Справа № 260/1102/18
Суддя: Плеханова З.Б.
Дата ухвалення: 2019-05-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

10 травня 2019 року м. Ужгород№ 260/1102/18
Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Плеханова З.Б.

при секретарі Копосович Е.О.

за участю:

позивача: Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 ,

представника позивача- адвокат Ковач І.В.

відповідача-1: Перший заступник начальника Управління Держпраці у Закарпатській області Грицик Василь Іванович -представник Гончарук В.В.

відповідача-2:Управління Держпраці у Закарпатській області - представник Гончарук В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Першого заступника начальника Управління Держпраці у Закарпатській області Грицик Василь Іванович про визнання протиправною та скасування постанови,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Першого заступника начальника Управління Держпраці у Закарпатській області Грицик Василя Івановича, Управління Держпраці у Закарпатській області, яким просить:

1.Визнати протиправною та скасувати постанову Управління Держпраці у Закарпатській області №ЗК 202/215/АВ/П/ПТ-ТД-ФС-80 від 12.06.2018 про накладення уповноваженими посадовими особами на фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ІПН НОМЕР_1 ) штрафу у розмірі 111690 (сто одинадцять тисяч шістсот дев`яносто) гривень;

2. Судові витрати покласти на відповідача.

1. Позиції сторін

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що в ході проведеного інспекційного відвідування посадовими особами Управління Держпраці у Закарпатській області виявлено порушення вимог ст.24 Кодексу законів про працю України, а саме: встановлено, що позивач залучив до роботи фізичну особу без укладення з нею трудового договору. У зв`язку з чим відповідачем прийнято оскаржувану постанову та застосовано до позивача фінансову санкцію у вигляді штрафу у розмірі 111690,00 грн., а також винесено припис про усунення виявлених порушень. Однак зазначає, що висновки посадових осіб відповідача, про те, що у фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 виконував роботу без укладення трудового договору - ОСОБА_2 є безпідставними, недоведеними і не підтверджені жодними доказами, на підставі яких було прийнято оскаржуване рішення, не відповідають фактичним обставинам справи.

Так, приймаючи постанову про накладення штрафу контролюючий орган встановив, що гр. ОСОБА_2 працював у ПАБІ «ІНФОРМАЦІЯ_1», де здійснює свою діяльність позивач без належного укладення трудового договору. В своїх поясненнях під час інспекційного відвідування позивач вказував, що в ніч з 18 на 19 квітня 2018 року з в ПАБ «ІНФОРМАЦІЯ_1» було викрадено окрім ТМЦ, в тому числі. цивільно-правову угоду укладену з гр. ОСОБА_2 Вказане підтверджується листом ст. лейтенанта поліції М.М. Галаговець №12275/106/25/1-2018, в якому зазначено , що ще майже за один місяць до звернення ОСОБА_2 до Управління держпраці у Закарпатскій області ОСОБА_1 заявляв про викрадення цивільно-правового договору укладеного з ОСОБА_2 Порушення законодавства позивачем встановлено виключно на підставі звернення від 14.05.2018 року та додатковою заявою, що отримана 05.06.2018р. гр. ОСОБА_2

Окрім того. позивач зазначає, що під час розгляду Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області протоколу №ЗК/202/АВ/П/ПТ про адміністративне правопорушення передбачене ч.3 ст.41 КУпАП України встановлено факт укладення цивільно-правової угоди між позивачем та ОСОБА_2 Вважає, що контролюючий орган не вжив вичерпних заходів для з`ясування фактичних обставин під час перевірки, здійснені висновки щодо обставини викладені в оскаржуваній не відповідають фактичним обставинам взаємовідносин ОСОБА_2 з ФОП ОСОБА_1 Просить адміністративний позов задовольнити.

19 листопада 2018 року, на адресу суду надійшов відзив представника відповідача про заперечення щодо позову, де зокрема, зазначає що Управління Держпраці у Закарпатській області позов не визнає та вважає, що доводи та обґрунтування, які наведені позивачем не можуть бути прийняті судом як належні. Так, Постановою про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами Управління Держпраці у Закарпатській області №ЗК202/215/АВ/П/ПТ-ТД-ФС-80 від 12.06.2018 року Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 притягнутий до відповідальності на підставі абзацу 2 частини 2 статті 265 Кодексу законів про працю України, тобто за фактичний допуск працівників до роботи без оформлення трудового договору (контракту).

Зазначає, що інспекційним відвідуванням проведеним 25.05.2018 року встановлено, що інспектування фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 проведено у зв`язку із розглядом звернення від 14.05.2018 року гр. ОСОБА_2 , який вказав, що він 12.04.2018 року, 13.04.2018 року та 16.04.2018 року працював в ПАБі «ІНФОРМАЦІЯ_1» (АДРЕСА_4), де здійснює свою діяльність ФОП ОСОБА_1 без належним чином укладеного трудового договору. Таким чином, зазначає, що фізична особа - підприємець ОСОБА_1 допустив до виконання роботи бармена громадянина ОСОБА_2 без укладання з ним трудового договору, чим порушив вимоги ч.3 ст. 24 Кодексу законів про працю України.

