Справа № 200/131/19-а
Суддя: Грищенко Є.І.
Дата ухвалення: 2019-04-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 квітня 2019 р. Справа№200/131/19-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Грищенка Є.І., при секретарі судового засідання Воліковій О.О., за участю представників позивача ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , представника відповідача Бажан О.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до Головного управління Держпраці у Донецькій області про визнання протиправною та скасування постанови від 14.12.2018 р. № ДЦ 1988/1343/АВ/ТД-ФС,

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_3 (далі - позивач) звернулась до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Держпраці у Донецькій області (далі - відповідач) про визнання протиправною та скасування постанови від 14 грудня 2018 року № ДЦ1988/1343/АВ/ТД-ФС.

В обґрунтування позову зазначено, що на підставі акту інспекційного відвідування постановою Головного управління Держпраці у Донецькій області було накладено на позивача штраф у сумі 335 070 грн. Позивач вважає постанову протиправною та такою, що підлягає скасуванню з огляду на те, що інспекційне відвідування було призначено з порушенням чинного законодавства України, інспекторами було порушено порядок здійснення державних перевірок з нагляду за додержанням законодавства про працю,заступником начальника Головного управління Держпраці у Донецькій області був недотриманий порядок накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, а також спірне рішення не відповідає критерію пропорційності, а саме штраф у сумі 335070 грн. є занадто великим відносно доходів позивача.

Зазначає, що місто Слов'янськ, в якому позивач здійснює підприємницьку діяльність, відноситься до переліку населених пунктів, на яких здійснювалась антитерористична операція, а тому у відповідності до ст. 3 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» тимчасово забороняється проведення планових та позапланових перевірок суб'єктів господарювання, що здійснюють діяльність у зоні проведення антитерористичної операції. Окрім того направлення на проведення інспекційного відвідування не містило підстав для його проведення.

По-друге, інспекторами Держпраці був порушений порядок інспекційного відвідування оскільки останні не проінформували суб'єкта господарювання з його правами під час здійснення державного нагляду, надали копію направлення проведення інспекційного відвідування на другий день відвідування чим позбавили позивача права не допустити інспекторів праці до проведення інспекційного відвідування, в порушення п. 20 Постанови № 295 не склали акт інспекційного відвідування в останній день такого відвідування.

По-третє, інспектори праці за результатами інспекційного відвідування не склали припису про усунення виявлених порушень законодавства про працю, а отже на об'єкті господарювання відсутні такі порушення. Крім того, оскільки інспекційне відвідування 21 листопада 2018 року було зупинено для надання документів, інспектори не могли виявити не оформлення трудових відносин з працівниками ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6.

Також позивач зазначає, що працівниками Держпраці був порушений порядок накладення штрафу, оскільки справу про накладення штрафу було розглянуто у відсутність представника суб'єкта господарювання, не було з'ясовано питання щодо повідомлення належним чином сторону про дату, час та місце розгляду справи про накладення штрафу.

Ухвалою суду від 08 січня 2019 року відкрито провадження у справі та призначено її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судових засідань та повідомлення (виклику) учасників справи.

Ухвалою суду від 18 січня 2019 року призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання у справі.

23 січня 2019 року на електрону адресу суду надійшов відзив на позовну заяву в якому відповідач повністю заперечував проти задоволення позовних вимог. Свою позицію представник відповідача обґрунтував тим, що Головним управлінням Держпраці у Донецькій області було в повному обсязі дотримано вимоги порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення. Відповідач наголошує на тому, що позивач помилково застосовує до спірних правовідносин положення Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», оскільки норми цього закону не поширюються на відносини щодо здійснення нагляду за додержання контролю законодавства про працю.

Зазначає, що інспекційне відвідування не віднесено до ані платних ані позапланових перевірок суб'єктів господарювання, а отже посилання позивача на положення Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» є безпідставними. Окрім того, на час початку проведення інспекційного відвідування, з працівниками ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 не були оформленні трудові відносини.

28 січня 2019 року на адресу суду надійшла відповідь на відзив в якій позивач повністю не погоджувався із доводами, вкладеними у відзиві на позовну заяву, наголошував на тому що відзив на позовну заяву було подано без додержання вимог до відзиву, встановлений Кодексом адміністративного судочинства України.

01 лютого 2019 року на електрону адресу суду надійшло заперечення на відповідь на відзив. Представник відповідача не погоджував із доводами позивача, які викладені у відповіді на відзив.

Ухвалою суду від 26 березня 2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті.

25 квітня 2019 року у судовому засіданні представник позивача позов підтримав у повному обсязі, наполягав на його задоволенні.

