Справа № 456/4371/18
Суддя: Гула Л. В.
Дата ухвалення: 2019-04-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 456/4371/18
Провадження № 2-а/456/20/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2019 року місто Стрий

Стрийський міськрайонний суд Львівської області у складі:

головуючої судді Гули Л. В.

з участю секретаря Петренко Н.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Стрию справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у м. Львів, інспектора ВзОДДЗ батальйону 1 УПП у Львівській області ДПП Гирка Тараса Зіновійовича про визнання протиправною та скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до Управління патрульної поліції у м.Львів, інспектора ВзОДДЗ батальйону 1 УПП у Львівській області ДПП Гирка Тараса Зіновійовича про визнання протиправною та скасування постанови ВР № 118370 від 19.10.2018 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 425 грн.

В обгрунтування заявлених вимог позивач покликався на те, що постановою інспектора ВзОДДЗ батальйону І УПП у Львівській області ДПП Гирка Т.З. від 19.10.2018 серії ВР №118370 його притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 425 грн. за те, що він, начебто, 19.10.2018 о 01 год. 30 хв. на автодорозі Київ - Чоп 616 км+50 м керував транспортним засобом, в якому був неосвітлений достатньо задній номерний знак у темну пору доби, та не пред`явив посвідчення водія відповідної категорії на транспортний засіб та поліс ОСЦПВ на транспортний засіб, чим порушив п. 2.9 «в» та п. 2.1 «а, б, г» ПДР України. Вважає вказану постанову незаконною, необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню, а справа закриттю, оскільки в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, а оскаржувана постанова винесена без врахування всіх обставин справи та за відсутності належних доказів про вчинення ним правопорушення.

Так, зокрема, відповідно до п. 2.9. (в) ПДР України водієві забороняється керувати транспортним засобом з номерним знаком, що неосвітлений (у темну пору доби або в умовах недостатньої видимості) чи перевернутий, а також закритий іншими предметами чи забруднений, що не дає змоги чітко визначити символи номерного знака з відстані 20 м. Дотримуючись п. 2.3 ПДР України, перед виїздом він перевірив та забезпечив технічно справний стан транспортного засобу, тому фізично не міг виявити, за яких обставин у його автомобілі погас один плафон підсвічування номерного знаку під час керування ним. Окрім цього вважає, що відповідачем не представлено жодних доказів, які б вказували на те, що за таких обставин неможливо чітко визначити символи номерного знаку з відстані 20 м.

Щодо порушення ним п. 2.1 (а, б, г) ПДР України, то відповідно до Закону України «Про Національну поліцію» поліція може застосовувати такий превентивний захід, як перевірка документів особи. Однак право поліцейського на перевірку документів особи не є абсолютним, а залежить від наявності передбачених законом підстав, перелік яких є виключним та міститься в ст. 32 вказаного Закону. Окрім цього згідно із Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» контроль за наявністю договорів ОСЦПВ здійснюється поліцейським у двох випадках: при складанні протоколу про адміністративне правопорушення та оформленні матеріалів ДТП. Відтак вважає, що в інспектора поліції були відсутні законні підстави для перевірки посвідчення водія та страхового поліса, оскільки в його діях був відсутній склад адміністративного правопорушення.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 свої позовні вимоги підтримав, додатково пояснив, що повністю заперечує свою вину, оскільки Правил дорожнього руху він не порушував. Вказав, що 18.10.2018 близько 24 год. його дійсно зупинили працівники поліції на автодорозі Київ - Чоп та повідомили йому, що він порушив Правила дорожнього руху. Він надав інспектору поліції всі документи, які той вимагав, в тому числі, посвідчення водія та поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Проте останній склав спочатку оскаржувану постанову, а потім протокол про вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. Однак постановою Стрийського міськрайоннного суду Львівської області від 05.11.2018 справу про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпаП провадженням закрито у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення. Просив позов задовольнити, оскільки його вина у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП, не доведена, а прийняте рішення про притягнення його до адміністративної відповідальності є необґрунтованим.

Представник позивача адвокат Іванус М.І. у судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю. Зазначив, що його довіритель не порушував жодних правил дорожнього руху, у його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, а тому вважає вказану постанову протиправною та просить її скасувати. Також додатково повідомив, що працівники поліції відмовились надати на їх вимогу копію відеозапису з нагрудної камери відеореєстратора патрульних, на якому зафіксовано факт пред`явлення ОСОБА_1 на вимогу поліцейського всіх необхідних документів.

Представник відповідача Управління патрульної поліції у м. Львів та відповідач інспектор ВзОДДЗ батальйону І УПП у Львівській області області ДПП Гирка Т.З. в судове засідання не з`явились, хоча були належним чином повідомлені про час та місце слухання справи рекомендованими листами з повідомленням, про причини неявки суд не повідомили, відзиву на позов не надіслали.

