Справа № 818/2333/18
Суддя: Бартош Н.С.
Дата ухвалення: 2019-05-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 травня 2019 р.Справа № 818/2333/18
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Бартош Н.С.,

Суддів: Тацій Л.В. , Подобайло З.Г. ,

за участю секретаря судового засідання Ткаченка А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Національної поліції України в Сумській області на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 11.10.2018 року, головуючий суддя І інстанції: С.В. Воловик, м. Суми, повний текст складено 22.10.18 року по справі № 818/2333/18

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Національної поліції України в Сумській області

про визнання бездіяльності протиправною, стягнення заборгованості та середнього заробітку,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ОСОБА_1, звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, в якому просив: визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо невиплати ОСОБА_1 відшкодування витрат на відрядження; стягнути з відповідача відшкодування витрат на відрядження в сумі 1500,00 грн.; стягнути середній заробіток за весь час затримки виплати відшкодування витрат на відрядження, починаючи з 13.04.2018 р. по день фактичного розрахунку.

В обґрунтування позовних вимог вказав, що невиплата відповідачем коштів на відшкодування витрат на відрядження, порушує приписи Кодексу законів про працю України, Закону України "Про оплату праці", Постанови Кабінету Міністрів України № 98 від 02.02.2011, у зв'язку з чим така бездіяльність є протиправною. Крім того, на думку позивача, оскільки у день звільнення відшкодування витрат на відрядження ГУ НП в Сумській області виплачено не було, відповідно до ст.ст. 116, 117 Кодексу законів про працю України, останнє зобов'язане сплатити окрім основної суми заборгованості, також і середній заробіток за весь час затримки.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 11.10.2018 року по справі № 818/2333/18 позовні вимоги задоволено.

Відповідач не погодився з рішенням суду першої інстанції та подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому наполягає на законності рішення суду першої інстанції, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Сторони про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином.

Апеляційна скарга розглядається у судовому засіданні згідно приписів ст. 229 КАС України.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 у 2017-2018 роках проходив службу у Кролевецькому відділенні поліції Глухівського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Сумській області на посаді слідчого слідчого відділу. Під час проходження служби, згідно з наказами ГУ НП в Сумській області № 2403 від 21.12.2017 (а.с. 10) та № 2427 від 26.12.2017 (а.с. 33) позивач з 22.12.2017 був направлений до Недригайлівського відділу поліції у службове відрядження до особливого розпорядження.

Наказом відповідача № 40 о/с від 25.01.2018 (а.с. 11), з 25.01.2018 по 01.03.2018 на ОСОБА_1 було покладено тимчасове виконання обов'язків начальника слідчого відділу Недригайлівського відділення поліції Роменського ВП ГУ НП в Сумській області, а відповідно до Наказу № 475 від 14.03.2018 (а.с. 12) позивач був відкликаний із відрядження з 16.03.2018.

Прибувши з відрядження до Кролевецького відділення поліції Глухівського ВП ГУ НП в Сумській області, 19.03.2018 ОСОБА_1 були надані звіт про використання коштів (а.с. 45), у якому зазначено, що відшкодуванню підлягають добові за період з 22.12.2017 по 16.03.2018 (60 діб) в сумі 3600, 00 грн. Також, позивачем були надані посвідчення про відрядження разом з талоном (а.с. 46), у яких вказаний термін відрядження 60 днів - з 22.12.2017 по 16.03.2017.

Відповідно до Наказу ГУ НП в Сумській області № 189 о/с від 12.04.2018 (а.с. 13) ОСОБА_1 був звільнений зі служби в поліції за власним бажанням. Оскільки станом на день звільнення, відшкодування витрат на відрядження отримано не було, позивач звернувся до відповідача з вимогою їх сплатити.

Листом № 637/04/29/П-125-2018 від 18.05.2018 (а.с. 14) ГУ НП в Сумській області повідомило про те, що строк перебування поліцейського у відрядженні не може перевищувати 60 календарних днів, що звіт про використання коштів на суму 3600,00 грн. прийнятий до обліку УФЗБО ГУНП, а також те, що здійснення платежів по незахищених статтях видатків призупинене внаслідок безспірного списання коштів згідно з наказом Господарського суду Сумської області.

В червні 2018 року відшкодування витрат на відрядження в сумі 3600,00 грн. було сплачено відповідачем згідно з платіжним дорученням № 2173 (а.с. 38) та реєстром перерахувань на особисті вклади за червень 2018 року (а.с. 39-44).

В той же час, не погодившись з бездіяльністю відповідача щодо невідшкодування витрат на відрядження, позивач звернувся до суду першої інстанції із вищевказаними позовними вимогами.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції дійшов до висновку про їх обґрунтованість.

Колегія суддів погоджується із загальним висновком суду першої інстанції щодо обґрунтованості заявлених позовних вимог, з огляду на наступне.

