Справа № 1.380.2019.002335
Суддя: Крутько Олена Василівна
Дата ухвалення: 2019-05-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа №1.380.2019.002335
УХВАЛА

про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі

15 травня 2019 року

Суддя Львівського окружного адміністративного суду Крутько О.В. розглянувши матеріали позовної заяви Управління поліції охорони в Закарпатській області до ОСОБА_1 про стягнення витрат у зв’язку із проведенням навчання та грошового утримання за час навчання, -

В С Т А Н О В И В:

На розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Управління поліції охорони в Закарпатській області з вимогою стягнути з ОСОБА_1 на користь Управління поліції охорони в Закарпатській області 34633,10 грн в тому числі: 24537,20 грн. витрат у зв’язку з проведенням навчання та 10 095,90 грн. грошового утримання за час навчання.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 27.06.2017 року наказом Управління поліції охорони в Закарпатській області від 27.06.2017 №41 о/с ОСОБА_1 прийнято на службу в поліцію, поліцейським взводу охорони об’єктів та публічної безпеки. 27.06.2017 року між Управлінням поліції охорони в Закарпатській області Рівненським вищим професійним училищем Департаменту поліції охорони та відповідачем був укладений договір №15/116 про навчання поліцейського за кошти поліції охорони. Відповідно до умов п.1.1 договору позивач доручив Рівненському вищому професійному училищу Департаменту поліції охорони здійснити проходження відповідачем первинної професійної підготовки за професією 5169 «Охоронник» з кваліфікацією 3-го розряду у період з 26.06.2017 по 30.10.2017 року. Наказом Управління поліції охорони в Закарпатській області від 28.03.2019 №45 о/с відповідач з 28.03.2019 року був звільнений зі служби в поліції за п.6 (у зв’язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України) ч.1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію України». Відповідно до п.4.5 договору у разі звільнення зі служби в поліції протягом 3 (трьох) років після закінчення навчального закладу (проходження первинної професійної підготовки), відповідач зобов’язаний відшкодувати всі витрати понесені позивачем у зв’язку з проведенням навчання та виплатою відповідачу грошового утримання за час навчання. Відповідачем не погашена заборгованість пов’язана із утриманням у навчальному закладі. Тому позивач просить позов задовольнити, стягнути з відповідача витрати на навчання.

Вирішуючи питання про юрисдикцію цього спору, суд керується такими нормами права:

Частиною 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб’єктів владних повноважень.

Адміністративною справою відповідно до п.1 ч.1 ст.4 Кодексу адміністративного судочинства України є переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

Публічно правовий спір згідно з п.2 ч.1 ст.4 Кодексу адміністративного судочинства України - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв'язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов'язує надавати такі послуги виключно суб'єкта владних повноважень, і спір виник у зв'язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб'єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв'язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб'єкта владних повноважень або іншої особи.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, в спорах фізичних чи юридичних осіб із суб’єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження

Суб’єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб’єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Згідно з ст.124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Це означає, що право особи на звернення до суду не може бути обмеженим. Тобто, юрисдикція виникає там, де є спір про право. Предметом юрисдикції є суспільні відносини, які виникають у зв'язку з вирішенням спору. Поняття юрисдикції безпосередньо пов'язано з процесуальним законодавством.

Згідно з частиною 1 статті 19 Цивільного процесуального кодексу України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне (справи за позовами, що виникають із будь-яких правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства), по-друге, суб'єктний склад такого спору (однією зі сторін у спорі є, як правило, фізична особа).

Судом встановлено, що між Управлінням поліції охорони в Закарпатській області та ОСОБА_1 та Рівненським професійним училищем Департаменту поліції охорони укладено договір про навчання поліцейського за кошти поліції охорони №15/116 від 27.06.2017 року.

Відповідно до п.4.5 договору, у разі неприбуття за призначенням або відмову стати до роботи у підрозділі, відрахування з навчання або звільнення зі служби в поліції протягом 3 (трьох) років після закінчення Навчального закладу з будь-яких підстав, крім звільнення зі служби в поліції на підставі підпунктів 2, 4 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію», поліцейський відшкодовує підрозділу витрати, пов’язані з його навчанням та витрати, які здійснив підрозділ у зв’язку із виплатою йому грошового утримання за час навчання.

