`язку прийняти рішення щодо надання дозволу (або відмову) в межах встановленого законом місячного строку.

Вказана позиція у подібній категорії справ висловлена Верховним Судом у постанові від 2 квітня 2019 року по справі №461/15669/13-а.

Відповідно до пункту 34 частини першої статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин; далі Закон №280/97-ВР) питання з приводу земельних відносин вирішується виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради.

Згідно з пунктом «б» статті 12 ЗК до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить, крім іншого, передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу.

Частиною п`ятою статті 46 Закону №280/97-ВР встановлено, що сесія ради скликається в міру необхідності, але не менше одного разу на квартал, а з питань відведення земельних ділянок та надання документів дозвільного характеру у сфері господарської діяльності - не рідше ніж один раз на місяць.

Як встановлено вище, позивач звернувся до відповідача із відповідним Клопотанням, за наслідками розгляду якого суб`єкт владних повноважень мав би прийняти відповідне управлінське рішення, водночас за наслідками його розгляду Управлінням згідно Відповіді Клопотання повернуто заявнику.

Посилання апелянта на те, що надані ОСОБА_1 до Клопотання графічні матеріали не відповідають вимогам законодавства, а також те, що ним у порядку визначеному Рішенням №605 подано не повний перелік документів необхідних для прийняття рішення не спростовують допущення відповідачем бездіяльності, що проявилася у неналежному розгляді Клопотання позивача, розгляд якого мав відбуватися на пленарному засіданні Міської ради із прийняттям відповідного рішення, оскільки саме такий спосіб прийняття рішення про надання/або відмови у надані дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, передбачений законодавством.

Аналогічна правова позиція викладена і в постановах Верховного Суду України від 10 грудня 2013 року у справі №21-358а13, від 7 червня 2016 року у справі №21-1391а16, постанові Верховного Суду від 27 березня 2018 року у справі №463/3375/15-а.

Відтак, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо зобов`язанням відповідача на сесії Міської ради розглянути Клопотання ОСОБА_1 в першочерговому порядку.

Стосовно позовних вимог про визнання протиправною та скасування Ухвали №5248, то такі не підлягають розгляду в межах даного спору, оскільки, як встановлено матеріалами справи та наголошено відповідачем, оскаржувана Ухвала №5248 Рішенням, залишеним без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 16 квітня 2018 року, визнана протиправною та скасована, тому у відповідності до пункту 7 частини першої статті 238 КАС суд закриває провадження у справі в частині заявлених позовних вимог.

Суд закриває провадження у справі щодо оскарження індивідуальних актів та дій суб`єкта владних повноважень, якщо оскаржувані акти та дії суб`єкта владних повноважень було змінено або скасовано рішенням суду, яке набрало законної сили (пункт 7 частини 1 статті 238 КАС).

Водночас, апеляційний суд не вбачає підстав для залишення позову без розгляду, оскільки як уже зазначалось вище Відповідь за результатами розгляду Клопотання була направлена відповідачем лише 02.12.2015, що підтверджується копією рекомендованих відправлень, відповіддю Управління від 27.02.2017 №2403-1050, що надавалась позивачу на його звернення від 20.02.2017 №З-П-13002-2403 щодо результатів розгляду Клопотання. Проте, даних коли ОСОБА_1 отримана Відповідь матеріали справи не містять. Разом з тим, якщо відраховувати шестимісячний строк від дати відправлення Відповіді (02.12.2015) позивачу та дати подання (підписання) позову, то останнім не пропущено встановлений КАС строк звернення до суду (в редакції статті 99 КАС, чинній станом на 30.05.2016).

У свою чергу, суд апеляційної інстанції приймає до уваги доводи апелянта про безпідставність стягнення судом першої інстанції за рахунок асигнувань відповідача суми витрат на професійну правничу допомогу, з огляду на наступне.

За змістом частини другої статті 16 КАС (в редакції, чинній на час подання позивачем клопотання про стягнення судових витрат) для надання правової допомоги при вирішенні справ у судах в Україні діє адвокатура. У випадках, встановлених законом, правова допомога може надаватися й іншими фахівцями в галузі права. Порядок і умови надання правової допомоги, права й обов`язки адвокатів та інших фахівців у галузі права, які беруть участь в адміністративному процесі і надають правову допомогу, визначаються цим Кодексом та іншими законами.

Положеннями частини першої та пункту 1 частини третьої статті 87 КАС передбачалось, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на правову допомогу.

У частині першій статті 90 КАС вказувалось, що витрати, пов`язані з оплатою допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, які надають правову допомогу за договором, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги, передбачених законом.

Відповідно до статті 134 КАС (в редакції, чинній на час прийняття оскаржуваного рішення суду) витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно з положеннями частини третьої статті 139 КАС при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Як вбачається з аналізу наведених правових норм, документально підтверджені судові витрати підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень. При цьому, склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату обґрунтованого гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку

Даний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 21 березня 2018 року, 11 квітня 2018 року у справах №№815/4300/17, 814/698/16 відповідно.

З матеріалів справи видно, що позивачем 27.08.2015 укладено довіреність на представництво його інтересів із декількома фізичними особами, зокрема у всіх місцевих, господарських, адміністративних, третейських судах України, включаючи першу, апеляційну та касаційну інстанції. Довіреність видана та дійсна до 27.08.2018. Необхідно зазначити, що до 03.08.2018 інтереси ОСОБА_1 у судах першої та апеляційної інстанцій здійснювалось представниками по довіреності. При цьому, позивачем не заявлялися позовні вимоги щодо судових витрат, зокрема витрат на правову допомогу.