Суд, заслухавши пояснення позивача та його представника, показання свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у сукупності, вважає, що позовна заява підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі і в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Із змісту ст. 5 КАС України вбачається, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Згідно зі ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданим заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше, як на підставі і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності.

Статтею 9 КУпАП визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Так, з постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ВР № 118370 встановлено, що 19.10.2018 близько 01:30 на автодорозі Київ-Чоп 676 км+50 м ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Fiat Fiorino», номерний знак НОМЕР_1 , в якому був неосвітлений достатньо задній номерний знак у темну пору доби, та не пред`явив посвідчення водія відповідної категорії на транспортний засіб та поліс ОСЦПВ на транспортний засіб, чим порушив п. 2.9 (в) та п. 2.1 (а, б, г) ПДР України, вчинивши правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 126 КУпАП. Від підпису та отримання копії постанови позивач ОСОБА_1 відмовився.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами у справі, суд виходить з наступного.

Згідно з п. 8 ч. 1 ст. 23 Закону України "Про Національну поліцію" поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Пунктом 11 частини 1 статті 23 цього Закону визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Порядок дорожнього руху на території України відповідно до Закону України "Про дорожній рух" встановлюють Правила дорожнього руху України (далі - ПДР України), затверджені постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 (із змінами та доповненнями).

Згідно зі ст. 14 Закону України "Про дорожній рух" учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Пунктом 1.9 ПДР України передбачено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до п. 2.9 «в» Правил дорожнього руху України, затверджених постановою КМ України від 10.10.2001 № 1306, водієві забороняється керувати транспортним засобом без номерного знаку або з номерним знаком, що не належить цьому засобу; не відповідає вимогам стандартів; закріплений не в установленому для цього місці; закритий іншими предметами чи забруднений, що не дає змоги чітко визначити символи номерного знака з відстані 20 м; неосвітлений (у темну пору доби або в умовах недостатньої видимості) чи перевернутий.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі порушення водієм Правил дорожнього руху. Перелік підстав, з яких поліцейський може здійснити перевірку документів особи, є виключним та міститься у п. 32 Закону України «про Національну поліцію». Так, згідно з п. 5 ч .1 ст. 32 вказаного Закону поліцейський має право вимагати в особи пред`явлення нею документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, у таких випадках, якщо особа перебуває в місці вчинення правопорушення або дорожньо-транспортної пригоди, іншої надзвичайної події.

Частиною 2 ст. 16 Закону України «Про дорожній рух» передбачено, що водій зобов`язаний: мати при собі та на вимогу поліцейського пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів;

Також водій зобов`язаний перевірити перед вирушенням у дорогу технічний стан транспортного засобу та стежити за ним у дорозі.

Відповідно до ч. 2 ст. 21 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» контроль за наявністю договорів обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється відповідними підрозділами Національної поліції при складанні протоколів щодо порушень Правил дорожнього руху та оформленні матеріалів дорожньо-транспортних пригод.

При використанні транспортного засобу в дорожньому русі особа, яка керує ним, зобов`язана мати при собі страховий поліс (сертифікат). Страховий поліс пред`являється посадовим особам органів, визначених у пункті 21.2 цієї статті, на їх вимогу.

Відповідальність за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП, настає в разі керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), та тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до ст. 222 цього Кодексу органи Національної поліції розглядають справи, зокрема, про порушення правил дорожнього руху, в тому числі, за ст.122 КУпАП.

Відповідно до п. 10 розділу ІІІ затвердження Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України №1395 від 07.11.2015, поліцейський оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ст. 283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі, що й було зроблено відповідачем.

Однак, в свою чергу, інспектором ВзОДДЗ батальйону І УПП у Львівській області ДПП Гирка Т.З. в спірній постанові не наведено обґрунтованих доводів порушення Лапчук Н.С. Правил дорожнього руху, не представлені такі докази і в судове засідання.

Згідно зі ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків.

Згідно зі ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. При цьому належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Так, допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_2 показав, що 18.10.2018 близько 00 год. йому зателефонував ОСОБА_1 та повідомив, що його зупинили працівники патрульної поліції,з якими виникла конфліктна ситуація. Коли він приїхав на місце зупинки автомобіля позивача, то побачив, що всі прилади транспортного засобу були у справному стані, номерний знак був освітлений. На вимогу працівників поліції ОСОБА_1 надав всі необхідні документи, у тому числі, страховий поліс, що було зафіксовано на відеозаписі, який проводився працівниками поліції.