Представник відповідача заперечував проти задоволення позовних вимог, надав пояснення аналогічні тим, що викладені у відзиві на позовну заяву.

Дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступне.

Позивач, ОСОБА_3 , є фізичною особою-підприємцем, РНОКПП: НОМЕР_1 .

Відповідно до направлення Головного управління Держпраці у Донецькій області від 20 листопада 2018 року № 959/04-4/15-14-12 для проведення інспекційного відвідування, дотримання вимог законодавства про працю та загальнообов'язкове державне соціальне страхування та зайнятість населення на адресу кафе «Шинок» були направлені посадові особи для здійснення такого відвідування з 21 листопада 2018 року відповідно до режиму роботи кафе тривалістю два робочі дні.

Згідно з вимогою Головного управління Держпраці у Донецькій області від 21 листопада 2018 року у зв'язку з відсутністю необхідних документів, строк проведення інспекційного відвідування зупинено на два дні та зобов'язано ФОП ОСОБА_3 у строк до 23 листопада 2018 року надати необхідні документи.

За результатами проведення інспекційного відвідування Головним управлінням Держпраці у Донецькій області 23 листопада 2018 року було складено акт № ДЦ 1988/1343/АВ відповідно до якого було виявлено наступні порушення ч.1 ст. 21 КЗпП, ч.ч. 1,3 ст. 24 КЗпП, Постанова Кабінету Міністрів України № 413, а саме на час початку проведення інспекційного відвідування працівники ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 були допущені до роботи без укладення трудового договору та повідомлення фіскальний орган про прийняття працівника на роботу.

За результатами розгляду наданих позивачем заперечень до акту інспекційного відвідування, Головне управління Держпраці у Донецькій області листом від 04.12.2018 р. № 04.4-13-6/34 повідомило, що надані заперечення не спростовують порушення вимог законодавства про працю, щодо належного оформлення трудових відносин.

Відповідачем у відповідності до вимог Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 509, на адресу позивача направлено повідомлення про розгляд справи про накладення штрафу, за результатам якої Управлінням до ФОП ОСОБА_3 постановою № ДЦ/1988/1343/АВ/ТД-ФС від 14 грудня 2018 року було накладено штраф у розмірі 335070 грн.

Вказана постанова була оскаржена позивачем в судовому порядку.

Відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Державна служба України з питань праці (Держпраці) відповідно до Положення, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 №96, є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, і який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності, на випадок безробіття (далі - загальнообов'язкове державне соціальне страхування) в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.

Відповідно до пп.1 п.3 Положення про Державну службу України з питань праці (далі - Положення № 96), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2015 року № 96, Державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, і який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності, на випадок безробіття (далі - загальнообов'язкове державне соціальне страхування) в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.

Пунктом 7 Положення встановлено, що Держпраці здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Процедура здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю юридичними особами (включаючи їх структурні та відокремлені підрозділи, які не є юридичними особами) та фізичними особами, які використовують найману працю, визначена в Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 26 квітня 2017 року № 295 "Деякі питання реалізації статті 259 Кодексу законів про працю України та статті 34 Закону України " Про місцеве самоврядування в Україні" (далі за текстом - Порядок № 295).

Відповідно до п.2 Порядку №295, державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснюється у формі проведення інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань інспекторами праці: Держпраці та її територіальних органів; виконавчих органів міських рад міст обласного значення та сільських, селищних, міських рад об'єднаних територіальних громад (з питань своєчасної та у повному обсязі оплати праці, додержання мінімальних гарантій в оплаті праці, оформлення трудових відносин).

Відповідно до пп.5 п.4 Положення Управління Держпраці здійснює державний нагляд (контроль) за дотриманням законодавства про працю юридичними особами, у тому числі їх структурними та відокремленими підрозділами, які не є юридичними особами, та фізичними особами, які використовують найману працю.

Відповідно до пп.5 п.6 Положення Управління Держпраці для виконання покладених на нього завдань має право проводити безперешкодно відповідно до вимог закону без попереднього повідомлення в будь-яку робочу годину доби перевірки виробничих, службових, адміністративних приміщень та об'єктів виробництва фізичних та юридичних осіб, які використовують найману працю та працю фізичних осіб, експлуатують машини, механізми, устаткування підвищеної небезпеки, та у разі виявлення фіксувати факти порушення законодавства, нагляд та контроль за дотриманням якого віднесено до повноважень Управління Держпраці.

Згідно п. 8 Порядку №295 про проведення інспекційного відвідування інспектор праці повідомляє об'єкту відвідування або уповноваженій ним посадовій особі.

