Справа № 440/1189/19
Суддя: І.С. Шевяков
Дата ухвалення: 2019-05-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2019 року м. ПолтаваСправа № 440/1189/19

Полтавський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Шевякова І.С. розглянув у письмовому провадженні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Вольф Тетяни Леонідівни про визнання протиправною та скасування постанови,

В С Т А Н О В И В:

01 квітня 2019 року ОСОБА_1 (надалі також - позивач, ОСОБА_1 ) звернулась до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Вольф Тетяни Леонідівни (надалі також - відповідач, приватний виконавець) про визнання протиправною та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження № 58522348 від 04.03.2019, відкритого з примусового виконання виконавчого напису № 1916, виданого 23.01.2019 приватним нотаріусом КМНО Хара Н.С.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 02 травня 2019 року позовну заяву після залишення її без руху прийнято до розгляду, відкрито провадження в справі, вирішено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що у відповідача, як суб`єкта незалежної професійної діяльності, діяльність якого поширюється на м. Київ, були відсутні правові підстави для прийняття до виконання виконавчого документа та відкриття виконавчого провадження щодо стягнення коштів з фізичної особи-боржника, яка проживає у м.Полтаві Полтавської області. У зв`язку із зазначеними обставинами оскаржувана постанова, на думку позивача, підлягає скасуванню.

10 травня 2019 року відповідачем засобами електронного зв`язку надіслано копію матеріалів виконавчого провадження, а також відзив на позов /а.с. 30-32/, у якому відповідач заперечував проти задоволення позовних вимог, посилаючись на правомірність своїх дій щодо прийняття виконавчого документа до виконання та відкриття виконавчого провадження на його підставі. Зокрема, відповідачем зазначено, що в даному випадку порушення Закону України "Про виконавче провадження" відсутнє, оскільки майно боржника (грошові кошти) перебуває у м. Києві на картковому рахунку, відкритому в ПАТ "Перший Український Міжнародний Банк" (м. Київ), а відповідно до статті 24 Закону України "Про виконавче провадження" приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника. Грошові кошти на рахунку позивача (боржника), відкритому у банківській установі, що знаходиться у м.Київ, приватний виконавець вважав майном боржника.

11 травня 2019 року від представника позивача надійшла відповідь на відзив, у якій вказано, що у приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Вольф Т.Л. станом на день відкриття виконавчого провадження не було жодного належного доказу наявності грошових коштів, належних ОСОБА_1 , на вказаному рахунку № НОМЕР_1 /а.с. 125-127/.

Представником позивача до суду подано заяву про розгляд справи в порядку письмового провадження, в якій, крім іншого, вказано про підтримання позовних вимог в повному обсязі /а.с. 125-127/.

Відповідач у судове засідання не з`явився, про час, дату та місце судового засідання попереджений належним чином. Клопотань про відкладення судового засідання не надсилав, про причини неявки не повідомляв.

Згідно з частиною дев`ятою статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Відповідно до частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Враховуючи, що в судове засідання належним чином повідомлені учасники справи не з`явилися та відсутні потреби заслухати свідка чи експерта, суд вирішив розглянути справу у письмовому провадженні.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі факти та відповідні до них правовідносини.

Судом встановлено, що постановою Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Вольф Т.Л. від 04 березня 2019 року відкрито виконавче провадження № 58522348 /а.с. 97/.

Зі змісту вказаної постанови встановлено, що в провадженні відповідача перебуває виконавче провадження № 58522348 щодо примусового виконання виконавчого напису №1916 від 23 січня 2019 року, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Н.С., про стягнення з позивача на користь ПАТ "Перший Український Міжнародний Банк" заборгованості в розмірі 38 743 грн 52 коп.

Позивач, не погодившись з постановою про відкриття провадження, звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає про таке.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначено Законом України "Про виконавче провадження".

Пункт 1 частини другої статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" передбачає, що виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до статті 5 Закону України "Про виконавче провадження", примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Згідно частини першої статті 27 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" фізичні або юридичні особи мають право вільного вибору приватного виконавця з числа тих, відомості про яких внесено до Єдиного реєстру приватних виконавців України, з урахуванням суми стягнення та місця виконання рішення, визначеного Законом України "Про виконавче провадження".

За правилами частин першої та другої статті 24 Закону України "Про виконавче провадження" виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції, належить стягувачу. Приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника-фізичної особи, за місцезнаходженням боржника-юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника. Виконавчі дії у виконавчих провадженнях, відкритих приватним виконавцем у виконавчому окрузі, можуть вчинятися ним на всій території України.

