Справа № 560/4304/18
Суддя: Франовська К.С.
Дата ухвалення: 2019-05-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 560/4304/18

Головуючий у 1-й інстанції: Шевчук О.П.

Суддя-доповідач: Франовська К.С.

08 травня 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Франовської К.С.

суддів: Кузьменко Л.В. Шидловського В.Б.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Хмельницькій області на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 14 лютого 2019 року (час ухвалення рішення та дата складання повного тексту рішення суду першої інстанції - не зазначено, місце ухвалення рішення - м.Хмельницький) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління Державної фіскальної служби у Хмельницькій області про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2018 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом про визнання протиправною бездіяльності Головного управління ДФС у Хмельницькій області у неповерненні йому безпідставно сплачених на рахунок НОМЕР_1 ДПІ у м. Хмельницькому коштів в оплату єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період 2017 року та січень-вересень 2018 року в сумі 16338 грн. та зобов'язання Головного управління ДФС у Хмельницькій області повернути помилково сплачені кошти , визнання протиправним та скасувати рішення Головного управління ДФС у Хмельницькій області від 29 жовтня 2018 року № /3513 про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску.

Позов мотивований тим, що з січня 2017 року по жовтень 2018 року ОСОБА_2 не займався адвокатською діяльністю та не отримував від вказаної діяльності доходи, оскільки в цей період працював на посаді завідувача кафедри трудового, земельною та господарського права Хмельницького університету управління та права, та взагалі не був внесений до Єдиного реєстру адвокатів України, а відтак, не міг здійснювати чи зупиняти адвокатську діяльність.

Рішенням суду від 14 лютого 2019 року адміністративний позов задоволено. Постановлено :

- визнати протиправною відмову Головного управління ДФС у Хмельницькій області від 11.12.2018 №32880/10/22-01-58-06 щодо неповернення ОСОБА_2 сплачених коштів у сумі 16338,00 грн на рахунок НОМЕР_1 ДПІ у м. Хмельницькому по єдиному внеску за 2017-2018 рр.;

-зобов'язати Головне управління ДФС у Хмельницькій області повернути ОСОБА_2 помилково сплачені кошти згідно квитанції від 25.10.2018 у сумі 16338,00 грн на рахунок НОМЕР_1 ДПІ у м. Хмельницькому по єдиному внеску за 2017-2018 рр.;

-визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління ДФС у Хмельницькій області від 29 жовтня 2018 року № /3513 про застосування до ОСОБА_2 штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску.

-стягнути на користь ОСОБА_2 судовий збір в сумі 1409 грн., 60 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Хмельницькій області.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій порушується питання скасувати рішення суду першої інстанції з підстав його невідповідності вимогам матеріального права, та прийняття нового рішення про відмову у позові. Зокрема, скаржник вказує на те, що у відповідності до Порядку обліку платників податків і зборів, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 09.12.2011 №1588 підтвердженням припинення незалежної професійної діяльності є відомості відповідного реєстру, до якого вноситься інформація про державну реєстрацію такої діяльності щодо припинення або зупинення або зміни організаційної форми відповідної діяльності з незалежної на іншу. Оскільки адвокатська діяльність позивача зупинена не була, він зобов'язаний сплачувати єдиний внесок.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач, вказує на безпідставність їх доводів, рішення суду першої інстанції вважає законним, обґрунтованим, просить залишити його без змін.

Оскільки апеляційна скарга подана на рішення суду першої інстанції, яке ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), відповідно до ч. 1 ст.311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) розгляд справи проводиться без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами.

Згідно ч.1 та ч. 2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги.

Суд встановив, що позивач є адвокатом, право на заняття адвокатською діяльністю підтверджується свідоцтвом №276 від 02.09.2002 р.

З 25.10.2001 позивач працює на посаді завідувача кафедри трудового, земельною та господарського права Хмельницького університету управління та права. Такі відомості підтверджуються випискою з трудової книжки позивача серії НОМЕР_2, а також довідкою Хмельницького університету управління та права від 26.11.2018 №150.

Адвокатська діяльність позивача на підставі заяви у відповідності до вимог п. 1 ч. 1 ст. 31 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" не зупинялась.

Маючи намір відновити свою адвокатську діяльність з жовтня 2018 року, позивач зареєструвався у Єдиному реєстрі адвокатів України і звернувся до відповідача для оформлення книги обліку доходів та витрат. Позивачу було повідомлено про необхідність сплатити недоїмки по єдиному внеску за період з січня 2017 року по вересень 2018 року у розмірі 16338,00 грн.

Позивач 25.10.2018 сплатив кошти на рахунок Державної податкової інспекції у розмірі 16338,00 грн., що підтверджується квитанцією від 25.10.2018 .

В подальшому, 29.11.2018 позивач звернувся до Головного управління ДФС у Хмельницькій області з заявою про повернення безпідставно сплачених коштів за єдиний внесок 2017-2018 рр., однак 12.12.2018 отримав відповідь Головного управління ДФС у Хмельницькій області від 11.12.2018 №32880/10/22-01-58-06 на вказану заяву, якою позивачу відмовлено в поверненні коштів, оскільки особи, які провадять незалежну професійну діяльність не звільняються від сплати єдиного внеску.