Проте, 03.08.2018 ОСОБА_1 разом з клопотанням про стягнення судових витрат в підтвердження надання йому професійної правової допомоги подано договір про надання правової допомоги від 16.05.2016 №98-А (далі Договір), копію диплому про перепідготовку від 29.03.2016 ДСК №124735 ОСОБА_4 (диплом спеціаліста), наказ Адвокатського бюро «Островський та партнери» (далі адвокатське бюро) від 16.05.2016 №47-у про надання ОСОБА_4 усіх повноважень щодо представлення інтересів ОСОБА_1 , акт приймання-передачі наданих послуг №98-А/1 до Договору від 28.07.2017 (далі Акт); квитанція про оплату наданих юридичних послуг за Договором від 04.07.2018 №0.0..1 (далі Квитанція; т.3 а.с.126-136).

Зі змісту Договору видно, що він укладений між позивачем та адвокатським бюро для надання усіма законними методами та способами правової допомоги клієнту у всіх справах, які пов`язані чи мають бути пов`язані зі захистом та відновленням порушених, оспорюваних, невизнаних прав та законних інтересів клієнта, а також представлення його інтересів в правоохоронних органах, органах місцевого самоврядування, органах державної влади, захист та представлення прав та інтересів клієнта в цивільних, кримінальних, адміністративних, господарських справах та справах про адміністративні правопорушення, правова допомога під час проведення досудового розслідування (пункт 1.1. Договору). При цьому адвокатське бюро зобов`язується в особі свого представника, або іншого спеціаліста в галузі права надати правову допомогу, в тому числі, за окремими дорученнями Клієнта (підпункт 2.1.1 пункту 2.1 Договору).

За Актом, адвокатське бюро надало, а клієнт ( ОСОБА_1 ) прийняв правову допомогу щодо підготовлення, формування та передачі до Галицького районного суду м.Львова, Львівського апеляційного адміністративного суду, адміністративного позову про визнання протиправними дій та про зобов`язання вчинити дії до Міської ради, іншої пов`язаної з даним завданням роботи, стягнення на користь клієнта грошових коштів, які останній поніс у якості судових витрат, і станом на дату підписання цього Акта проведена наступна робота, зокрема: підготовка, формування та подача до адміністративного суду позову, різних процесуальних заяв, апеляційних скарг, участь, представництво, захист інтересів в судових засіданнях у суді першої та апеляційної інстанцій.

У Акті вказано, що загальний обсяг годин витрачених на представництво, не враховуючи часу на переміщення (дорогу) дорівнює 37 год, загальна вартість виконаних послуг (робіт) за Договором, станом на день підписання Акта є 14800 грн. Разом з тим, у поданих документах жодним чином не обґрунтовано заявлену фахівцем у галузі права вартість послуг з посиланням на первинні документи.

Крім того, згідно з позицією, сформульованою Верховним Судом у постанові від 15 травня 2018 року у справі №821/1594/17, з огляду на запровадження нових правил відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, для підтвердження та обґрунтування розміру витрат на правничу допомогу необхідне приведення укладених до 15 грудня 2017 року договорів у відповідність до вимог діючого КАС та доведення відображення фахівцем у галузі права та адвокатом доходів, отриманих від незалежної професійної діяльності, як самозайнятої особи шляхом надання доказів ведення Книги обліку доходів та витрат, затвердженої наказом Міндоходів від 16.09.2013 №481 «Про затвердження форми Книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи - підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, і фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність, та Порядку її ведення», зареєстрованим у в Міністерстві юстиції України 01.10.2013 за №1686/24218.

В розрізі викладеного, апеляційний суд вважає, що наданими до суду першої інстанції документами обґрунтованість та фактичний обсяг витрат на правничу допомогу у конкретній адміністративній справі не підтверджено належними та допустимими доказами, тому оскаржуване рішення суду в частині стягнення з асигнувань Міської ради в користь позивача половини витрат на професійну правничу допомогу підлягає скасуванню з відмовою у задоволенні такої вимоги.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 317 КАС (в редакції, чинній на час апеляційного розгляду справи) підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Підсумовуючи, враховуючи встановлені у справі обставини, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що при ухваленні оскаржуваного судового рішення суд першої інстанцій вірно здійснив задоволення вимог щодо зобов`язання відповідача розглянути у встановленому законом порядку Клопотання позивача щодо безоплатної передачі йому Земельної ділянки та надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення Земельної ділянки, однак через неповне з`ясування обставин справи та порушення норм процесуального права безпідставно задовольнив іншу частину позовних вимог, а також вимогу про стягнення з апелянта половини понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу.

Керуючись статтями 308, 310, 315-316, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Львівської міської ради задовольнити частково.

Рішення Галицького районного суду м.Львова від 2 жовтня 2018 року в частині позовних вимог про визнання протиправною та скасування ухвали Львівської міської ради «Про надання ОСББ «Інструментальне-10» дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на АДРЕСА_1 » від 1 жовтня 2015 року №5248, скасувати та прийняти нову постанову, якою закрити провадження у справі в цій частині.

Рішення Галицького районного суду м.Львова від 2 жовтня 2018 року в частині вимог щодо стягнення за рахунок асигнувань Львівської міської ради на користь ОСОБА_1 судових витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 9866,66 гривень, скасувати та прийняти нову постанову, якою у задоволенні цієї вимоги відмовити.

В решті рішення Галицького районного суду м.Львова від 2 жовтня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС.

Головуючий суддя В. Я. Качмар
судді А. Р. Курилець
О. І. Мікула
Повне судове рішення складено 10 травня 2019 року.