Частиною першою статті 19 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що сторони виконавчого провадження та прокурор як учасник виконавчого провадження мають право ознайомлюватися з матеріалами виконавчого провадження, робити з них виписки, знімати копії, заявляти відводи у випадках, передбачених цим Законом, мають право доступу до автоматизованої системи виконавчого провадження, право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність виконавця у порядку, встановленому цим Законом, надавати додаткові матеріали, заявляти клопотання, брати участь у вчиненні виконавчих дій, надавати усні та письмові пояснення, заперечувати проти клопотань інших учасників виконавчого провадження та користуватися іншими правами, наданими законом. Право вибору пред`явлення виконавчого документа для примусового виконання до органу державної виконавчої служби або до приватного виконавця, якщо виконання рішення відповідно до статті 5 цього Закону віднесено до компетенції і органів державної виконавчої служби, і приватних виконавців, належить стягувачу.

Матеріалами справи підтверджено, що позивач зареєстрований та проживає у м.Полтаві Полтавської області.

ОСОБА_1 не має майна, зареєстрованого в м. Києві.

За викладених обставин, відповідачем під час прийняття виконавчого документу до виконання та відкриття виконавчого провадження порушено правила територіальної діяльності.

Таким чином, відповідачем не додержано вимоги статті 24 Закону України "Про виконавче провадження" та без достатніх на те правових підстав відкрито виконавче провадження не за місцем проживання, перебування боржника-фізичної особи або знаходження її майна, а в іншому виконавчому окрузі.

Такі дії приватного виконавця порушують права та обов`язки боржника у виконавчому провадженні, оскільки особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов`язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій.

Приймаючи рішення про відкриття виконавчого провадження, відповідач керувався тим, що кошти позивача, які знаходяться на картковому рахунку, відкритому в ПАТ "Перший Український Міжнародний Банк", є майном, фактичним місцезнаходженням якого є адреса фінансової установи (м. Київ), а тому відповідач вважає, що під час прийняття виконавчого документа щодо стягнення з ОСОБА_1 коштів до виконання ним не було порушено вимог статті 24 Закону України "Про виконавче провадження".

Суд вважає таку позицію відповідача помилковою, недоведеною та відтак, неправомірною з огляду на таке.

Поняття "картковий рахунок" було передбачене постановою Національного Банку України № 137 від 19 жовтня 2005 року "Про затвердження Положення про порядок емісії платіжних карток і здійснення операцій з їх застосуванням" (втратило чинність на підставі постанови НБУ № 223 від 30 квітня 2010 року), та означало поточний рахунок, на якому обліковуються операції за платіжними картками, а також інші операції, визначені цим Положенням.

Слід зауважити, що чинне законодавство не оперує поняттям "картковий рахунок", а відтак не містить визначення місцезнаходження "карткового рахунку" за місцем знаходження фінансової установи (банку).

Крім того, навіть сама наявність у відповідача такого рахунку не означає сама по собі наявності у позивача ОСОБА_1 . відповідного майна - коштів на цьому рахунку.

Наявність відповідних коштів на цьому рахунку матеріалами адміністративної справи не підтверджена.

Більше того, суд вважає слушним твердження представника позивача, викладене у відповіді на відзив на позовну заяву.

Картковий рахунок, на наявність якого у ОСОБА_1 у заяві про відкриття виконавчого провадження посилалося АТ "Банк "ПУМБ" (стягувач), має номер № НОМЕР_1 .

Дійсно, відповідно до Додатку № 1 до Інструкції про застосування Плану рахунків бухгалтерського обліку банків України "Призначення та ознаки рахунків бухгалтерського обліку банків України", що затверджений Постановою правління Національного банку України № 89 від 11.09.2017 року, рахунок 2909 належить до групи "290 Кредиторська заборгованість за операціями з клієнтами банку".

З викладеного слідує, що на картковому рахунку ОСОБА_1 № НОМЕР_1 і не можуть знаходитись особисті кошти позивача (боржника) за виконавчим провадженням.

Тому твердження відповідача про наявність у боржника майна в м. Києві, в тому числі фізичного перебування коштів або інших платіжних засобів в установі АТ "Перший Український Міжнародний Банк", є недоведеним та спростовується матеріалами адміністративної справи.

Згідно вимог статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частин першої, другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Під час розгляду справи відповідач доводи позивача не спростував.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги є доведеними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Отже, понесені позивачем витрати зі сплати судового збору в розмірі 768 грн 40 коп. підлягають стягненню на користь позивача за рахунок відповідача.

Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 242-246, 250, 255, 268-272, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_2 ) до Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Вольф Тетяни Леонідівни ( АДРЕСА_6 ) про визнання протиправною та скасування постанови - задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Вольф Тетяни Леонідівни про відкриття виконавчого провадження № 58522348 від 04.03.2019 року.

Стягнути з Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Вольф Тетяни Леонідівни ( АДРЕСА_6 , рнокпп НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_2 ) судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 (сорок) копійок.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду з урахуванням особливостей подання апеляційних скарг, встановлених пунктом 15.5 частини 1 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України в редакції від 03.10.2017 року.

Апеляційна скарга на дане рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня його складення.

Головуючий суддя І.С. Шевяков