Рішенням Головного управління ДФС у Хмельницькій області від 29.10.2018 №/3513 про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску, позивача зобов'язано сплатити 5370,72 грн. штрафу за період з 20 квітня по 25 жовтня 2018 року.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням а також відмовою у поверненні коштів за єдиний внесок за 2017-2018 рік, позивач звернувся до суду за захистом своїх порушених прав.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що отримання особою адвокатського свідоцтва у встановленому законодавством порядку не є підставою для взяття такої особи на облік у контролюючих органах як особи, яка здійснює незалежну професійну діяльність. Такий обов'язок виникає у разі наміру адвоката здійснювати в подальшому адвокатську діяльність індивідуально. Отже, оскільки в період з січня 2017 року по вересень 2018 року позивач не був внесений до Єдиного реєстру адвокатів України, він не міг здійснювати адвокатську діяльність.

Оскільки роботодавець (Хмельницький університет управління та права) щомісячно сплачував єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за найманого працівника ОСОБА_2 в розмірі 22% від суми нарахованої йому заробітної плати, що склало в сумі 58463 грн. 99 коп. за період з 01.01.2017 по 30.09.2018, і це підтверджується довідкою Хмельницького університету управління та права від 26 листопада 2018 року № 150, а доходів від адвокатської діяльності у 2017-2018 році не отримував, що підтверджується податковою декларацією про майновий стан за 2017 рік, - позивач в цей період не був самостійним платником єдиного внеску відповідно п. 5 ч. 1 ст. 4 Закону №2464-VI.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначає Закон України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010 №2464-VI (надалі - Закон №2464-VI).

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 1 Закону №2464-VI, застрахована особа - фізична особа, яка відповідно до законодавства підлягає загальнообов'язковому державному соціальному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачується чи сплачувався у встановленому законом порядку єдиний внесок.

Пунктом 2 частини першої статті 1 Закону №2464-VI, встановлено, що єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування - це консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов'язкового державного соціального страхування в обов'язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Пунктом 5 частини 1 статті 4 Закону №2464-VI, платниками єдиного внеску є особи, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 4 Закону №2464-VI, платниками єдиного внеску є роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Згідно частини першої та другої статті 12 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" №2464-VI від 08.07.2010, завданнями центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, є забезпечення адміністрування єдиного внеску шляхом його збору, ведення обліку надходжень від його сплати та здійснення контролю за сплатою єдиного внеску. Центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, відповідно до покладених на нього завдань, зокрема, здійснює контроль за додержанням законодавства про збір та ведення обліку єдиного внеску, правильністю нарахування, обчислення, повнотою і своєчасністю сплати єдиного внеску.

Законом України від 06 грудня 2016 року № 1774-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» внесено зміни до Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» № 2464-VІ від 08 липня 2010 року, які набули чинності з 01 січня 2017 року, зокрема щодо нарахування та сплати єдиного внеску фізичними особами-підприємцями, у тому числі тими, які обрали спрощену систему оподаткування, та особами, які провадять незалежну професійну діяльність.

Так, відповідно до пункту 5 частини 1 статті 4 Закону № 2464-VІ платниками єдиного внеску є особи, які провадять незалежну професійну діяльність, у тому числі адвокатську.

У статті 7 означеного Закону № 2464-VІ (абз. 1, 2 п. 2 ч. 1) зазначено, що для осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, єдиний внесок нараховується на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному році або окремому місяці звітного року, такий платник зобов'язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Згідно пп.14.1.226. п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України, самозайнята особа - це платник податку, який є фізичною особою - підприємцем або провадить незалежну професійну діяльність за умови, що така особа не є працівником в межах такої підприємницької чи незалежної професійної діяльності. В свою чергу, незалежна професійна діяльність - це участь фізичної особи у науковій, літературній, артистичній, художній, освітній або викладацькій діяльності, діяльність лікарів, приватних нотаріусів, приватних виконавців, адвокатів, арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), аудиторів, бухгалтерів, оцінщиків, інженерів чи архітекторів, особи, зайнятої релігійною (місіонерською) діяльністю, іншою подібною діяльністю за умови, що така особа не є працівником або фізичною особою - підприємцем та використовує найману працю не більш як чотирьох фізичних осіб.

Аналізуючи норми пп.14.1.226. п.14.1 ст.14 ПК України та статей 4, 7 Закону №2464-VI суд вважає, що особа, яка провадить незалежну професійну діяльність, зокрема адвокатську, вважається самозайнятою особою і платником єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування лише при умові, що така особа не є найманим працівником в межах такої незалежної професійної діяльності і що вона отримує дохід саме від такої незалежної професійної діяльності.

Відповідно до статті 13 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" від 05.07.2012 № 5076-VI (далі - Закон № 5076-VI) адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, є самозайнятою особою. Адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, може відкривати рахунки в банках, мати печатку, штампи, бланки (у тому числі ордера) із зазначенням свого прізвища, імені та по батькові, номера і дати видачі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю.