Про проведення інспекційного відвідування з питань виявлення неоформлених трудових відносин інспектор праці повідомляє об'єкту відвідування або уповноваженій ним посадовій особі, якщо тільки він не вважатиме, що таке повідомлення може завдати шкоди інспекційному відвідуванню.

Так судом встановлено, що Направленням від 20.11.2018 р. № 959/04.4/15-14-12 Головне управління Держпраці у Донецькій області повідомило ФОП ОСОБА_3 про проведення інспекційного відвідування тривалістю два дні з 21 листопада 2018 року, підставою для якого слугував наказ Головного управління Держпраці у Донецькій області № 1478 від 20 листопада 2018 року.

Суд зазначає, що вказане повідомлення містить достатньо інформації щодо підстав та меж проведення інспекційного відвідування.

Відповідно до п.11 Порядку №295 інспектори праці за наявності службового посвідчення безперешкодно, без попереднього повідомлення мають право:

1) під час проведення інспекційних відвідувань з питань виявлення неоформлених трудових відносин за наявності підстав, визначених пунктом 5 цього Порядку, самостійно і в будь-яку годину доби з урахуванням вимог законодавства про охорону праці проходити до будь-яких виробничих, службових, адміністративних приміщень об'єкта відвідування, в яких використовується наймана праця;

2) ознайомлюватися з будь-якими книгами, реєстрами та документами, ведення яких передбачено законодавством про працю, що містять інформацію/відомості з питань, які є предметом інспекційного відвідування, невиїзного інспектування, з метою перевірки їх відповідності нормам законодавства та отримувати завірені об'єктом відвідування їх копії або витяги;

3) наодинці або у присутності свідків ставити керівнику та/або працівникам об'єкта відвідування запитання, що стосуються законодавства про працю, отримувати із зазначених питань усні та/або письмові пояснення;

4) за наявності ознак кримінального правопорушення та/або створення загрози безпеці інспектора праці залучати працівників правоохоронних органів;

5) на надання робочого місця з можливістю ведення конфіденційної розмови з працівниками щодо предмета інспекційного відвідування;

6) фіксувати проведення інспекційного відвідування з питань виявлення неоформлених трудових відносин засобами аудіо-, фото- та відеотехніки;

7) отримувати від державних органів інформацію, необхідну для проведення інспекційного відвідування, невиїзного інспектування.

Відповідно до п.12 Порядку №295 вимога інспектора праці про надання об'єктом відвідування для ознайомлення документів та/або їх копій чи витягів з документів, пояснень, доступу до приміщень, організації робочого місця, внесена в межах повноважень, є обов'язковою для виконання.

Згідно п.14 Порядку №295, під час проведення інспекційного відвідування об'єкт відвідування має право:

1) перевіряти в інспектора праці наявність службового посвідчення;

2) не допускати до проведення інспекційного відвідування у разі: відсутності службового посвідчення; якщо на офіційному веб-сайті Держпраці відсутні рішення Мінсоцполітики про форми службового посвідчення інспектора праці, акта, довідки, припису, вимоги, перелік питань, що підлягають інспектуванню; якщо строк проведення інспекційного відвідування перевищує строки, визначені пунктом 10 цього Порядку;

3) подавати в письмовій формі свої пояснення, зауваження про усунення порушень до акта або припису;

4) вимагати від інспектора праці внесення запису про проведення інспекційного відвідування до відповідного журналу перевірок об'єкта відвідування (за його наявності) перед наданням акта для підпису керівником об'єкта відвідування або його уповноваженим представником;

5) перед підписанням акта бути поінформованим про свої права та обов'язки;

6) вимагати від інспектора праці додержання вимог законодавства;

7) вимагати нерозголошення інформації, що становить комерційну таємницю або є конфіденційною інформацією об'єкта відвідування;

8) оскаржувати в установленому законом порядку неправомірні дії інспектора праці;

9) отримувати консультативну допомогу від інспектора праці з метою запобігання порушенням під час проведення інспекційних відвідувань, невиїзних інспектувань.

Пунктами 19, 20 Порядку №295 визначено, що за результатами інспекційного відвідування або невиїзного інспектування складаються акт і у разі виявлення порушень законодавства про працю - припис про їх усунення. Акт складається в останній день інспекційного відвідування або невиїзного інспектування у двох примірниках, які підписуються інспектором праці, що його проводив, та керівником об'єкта відвідування або його уповноваженим представником.