Наказом Управління поліції охорони в Закарпатській області від 28.03.2019 року №45 о/с відповідач з 28.03.2019 року був звільнений зі служби в поліції за п.6 (у зв’язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статусу Національної поліції України) ч.1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію».

Судом встановлено, що підставою звернення до суду стало не відшкодування ОСОБА_1, у зв’язку із звільненням зі служби в поліції, за відповідним наказом відповідача, витрат у зв’язку із проведенням навчання та грошового утримання за час навчання.

Суд звертає увагу, що згідно з наказом Управління поліції охорони в Закарпатській області від 28.03.2019 року №45 о/с (по особовому складу) ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції, тобто між сторонами припинені публічні правовідносини.

Таким чином, як вбачається з матеріалів справи, спірні правовідносини у даній справі виникли з приводу відшкодування витрат, пов’язаних з утриманням особи у навчальному закладі, підпорядкованому Департаменту поліції охорони, яке у даних правовідносинах не є суб’єктом владних повноважень, а тому не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства. За таких підстав зазначена категорія спору не належить до юрисдикції адміністративних судів, а має вирішуватися судами за правилами ЦПК України.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 12 жовтня 2016 року по справі 206/5454/15-ц, ухвалі Вищого адміністративного суду України від 23.02.2016 р. (справа №К/800/51802/15), постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.03.2018 р. у справі № 461/5577/15-ц (провадження № 14-18цс18) та постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 820/5761/15.

Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини (далі Суд) від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» (заяви №№ 29458/04, 29465/04) зазначено, що відповідно до прецедентної практики Суду, термін «встановленим законом» у статті 6 Конвенції спрямований на гарантування того, «що судова гілка влади у демократичному суспільстві не залежить від органів виконавчої влади, але керується законом, що приймається парламентом» (див. рішення у справі «Занд проти Австрії» (Zand v. Austria), заява № 7360/76). У країнах з кодифікованим правом організація судової системи також не може бути віддана на розсуд судових органів, хоча це не означає, що суди не мають певної свободи для тлумачення відповідного національного законодавства. Фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У своїх оцінках Суд дійшов висновку, що не може вважатися судом, «встановленим законом», національний суд, що не мав юрисдикції судити деяких заявників, керуючись практикою, яка не мала регулювання законом.

Тобто, суд, який розглянув справу, що не належить до його юрисдикції, не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні ч.1 ст.6 Конвенції.

Враховуючи вищевикладене, позов про відшкодування витрат на навчання відповідача у навчальному закладі Рівненському вищому професійному училищі Департаменту поліції охорони підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 170 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Відповідно до частини першої статті 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Згідно з частиною першою статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Частиною другою цієї статті визначено, що розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 7 Закону України “Про судовий збір” від 08.07.2011 року № 3674-VI сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі відмови у відкритті провадження у справі.

За подання цієї позовної заяви Управління поліції охорони в Закарпатській області сплатила судовий збір в сумі 1921 грн. згідно платіжного доручення № 1099 від 17.04.2019. З огляду на судове рішення про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі за позовною заявою Управління поліції охорони в Закарпатській області до ОСОБА_3 про стягнення витрат у зв’язку із проведенням навчання та грошового утримання за час навчання слід повернути позивачу.

Керуючись ст.ст.132, 170, 241, 243, 248, 256, 294, пп.15.5 п.15 розділу VII “Перехідні положення” КАС України, суддя –

У Х В А Л И В:

відмовити у відкритті провадження в адміністративній справі за позовною заявою Управління поліції охорони в Закарпатській області до ОСОБА_1 про стягнення витрат у зв’язку із проведенням навчання та грошового утримання за час навчання.

Повернути Управлінню поліції охорони в Закарпатській області (88000, м.Ужгород, вул.Ракоці, 13А, ) з Державного бюджету України судовий збір у сумі 1921 (одна тисяча дев’ятсот двадцять одна) гривня, сплаченого на підставі платіжного доручення № 1099 від 17.04.2019.

Роз’яснити позивачу, що розгляд цієї справи належить до юрисдикції місцевого загального суду в порядку цивільного судочинства; повторне звернення до адміністративного суду зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання. Ухвала може бути оскаржена до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги у п’ятнадцятиденний строк з дати складання ухвали.

Суддя Крутько О.В.