В силу вимог п. 1 частини першої ст. 31 вказаного Закону, право на заняття адвокатською діяльністю зупиняється у разі подання адвокатом заяви про зупинення адвокатської діяльності.

При цьому, право на заняття адвокатською діяльністю зупиняється: з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої цієї статті, - з дня подання раді адвокатів регіону за адресою робочого місця адвоката відповідної заяви адвоката (п. 1 частина третя ст.31 Закону № 5076-VI).

За правилами частин п'ятої та шостої вказаної статті протягом строку зупинення права на заняття адвокатською діяльністю адвокат не має права її здійснювати. Такий адвокат також не може брати участь у роботі органів адвокатського самоврядування, крім випадків, коли таке право зупинено у зв'язку з призначенням особи на посаду до органу державної влади з'їздом адвокатів України. Відомості про зупинення права на заняття адвокатською діяльністю вносяться до Єдиного реєстру адвокатів України.

Отже, правовим наслідком зупинення права на заняття адвокатською діяльністю є неможливість заняття адвокатською діяльністю на певний строк, у той час як наслідком припинення права на заняття адвокатською діяльністю є неможливість її подальшого здійснення взагалі, у зв'язку з чим анулюється свідоцтво на заняття адвокатською діяльністю.

Таким чином, законодавець розрізняє зупинення та припинення права на заняття адвокатською діяльністю.

Тобто, поняття "зупинення" та "припинення" адвокатської діяльності мають різну юридичну природу, та, відповідно, не є тотожними, з огляду на різний процедурний характер та особливості застосування.

Вказане узгоджується з висновком, викладеним Верховним Судом у постанові від 05.11.2018 (справа №820/1538/17).

Отже, обов'язок сплати ЄСВ не виникає у адвоката, який не здійснює адвокатську діяльність, а відповідно і не отримує доходу, у випадку:

- припинення адвокатської діяльності, якщо адвокат не має наміру надалі здійснювати адвокатську діяльність (у порядку, передбаченому статтею 32 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»);

- зняття з обліку платника податків в якості самозайнятої особи та платника єдиного соціального внеску (у порядку, передбаченому ПКУ, Наказом Мінфіну «Про порядок обліку платників податків і зборів» № 1588 від 09.12.2011 р. (у редакції Наказу Міністерства фінансів України від 22.04.2014 № 462) з наступними змінами, Наказом Мінфіну «Про порядок обліку платників єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» № 1162 від 24.11.2014 р., з наступними змінами).

Відповідно до частини 4 статті 4 Закону № 2464-VІ з 01 січня 2017 року фізичні особи-підприємці, які обрали спрощену систему оподаткування, та фізичні особи-підприємці, які перебувають на загальній системі оподаткування, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони є пенсіонерами за віком або інвалідами та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу.

Виходячи із змісту частини 4 статті 4 Закону № 2464-VІ дані пільги не застосовуються до осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, у тому числі адвокатську.

З матеріалів справи вбачається, що згідно витягу з Єдиного реєстру адвокатів України, право на зайняття адвокатською діяльністю ОСОБА_2 за п. 1 частини першої ст. 31 Закону № 5076-VI зупинено не було. Відповідно, позивач не був позбавлений всіх визначених законом підстав для здійснення адвокатської діяльності, що свідчить про наявність обов'язку сплати єдиного внеску у нього як самозайнятої особи в розумінні законодавства про зайнятість населення.

Таким чином судом першої інстанції помилково зроблено висновок, що оскільки з січня 2017 по жовтень 2018 року позивач не здійснював адвокатської діяльності та не отримував доходу від такої діяльності, то він звільняється від сплати єдиного внеску, так як позивачем не було вчинено дій відповідно до Закону № 5076-VI щодо зупинення адвокатської діяльності.

Такий обов'язок не залежить від сплати за позивача єдиного внеску роботодавцем

Підсумовуючи викладене, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, неповно з'ясував обставини справи та неправильно застосував норми матеріального права. Тому рішення суду першої інстанції слід скасувати та у задоволенні позову відмовити.

Відповідно до ст. 317 КАС України суд апеляційної інстанції скасовує судове рішення та ухвалює нове, коли має місце неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність таких обставин, невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи чи питання.

Зважаючи на викладене, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції ґрунтуються на неповному дослідженні обставин справи, в той час як доводи апеляційної скарги спростовують позицію суду, викладену в оскаржуваному судовому рішенні, підтверджують допущення судом першої інстанції порушення норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям нового судового рішення про відмову ОСОБА_2 у позові.

Одночасно слід зазначити, що в контексті положень п.6 ч.6 ст.12 КАС України дана справа відноситься до категорій справ незначної складності, а тому відповідно до п.2 ч.5 ст.328 цього Кодексу судове рішення за результатами її розгляду судом апеляційної інстанції в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Хмельницькій області задовольнити.

Рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 14 лютого 2019 року скасувати, ухвалити нове, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 до Головного управління Державної фіскальної служби України про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити певні дії - відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий Франовська К.С.

Судді Кузьменко Л.В. Шидловський В.Б.