Позивач у позовні заяві посилається на порушення з боку відповідача вказаного порядку, з огляду на те, що акт інспекційного відвідування був складений не в останній день інспекційного відвідування, а 23 листопада 2018 року та надісланий позивачу лише 26 листопада 2018 року, однак з огляду на те, що вимогою контролюючого органу від 21 листопада 2018 року інспекційне відвідування було зупинено на два дні для надання ФОП ОСОБА_3 необхідних документів, суд не вбачає порушення з боку відповідача щодо проведення перевірки понад 2 робочих дні.

Питання щодо повноважень головних державних інспекторів Управління Держпраці у ході здійснення заходів державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю частково визначені ратифікованими Україною Конвенціями МОП №81 1947 року про інспекцію праці у промисловості й торгівлі (Закон України від 08.09.2004 №1985-ІV) та № 129 1969 року про інспекцію праці в сільському господарстві.

Свою позицію щодо необхідності неухильно виконувати взяті на себе міжнародні зобов'язання Україна (у доповнення до Законів України про ратифікацію) підтверджує у статті 291 Угоди про асоціацію між Україною, з однієї сторони, та Європейським Союзом, Європейським співтовариством з атомної енергії і їхніми державами - членами, з іншої сторони, статті 13.5 Угоди про вільну торгівлю між Україною та Канадою.

Відповідно до статті 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Відповідно до ч.1 ст.15 Закону України „Про міжнародні договори" чинні міжнародні договори України підлягають сумлінному дотриманню Україною відповідно до норм міжнародного права.

Для держав-членів МОП конвенції Міжнародної організації праці є обов'язковими у разі їх ратифікації.

Відповідно до вимог статті 19 Закону України "Про міжнародні договори" чинні міжнародні договори України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства і застосовуються у порядку, передбаченому для норм національного законодавства.

Відповідно до ст.8-1 КЗпП якщо міжнародним договором або міжнародною угодою, в яких бере участь Україна, встановлено інші правила, ніж ті, що їх містить законодавство України про працю, то застосовуються правила міжнародного договору або міжнародної угоди.

Відповідно до ч.2 ст.3 КАС України якщо міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, передбачено інші правила, ніж встановлені цим Кодексом, застосовуються правила міжнародного договору.

Так, враховуючи ст.ст.15,19 Закону України „Про міжнародні договори України", необхідно зазначити, що частиною національного законодавства є статті 12 та 16 Конвенції № 81, якими передбачено, що інспекції на підприємствах проводяться так часто і так ретельно, як це необхідно для забезпечення ефективного застосування відповідних правових норм.

При цьому, інспектори праці, забезпечені відповідними документами, що засвідчують їхні повноваження, мають право:

а) безперешкодно, без попереднього повідомлення і в будь-яку годину доби проходити на будь-яке підприємство, яке підлягає інспекції;

б) проходити у денний час до будь-яких приміщень, які вони мають достатні підстави вважати такими, що підлягають інспекції;

с) здійснювати будь-який огляд, перевірку чи розслідування, які вони можуть вважати необхідними для того, щоб переконатися у тому, що правові норми суворо дотримуються, і зокрема: І) наодинці або в присутності свідків допитувати роботодавця або персонал підприємства з будь-яких питань, які стосуються застосування правових норм; II) вимагати надання будь-яких книг, реєстрів або інших документів, ведення яких приписано національним законодавством з питань умов праці, з метою перевірки їхньої відповідності правовим нормам, і знімати копії з таких документів або робити з них витяги;

Відповідно до ст. 3 Конвенції №81: " 1.Завданнями системи інспекції праці є: а) забезпечення застосування правових норм у галузі умов праці та охорони працівників лід час їхньої роботи, як наприклад, норм щодо тривалості робочого дня, заробітної плати, безпеки праці, охорони здоров'я і добробуту, використання праці дітей і підлітків та з інших подібних питань, у тій мірі, в якій інспектори праці повинні забезпечувати застосування таких норм".

Статтею 18 Конвенції МОП № 81 зазначено, що національним законодавством передбачаються та ефективно застосовуються відповідні санкції за порушення законодавчих положень, застосування яких підлягає контролю з боку інспекторів праці, та за протидію інспекторам праці під час здійснення їхніх обов'язків.

Відповідно до ст.21 КЗпП України, трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Працівник має право реалізувати свої здібності до продуктивної і творчої праці шляхом укладення трудового договору на одному або одночасно на декількох підприємствах, в установах, організаціях, якщо інше не передбачене законодавством, колективним договором або угодою сторін.

Згідно з ст.24 КЗпП України, трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов'язковим: 1) при організованому наборі працівників; 2) при укладенні трудового договору про роботу в районах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров'я; 3) при укладенні контракту; 4) у випадках, коли працівник наполягає на укладенні трудового договору у письмовій формі; 5) при укладенні трудового договору з неповнолітнім (стаття 187 цього Кодексу); 6) при укладенні трудового договору з фізичною особою; 7) в інших випадках, передбачених законодавством України.

Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Особі, запрошеній на роботу в порядку переведення з іншого підприємства, установи, організації за погодженням між керівниками підприємств, установ, організацій, не може бути відмовлено в укладенні трудового договору. Забороняється укладення трудового договору з громадянином, якому за медичним висновком запропонована робота протипоказана за станом здоров'я.

У відповідності до приписів ст. 29 КЗпП України до початку роботи за укладеним трудовим договором власник або уповноважений ним орган зобов'язаний:

1) роз'яснити працівникові його права і обов'язки та проінформувати під розписку про умови праці, наявність на робочому місці, де він буде працювати, небезпечних і шкідливих виробничих факторів, які ще не усунуто, та можливі наслідки їх впливу на здоров'я, його права на пільги і компенсації за роботу в таких умовах відповідно до чинного законодавства і колективного договору;

2) ознайомити працівника з правилами внутрішнього трудового розпорядку та колективним договором;

3) визначити працівникові робоче місце, забезпечити його необхідними для роботи засобами;

4) проінструктувати працівника з техніки безпеки, виробничої санітарії, гігієни праці і протипожежної охорони.

Згідно ст.265 КЗпП України, юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі, зокрема, фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування та податків - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.

Спірною обставиною по справі є факт допуску позивачем до роботи працівників ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 до роботи без укладання трудового договору (контракту), оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного соціального внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Для всебічного з'ясування всіх обставин по справі судом допитано гр. ОСОБА_6 та ОСОБА_5 У відповідності до приписів КАС України, вони склали присяги свідків та попереджені про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання і відмову від давання показань за статтями 384, 385 Кримінального кодексу України. Свідкам роз'яснено приписи ст. 63 Конституції України про те, що особа не несе відповідальності за відмову давати показання або пояснення щодо себе, членів сім'ї чи близьких родичів, коло яких визначається законом. Про вказані обставини зазначеними особами складено розписки.

Свідок ОСОБА_5 пояснила, що працює в кафе «Шинок» згідно трудового договору від 20 листопада 2018 року на посаді адміністратора з 21 листопада 2018 року. На час проведення перевірки не приступила до виконання своїх обов'язків оскільки не мала інформації щодо підтвердження податковим органом прийняття відповідних документів. Пояснила, що причиною зазначення інспекторам Держпраці невірного імені було нервове хвилювання.

Свідок ОСОБА_6 пояснила, що працює в кафе «Шинок» на посаді офіціанта з 21 листопада 2018 року згідно трудового договору від 20 листопада 2018 року, однак на час проведення перевірки ще не приступила до виконання своїх обов'язків.

Відповідно до положень ч.1 та 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Обґрунтовуючи правомірність прийнятої постанови про застосування штрафу відповідач виходив з правомірності висновків акту перевірки щодо допуску позивачем працівників до роботи без належного оформлення трудового договору. В судовому засіданні представник відповідача пояснив суду, що відповідні висновки в акті перевірки були зроблені інспекторами на підставі особистих пояснень ОСОБА_5 , яка надала недостовірні дані про себе та надала письмове пояснення як ОСОБА_7 та засобами фіксації перевірки, згідно яких офіціант ОСОБА_6 працевлаштована та має запис у трудовій книжці, проте згідно наказу від 20.11.2018 р. № 2122 про прийняття на стажування та трудового договору, остання прийнята на посаду офіціанта з 21.11.2018 р. Також матеріалами відео фіксації за якими були зроблені висновки в акті перевірки, ОСОБА_4 прийшов на роботу на підробіток.

Позивач в свою чергу вважає, що такі висновки є необґрунтованими, оскільки на його думку вказані пояснення носять суперечливий характер та не можуть виступати доказами вчинення порушення, за яке на нього було накладено штраф.

Позивач вказує, що з ОСОБА_6 20 листопада 2018 року було укладено трудовий договір (стажування) № 2122 на період з 20 листопада 2018 року до 30 листопада 2018 року та з 01 грудня 2018 року укладено трудовий договір № 2122 безстроково. З 20 листопада 2018 року з ОСОБА_5 було укладено трудовий договір № 2111 та 22 листопада 2018 року з ОСОБА_4 також було укладено трудовий договір.