Як було правильно зазначено судом першої інстанції, особливості направлення у службові відрядження поліцейських територіальних (відокремлених) підрозділів (управлінь, відділів, відділень поліції) у межах України визначаються Інструкцією про службові відрядження поліцейських у межах України, затвердженою Наказом Міністерства внутрішніх справ України № 672 від 02.08.2017, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 22.08.2017 за № 1042/30910 (далі - Інструкція).

Пунктом 2 розділу І вказаної Інструкції встановлено, що службовим відрядженням вважається поїздка поліцейського за наказом, підписаним керівником органу поліції або особою, яка виконує його обов'язки, його першим заступником або заступниками відповідно до їх компетенції, на певний строк до іншого населеного пункту для виконання службового завдання поза місцем його постійної служби.

Згідно з пунктами 2, 3 розділу ІІ Інструкції, строк перебування поліцейського у відрядженні визначається керівником, але не може перевищувати 30 календарних днів з урахуванням часу перебування в дорозі, за винятком випадків, передбачених постановою Кабінету Міністрів України № 98 від 02.02.2011 та випадків, передбачених пунктом 6 цього розділу.

З дозволу керівника органу поліції або особи, яка виконує його обов'язки, ураховується затримка у відрядженні з причин, що не залежать від відрядженого поліцейського, за наявності підтвердних документів. При цьому загальний строк відрядження не може перевищувати 60 календарних днів.

Поліцейським, направленим у службові відрядження, за кожний день перебування у відрядженні в межах вказаних строків виплачуються добові в розмірах, установлених Кабінетом Міністрів України. Аналогічна норма міститься і в пункті 14 розділу ІІІ Інструкції, який визначає, що розміри добових витрат та гранична сума витрат на найм житлового приміщення за добу встановлюються додатком 1 до Постанови Кабінету Міністрів України № 98 від 02.02.2011, а саме - 60 гривень.

Відповідно до пунктів 1, 10 розділу ІІІ Інструкції про службові відрядження поліцейських у межах України поліцейському, який направляється у службове відрядження, видається посвідчення про відрядження з талоном посвідчення про відрядження та карткою автоматизованої інформаційної системи "Відрядження", які оформлюються відрядженою особою. Виїзд поліцейського у службове відрядження без посвідчення про відрядження не дозволяється.

Фактичний час перебування в службовому відрядженні визначається за наявними відмітками в посвідченні про відрядження, засвідченими підписами керівників та печаткою органів (підрозділів) поліції, куди відряджений поліцейський, а також за місцем проходження служби. Відмітки в посвідченні про відрядження засвідчуються печаткою.

Системний аналіз вказаних норм, дає підстави для висновків, що максимальний термін відрядження поліцейського не може перевищувати 60 календарних днів. За кожний день перебування у відрядженні, поліцейському виплачуються добові у розмірі 60 гривень. При цьому, право поліцейського на отримання добових за кожний день перебування у відрядженні не може залежати від терміну такого відрядження.

Тобто, на переконання суду, приписи пункту 3 розділу ІІ Інструкції про службові відрядження поліцейських у межах України, які обмежують право поліцейського на отримання добових максимальним строком перебування у відрядженні, не можуть застосовуватись у випадках перебування поліцейського у відрядженні понад цей строк, так само, як і не можуть позбавляти останнього права на отримання добових у такому випадку, оскільки, визначаючи максимальний термін можливого перебування поліцейського у відрядженні, законодавство не надає право поліцейському самостійно, без відповідного рішення керівника, повернутися з відрядження та не встановлює жодної компенсаційної виплати за перебування у відрядженні понад максимальний термін.

На підставі цього, судом першої інстанції зроблений висновок. що ОСОБА_1 перебував у відрядженні 85 календарних днів, а саме: з 22.12.2017 р. по 16.03.2018 р. (а.с. 10, 33-34, 37), у зв'язку з чим, розмір добових, які мали бути сплачені ГУ НП в Сумській області позивачу, складає 85 х 60,00 грн. = 5100,00 грн., а фактично відповідачем було сплачено лише 3600,00 грн. (а.с. 38-44). Тобто, недоплаченими залишаються витрати на відрядження в сумі 5100,00 - 3600,00 = 1500,00 грн.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що при вирішенні спірних правовідносин судом першої інстанції не було враховано наступних обставин.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

У разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку (частина перша статті 117 КЗпП України).

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в статті 117 КЗпП України відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який ухвалює рішення по суті спору.

Установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, або в разі його відсутності в цей день наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а в разі не проведення його до розгляду справи по день ухвалення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не позбавляє його відповідальності.

У разі не проведення розрахунку у зв'язку з виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню в повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу.

При частковому задоволенні позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку працівник мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи.

Отже, суд може зменшити розмір середнього заробітку, що має сплатити роботодавець працівникові за час затримки виплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 КЗпП України, за таких умов: наявність спору між працівником та роботодавцем з приводу розміру належних до виплати працівникові сум за трудовим договором на день звільнення; виникнення спору між роботодавцем та працівником після того, як належні до виплати працівникові суми за трудовим договором у зв'язку з його звільненням повинні бути сплачені роботодавцем; прийняття судом рішення щодо часткового задоволення вимог працівника про виплату належних йому при звільненні сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу.

Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_1 07.05.2018 р. звернувся до відповідача з проханням сплатити витрати на відрядження у сумі 5100,00 грн., але листом № 637/04/29/П-125-2018 від 18.05.2018 (а.с. 14) ГУ НП в Сумській області повідомило про те, що строк перебування поліцейського у відрядженні не може перевищувати 60 календарних днів, що звіт про використання коштів на суму 3600,00 грн. прийнятий до обліку УФЗБО ГУНП, а також те, що здійснення платежів по незахищених статтях видатків призупинене внаслідок безспірного списання коштів згідно з наказом Господарського суду Сумської області.

Сума витрат на відрядження у розмірі 3600,00 грн. виплачена позивачу 14.06.2018 р.

З наведеного вбачається, що вимога про розрахунок пред'явлена працівником 07.05.2018 р., а не оспорювана відповідачем сума виплачена ОСОБА_1 14.06.2018 р., що свідчить про те, що відповідач зобов'язаний виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, а саме з 07.05.2018 р. по 14.06.2018 р.

Середній заробіток працівника згідно з ч. 1 ст. 27 Закону України "Про оплату праці" визначається за правилами, закріпленими у Порядку обчислення середньої заробітної плати, затв. постановою КМ України № 100 від 08.02.1995 р.

Із пункту 5 цього Порядку вбачається, що основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є розрахована згідно з абзацом першим пункту 8 цього Порядку середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника.

Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абз.1, 2 п.8 вказаного Порядку).

Згідно наданої відповідачем довідки від 23.04.2019 р., розмір середньоденної заробітної плати ОСОБА_1 за лютий-березень 2018 року складала 344,14 грн. Кількість днів затримки за період з 07.05.2018 р. по 14.06.2018 р. складає 37 днів, у зв'язку з чим, на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за весь час затримки виплати відшкодування витрат на відрядження (в частині, що не оспорювалася відповідачем) 12733,18 грн. (37 днів х 344,14 грн.).

Що стосується стягнення середнього заробітку за весь час затримки виплати відшкодування витрат на відрядження (в частині, що оспорювалася відповідачем, а саме 1500,00 грн.), колегія суддів зазначає, що в цьому випадку суд повинен визначити розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку працівник мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи.

Судовим розглядом встановлено, що частка спірної суми в межах цих правовідносин, з урахуванням того, що сума 3600,00 грн. із заявлених позивачем до виплати 5100,00 грн. була йому виплачена, становила 3,4 (5100,00 грн./1500,00 грн.).

Зазначена частка спірної суми не виплачувала позивачу за період з 15.06.2018 р. по 11.10.2018 р. (день ухвалення судом першої інстанції свого рішення), що свідчить про те, що час затримки розрахунку складає 118 днів, а розмір середнього заробітку за весь час затримки виплати відшкодування витрат на відрядження складає 40608,52 грн. В той же час, з урахуванням частки (3,4) оспорюваної суми, колегія суддів дійшла до висновку, що на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за весь час затримки виплати відшкодування витрат на відрядження у розмірі 11943,68 грн. (40608,52 грн./3,4).

Таким чином, загальна сума середнього заробітку за весь час затримки виплати відшкодування витрат на відрядження у цій справі складає 24676,86 грн. (12733,18 грн. + 11943,68 грн.).

Судом першої інстанції не було враховано вищенаведених обставин, що призвело до частково неправильного вирішення справи, а тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині стягнення з Головного управління Національної поліції України в Сумській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримка виплати відшкодування витрат на відрядження, починаючи з 13.04.2018 р. по день фактичного розрахунку, з прийняттям в цій частині нової постанови про стягнення з Головного управління Національної поліції України в Сумській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки виплати відшкодування витрат на відрядження у розмірі 24675,86 грн., з відрахуванням належного розміру податків та зборів.

В іншій частині рішення суду першої інстанції прийняте з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому колегія суддів не виявила підстав для його скасування.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 317, 321, 322, 325, 326, 327 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції України в Сумській області задовольнити частково.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 11.10.2018 року по справі № 818/2333/18 скасувати в частині стягнення з Головного управління Національної поліції України в Сумській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримка виплати відшкодування витрат на відрядження, починаючи з 13.04.2018 р. по день фактичного розрахунку.

В цій частині прийняти нову постанову, якою стягнути з Головного управління Національної поліції України в Сумській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки виплати відшкодування витрат на відрядження у розмірі 24675,86 грн., з відрахуванням належного розміру податків та зборів.

В іншій частині рішення Сумського окружного адміністративного суду від 11.10.2018 року по справі №818/2333/18 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя (підпис)Н.С. Бартош
Судді(підпис) (підпис) Л.В. Тацій З.Г. Подобайло

Повний текст постанови складено 08.05.2019 року