Свідок ОСОБА_3 у судовому засіданні показав, що 18.10.2018 їхав разом з ОСОБА_1 в автомобілі, який був зупинений працівниками поліції близько 00 год. на 616 км автодороги Київ-Чоп. На першу вимогу працівників поліції ОСОБА_1 пред`явив посвідчення водія та страховий поліс. Інспектор поліції Гирка Т.З. повідомив, що за допомогою його нагрудної камери здійснюється відеозапис. Жодного порушення ПДР ОСОБА_1 не вчиняв.

Суд надає віри показанням свідків, оскільки такі є послідовними, логічними та відповідають фактичним обставинам справи, доповнюють пояснення самого позивача, а тому в суду немає підстав ставити такі під сумнів.

Окрім цього судом встановлено, що інспектором поліції Гирка Т.З. 19.10.2018 відносно позивача ОСОБА_1 було складено протокол серії БД № 1266158 про вчинення останнім адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. Однак відповідно до постанови Стрийського міськрайоннного суду Львівської області від 05.11.2018, яка набрала законної сили 16.11.2018, справу про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст.130 КУпаП провадженням закрито у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

В силу ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Однак згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Окрім того, суд бере до уваги п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», відповідно до якого зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим ст.ст. 238 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Проте, незважаючи на невизнання своєї вини ОСОБА_1 під час складання відносно нього оскаржуваної постанови, інспектором поліції не наведено жодних доказів на підтвердження вчиненого останнім правопорушення, зокрема, фото-відео фіксації правопорушення, показання свідків чи інше. Також всупереч ст. 40 Закону України «Про поліцію» та Наказу Департаменту патрульної поліції від 03.02.2016 № 100 «Про затвердження Інструкції про порядок зберігання, видачі, приймання, використання нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) працівниками патрульної поліції та доступу до відеозаписів з них» відповідачем не долучено відеозапису з нагрудного відеореєстратора.

Отже, оскаржувана постанова ґрунтується виключно на даних з постанови про накладення адміністративного стягнення, дійсність яких заперечується позивачем та спростовується показаннями свідків. Інших доказів, які б відповідно до ст. 251 КУпАП свідчили про наявність в діях позивача ознак адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП, відповідачем не надано та в процесі провадження адміністративної справи не здобуто. За таких обставин відповідач у справі не довів правомірність свого рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

Крім цього, при накладенні адміністративного стягнення на скаржника в межах санкції ч.1 ст. 126 КУпАП в постанові не відображені обставини та дані, які згідно з ч. 2 ст. 33 КУпАП підлягають врахуванню.

Згідно зі ст. 245 КУпАП одними із завдань провадження адміністративної справи закон визначає такі, як своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом. З вищенаведеного вбачається, що при провадженні справи не були дотримані такі завдання як всебічність, повнота і об`єктивність з`ясування обставин справи.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 293 КпАП України орган (посадова особа) при розгляді скарги на постанову по справі про адміністративне правопорушення перевіряє законність і обґрунтованість винесеної постанови та скасовує постанову і закриває справу.

Враховуючи вищенаведене та аналізуючи всі зібрані по справі докази в їх сукупності, враховуючи те, що в судовому засіданні жодним чином не доведена вина ОСОБА_1 у вчиненому адміністративному правопорушенні, суд дійшов висновку, що оскаржувану постанову серії ВР №118370 від 19.10.2018 про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП та накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 425 гривень слід скасувати та закрити справу про адміністративне правопорушення.

Статтею 286 КАС України визначено особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності.

Частиною 3 ст. 286 КАС України передбачено повноваження суду за наслідками розгляду справ з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 286 КАС України місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, щоб стягнення не було посилено.

Відтак вимоги щодо визнання оскаржуваної постанови незаконною задоволенню не підлягають, оскільки ефективним способом захисту є заявлені позивачем вимоги щодо скасування постанови серії ВР № 118730 від 19.10.2018 та закриття провадження у справі, що відповідає положенням ч. 3 ст. 286 КАС України.

Відповідно до ч. 4 ст. 288 КУпАП позивач є звільненим від сплати судового збору, у зв`язку з чим судові витрати слід віднести за рахунок держави.

Керуючись ст.ст. 77, 242-244, 246, 286, 295 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Скасувати постанову інспектора ВзОДДЗ батальйону 1 УПП у Львівській області ДПП Гирка Тараса Зіновійовича по справі про адміністративне правопорушення серії ВР № 118370 від 19.10.2018 про визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП, та накладення стягнення у виді штрафу в сумі 425 гривень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

В решті адміністративного позову відмовити.

Судові витрати віднести за рахунок держави.

Рішення може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено судом 03.05.2019.

Суддя Л.В.Гула