Відповідно до наданих Головним управлінням ДФС у Донецькій області даних, повідомлення про прийняття на роботу ОСОБА_5 та ОСОБА_6 надано ФОП ОСОБА_3 21 листопада 2018 року о 17 год. 25 хв. за № 21483 та 23 листопада 2018 року о 12 год. 54 хв. за № 31545 надано повідомлення про прийняття на роботу ОСОБА_4 .

Відповідно до приписів Порядку № 413 повідомлення про прийняття працівника на роботу подається власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом (особою) чи фізичною особою до територіальних органів Державної фіскальної служби за місцем обліку їх як платника єдиного внеску, за формою згідно з додатком, до початку роботи працівника за укладеним трудовим договором одним із таких способів: 1) засобами електронного зв'язку з використанням електронного цифрового підпису відповідальних осіб відповідно до вимог законодавства у сфері електронного документообігу та електронного підпису; 2) на паперових носіях разом з копією в електронній формі; 3) на паперових носіях, якщо трудові договори укладено не більше ніж із п'ятьма особами.

Відповідно до листа Міністерства соціальної політики України від 10.08.2015 року № 1038/13/84-15 до початку роботи працівника інформація про його зарахування має бути подана до Державної фіскальної служби або її територіальних органів.

Повідомлення Державної фіскальної служби про прийняття працівника на роботу є частиною укладання трудового договору, яке складається із виданого наказу та повідомлення Державної фіскальної служби та її територіальних органів. Таким чином, таке повідомлення потрібно здійснити до початку роботи працівника за укладеним трудовим договором.

Отже, з наведених норм чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини вбачається, що повідомлення Державної фіскальної служби про прийняття працівника на роботу є частиною укладання трудового договору, яке потрібно здійснити до початку роботи працівника за укладеним трудовим договором.

Надані суду позивачем трудові договори не спростовують факту, що на час початку проведення відповідачем інспектування вказані трудові договори ще не були зареєстровані в центральному органі виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного соціального внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу.

Разом з цим, суд зазначає наступне.

Механізм накладення на суб'єктів господарювання та роботодавців штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, передбачених частиною другою статті 265 Кодексу законів про працю України та частинами другою - сьомою статті 53 Закону України «Про зайнятість населення» регулюється Порядком накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2013 р. № 509.

Згідно п. 3 Порядку уповноважена посадова особа не пізніше ніж через 10 днів з дати складення акту приймає рішення щодо розгляду справи про накладення штрафу (далі - справа).

Справа розглядається у п'ятнадцятиденний строк з дня прийняття рішення про її розгляд (п. 4 Порядку).

За правилами п. 6 Порядку про розгляд справи уповноважені посадові особи письмово повідомляють суб'єктів господарювання та роботодавців не пізніше ніж за п'ять днів до дати розгляду рекомендованим листом чи телеграмою, телефаксом, телефонограмою або шляхом вручення повідомлення їх представникам, про що на копії повідомлення, яка залишається в уповноваженої посадової особи, що надіслала таке повідомлення, робиться відповідна позначка, засвідчена підписом такого представника.

Справа розглядається за участю представника суб'єкта господарювання або роботодавця, щодо якого її порушено. Справу може бути розглянуто без участі такого представника у разі, коли його поінформовано відповідно до пункту 6 цього Порядку і від нього не надійшло обґрунтоване клопотання про відкладення її розгляду (п. 7 Порядку № 509).

Пунктом 8 Порядку № 509 встановлено, що за результатами розгляду справи уповноважена посадова особа на підставі акту, зазначеного в пункті 3 цього Порядку, складає постанову про накладення штрафу.

Судом встановлено та не заперечується відповідачем, що повідомлення про розгляд справи про накладення штрафу на ФОП ОСОБА_3 було направлено 04 грудня 2018 року, проте отримано позивачем 18 грудня 2018 року, а отже в порушення вимог вищевказаного Порядку, позивача не було належним чином повідомлено про дату розгляду справи про накладення штрафу, тобто за три дні до ухвалення спірного рішення, отже позивач був позбавлений права на участь у розгляді справи.

За таких обставин ФОП Куп'янську у порушення вимог п. 6 Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, було позбавлено права бути присутнім під час розгляду справи про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та надавати пояснення і документи.

Суд зазначає, що не повідомлення про розгляд справи з відомостями про дату його початку та місце проведення, є грубим порушенням вимог Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення.

Отже, невиконання відповідачем вимог п. 6 Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення є порушенням процедури притягнення позивача до відповідальності, що в свою чергу призводить до визнання постанови від 14 грудня 2018 року № ДЦ1988/1343/АВ/ТД-ФС протиправною та такою, що підлягає скасуванню.

Щодо мораторію на проведення ГУ Держпраці у Донецькій області перевірок в зоні АТО, відповідно до ст. 3 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02.09.2014 № 1669 (надалі закон №1669)

Статтею 3 закону № 1669 встановлено, що органам і посадовим особам, уповноваженим законами здійснювати державний нагляд (контроль) у сфері господарської діяльності, у період та на території проведення антитерористичної операції тимчасово забороняється проведення планових та позапланових перевірок суб'єктів господарювання, що здійснюють діяльність у зоні проведення антитерористичної операції, крім позапланових перевірок суб'єктів господарювання, що відповідно до затверджених Кабінетом Міністрів України критеріїв оцінки ступеня ризику від провадження господарської діяльності віднесені до суб'єктів господарювання з високим ступенем ризику.

Відповідно до абз 1, 2, 4 ст. 2 Закону України Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності від 05.04.2007 № 877 дія цього Закону поширюється на відносини, пов'язані зі здійсненням державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Дія цього Закону не поширюється на відносини, що виникають під час здійснення заходів валютного контролю, митного контролю на кордоні, державного експортного контролю, контролю за дотриманням бюджетного законодавства, банківського нагляду, державного контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції, державного нагляду (контролю) в галузі телебачення і радіомовлення.

Заходи контролю здійснюються органами Державної фіскальної служби (крім митного контролю на кордоні), державного нагляду за дотриманням вимог ядерної та радіаційної безпеки (крім здійснення державного нагляду за провадженням діяльності з джерелами іонізуючого випромінювання, діяльність з використання яких не підлягає ліцензуванню), державного архітектурно-будівельного контролю (нагляду), державного нагляду у сфері господарської діяльності з надання фінансових послуг (крім діяльності з переказу коштів, фінансових послуг з ринку цінних паперів, похідних цінних паперів (деривативів) та ринку банківських послуг), державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами, зокрема державного нагляду (контролю) в галузі цивільної авіації - з урахуванням особливостей, встановлених Повітряним кодексом України, нормативно-правовими актами, прийнятими на його виконання (Авіаційними правилами України), та міжнародними договорами у сфері цивільної авіації.

Законом України «Про тимчасові особливості здійснення заходів державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» від 03.11.2016 № 1728 передбачено наступне.

Стаття 1. У цьому Законі терміни "державний нагляд (контроль)", "заходи державного нагляду (контролю)", "органи державного нагляду (контролю)" вживаються у значеннях, наведених уЗаконі України"Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності".

Стаття 2. Встановити до 31 грудня 2018 року мораторій на проведення органами державного нагляду (контролю) планових заходів із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Стаття 3. До 31 грудня 2018 року позапланові заходи державного нагляду (контролю) здійснюються органами державного нагляду (контролю):

1) з підстави, передбаченої частиною другою цієї статті (за погодженням центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну регуляторну політику, політику з питань нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, ліцензування та дозвільної системи у сфері господарської діяльності та дерегуляції господарської діяльності (далі - Державна регуляторна служба);

2) за письмовою заявою суб'єкта господарювання до відповідного органу державного нагляду (контролю) про здійснення заходу державного нагляду (контролю) за його бажанням;

3) за рішенням суду;

4) у разі настання аварії, смерті потерпілого внаслідок нещасного випадку, що було пов'язано з діяльністю суб'єкта господарювання;

5) у разі настання події, що має значний негативний вплив відповідно до критеріїв, затверджених Кабінетом Міністрів України, на права, законні інтереси, життя та здоровя людини, захист навколишнього природного середовища та забезпечення безпеки держави;

6) для перевірки виконання суб'єктом господарювання приписів, розпоряджень або інших розпорядчих документів щодо усунення порушень вимог законодавства, виданих за результатами проведення попереднього заходу органом державного нагляду (контролю).

Стаття 6. Дія цього Закону не поширюється на відносини, що виникають під час проведення заходів нагляду (контролю) органами, перелік яких встановлюється Кабінетом Міністрів України.

23.02.2018 набрала чинності постанова Кабінету Міністрів України від 18.12.2017 №1104, якою затверджено Перелік органів державного нагляду (контролю), на які не поширюється дія Закону України «Про тимчасові особливості здійснення заходів державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», до якого включено зокрема:

- держпраці та її територіальні органи;

- виконавчі органи міських рад міст обласного значення та сільських, селищних, міських рад об'єднаних територіальних громад (в частині заходів із здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю).

Тобто, вбачається, що на всі органи державного контролю, які включені до цього Переліку, мораторій на проведення заходів державного контролю не поширюється до кінця 2018 року.

Крім того, фактично відповідачем було проведено інспекційне відвідування, а не перевірку як зазначив позивач. Процедуру здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю юридичними особами (включаючи їх структурні та відокремлені підрозділи, які не є юридичними особами) та фізичними особами, які використовують найману працю визначає Порядок здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 26.04.2017 № 295 (далі - Порядок № 295).

Пунктом 2 Порядку № 295 передбачено, що державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснюється у формі проведення інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань інспекторами праці, зокрема, Держпраці та її територіальних органів.

Згідно з підпунктами п.5 Порядку №295, інспекційні відвідування проводяться: за зверненням працівника про порушення стосовно нього законодавства про працю; за зверненням фізичної особи, стосовно якої порушено правила оформлення трудових відносин; за рішенням керівника органу контролю про проведення інспекційних відвідувань з питань виявлення неоформлених трудових відносин, прийнятим за результатами аналізу інформації, отриманої із засобів масової інформації, інших джерел, доступ до яких не обмежений законодавством, та джерел, зазначених у підпунктах 1, 2, 4-7 цього пункту; за рішенням суду, повідомленням правоохоронних органів про порушення законодавства про працю; за повідомленням посадових осіб органів державного нагляду (контролю), про виявлені в ході виконання ними контрольних повноважень ознак порушення законодавства про працю та інше.

Отже, враховуючи вищенаведене, суд вважає необґрунтованими посилання позивача на наявність мораторію на проведення перевірок ГУ Держпраці у Донецькій області в зоні АТО.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

У практиці ЄСПЛ напрацьовано три головні критерії, які слід оцінювати на предмет відповідності втручання в право особи на мирне володіння своїм майном принципу правомірного втручання, сумісного з гарантіями ст. 1 Першого протоколу, а саме: (а) чи є втручання законним; (б) чи переслідує воно «суспільний інтерес»; (в) чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям ЄСПЛ констатує порушення державою ст. 1 Першого протоколу, якщо хоча б одного критерію не буде додержано.

Дотримання принципу «пропорційності» передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, все одно буде розглядатися як порушення ст. 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано розумної пропорційності між втручанням у право особи та інтересами суспільства. Ужиті державою заходи мають бути ефективними з точки зору розв'язання проблеми суспільства, і водночас пропорційними щодо прав приватних осіб.

Оцінюючи пропорційність, слід визначити, чи можливо досягти легітимної мети за допомогою заходів, які були б менш обтяжливими для прав і свобод заінтересованої особи, оскільки обмеження не повинні бути надмірними або такими, що є більшими, ніж необхідно для реалізації поставленої мети.

Принцип «пропорційності», закріплений як загальний принцип у Договорі про заснування ЄС, вимагає співрозмірного обмеження прав і свобод людини для досягнення публічних цілей - органи влади, зокрема, не можуть покладати на громадян зобов'язання, що перевищують межі необхідності, які випливають із публічного інтересу, для досягнення цілей, які прагнуть досягнути за допомогою застосовуваної міри (або дій владних органів).

Таким чином, спірне рішення не відповідає критерію пропорційності, а саме штраф у сумі 335 070 грн. є занадто великим відносно доходів Позивача та легітимної мети Держави.

Крім того, судова практика ЄСПЛ розглядає принцип «пропорційності» як невід'ємну складову та інструмент верховенства права, зокрема й у питаннях захисту права власності.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративній суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто у урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч. 1ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до вимог статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Тобто, ці норми одночасно покладають обов'язок на сторін доводити суду обґрунтованість своїх тверджень або заперечень.

Отже відповідачем не надано доказів, які б спростовували докази та доводи позивача.

З огляду на зазначене та беручи до уваги достатній і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що викладені у позовній заяві доводи позивача є обґрунтованими, а його вимоги такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1ст. 11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати підлягають відшкодуванню.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 32, 139, 243 - 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до Головного управління Держпраці у Донецькій області про визнання протиправною та скасування постанови від 14.12.2018 р. № ДЦ 1988/1343/АВ/ТД-ФС - задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати постанову Головного управління Держпраці у Донецькій області від 14 грудня 2018 року № ДЦ 1988/1343/АВ/ТД-ФС.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держпраці у Донецькій області () на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) судовий збір у розмірі 3 350 (три тисячі триста п'ятдесят) гривень 70 копійок.

Вступну та резолютивну частини рішення прийнято, складено та підписано в нарадчій кімнаті 25 квітня 2019 року.

Повний текст рішення складено 03 травня 2019 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Апеляційна скарга згідно положень статті 297 КАС України подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Донецький окружний адміністративний суд.

Суддя Грищенко Є.І.