Підсумовуючи вищенаведене, вказує, що постанова про накладення штрафу №ЗК202/215/АВ/П/ПТ-ТД-ФС-80 від 12.06.2018 винесена уповноваженою посадовою особою Управління Держпраці у Закарпатській області з урахуванням норм Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2013р. №509, та на підставі абзацу 2 частини другої статті 265 Кодексу Законів про працю, а отже є законною і скасуванню не підлягає. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

11 березня 2019 року від позивача надійшла відповідь на відзив , в якій він зазначає, зокрема, що позивач в повному обсязі не визнає та заперечує інтерпретацію фактичних обставин справи відповідачем, заперечує факт існування фактичних трудових відносин.

Зазначає, що Відповідачем забезпечено формальний підхід з метою з`ясування фактичних взаємовідносин між позивачем та гр. ОСОБА_4 До подання письмових пояснень позивачем надано їх в усній формі, які в подальшому за допомогою інспектора були викладені у письмовому вигляді. Окрім того, під час інспекційного відвідування представниками відповідача, встановлено факт здійснення в ПАБ «ІНФОРМАЦІЯ_1»( АДРЕСА_3) господарської діяльності позивачем та не враховано тієї обставини, що особа на посаді баремена не могла працювати у позивача, оскільки у вказаному пабі продаж та розповсюдження напоїв (алкогольних та безалкогольних) протягом 2018 року здійснював ФОП ОСОБА_5 На підставі вище наведеного просить задовольнити позовні вимоги.

2. Обставини, встановлені судом.

Судом встановлено, що відповідно до виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, ОСОБА_1 є фізичною особою - підприємцем, яка здійснює господарську діяльність, пов`язану з наданням послуг мобільного харчування (а.с.13).

14 травня 2018 року на адресу Управління Держпраці надійшло звернення т. ОСОБА_2 щодо не оформлення позивачем з ним трудових відносин. (а.с.51).

Розглянувши вищевказане звернення, начальник Управління Держпраці у Закарпатській області дійшов висновку про необхідність проведення інспекційного відвідування, зазначивши про це у вигляді своєї резолюції на тексті вищевказаного звернення . (а.с.51).

Управлінням Держпраці у Закарпатській області видано наказ від 12.05.2018 року №84 про проведення інспекційного відвідування у ФОП ОСОБА_1 за місцем здійснення діяльності АДРЕСА_3 щодо порушень при оформленні трудових відносин та оплати праці.(а.с.45-46).

25 травня 2018 року на підставі направлення на проведення інспекційного відвідування від 22.05.2018 року , виданого на підставі наказу Управління Держпраці у Закарпатській області від 12.05.2018 року №84, головними державними інспекторами Управління Держпраці у Закарпатській області Сумари А.Ф. , Худанич Н.І. та Якими Т.А . проведено інспекційне відвідування фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 за місцем здійснення ним підприємницької діяльності - АДРЕСА_4 (ПАБ «ІНФОРМАЦІЯ_1 ») (а.с.24).

За результатами проведеного інспекційного відвідування складено акт інспекційного відвідування (невиїзного інспектування) юридичної особи (фізичної особи), яка використовує найману працю № ЗК202/215/АВ від 25.05.2018 року (а.с.52-57). Встановлено, що ФОП ОСОБА_1 18.04.2018 року ,21.04.2018 року та 22.04.2018 року допустив до виконання роботи бармена гр. ОСОБА_2 , не уклавши з ним трудовий договір, а відтак порушив вимоги ч. 3 ст. 24 Кодексу законів про працю України.

В Акті викладено детальний опис виявлених порушень і зазначено , що при проведенні інспекційного відвідування встановлено, що інспектування фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 проведено у зв`язку із розглядом звернення від 14.05.2018 року гр. ОСОБА_2 , який вказав, що він 12.04.2018 року, 13.04.2018 року та 16.04.2018 року працював в ПАБі «ІНФОРМАЦІЯ_1» (АДРЕСА_3), де здійснює свою діяльність ФОП ОСОБА_1 без належним чином укладеного трудового договору та де знаходилися ОСОБА_8 , який виконував роботу кухаря та ОСОБА_9 - практикант з училища № 20.

Також вказано, що фізична особа - підприємець ОСОБА_1 в письмовому поясненні від 25.05.2018 року повідомив, що гр. ОСОБА_2 пропрацював у нього по цивільно-правовій угоді на посаді бармена три дні 18.04.2018 року, 21.04.2018 року та 22.04.2018 року. Цивільно-правову угоду з гр. ОСОБА_2 ФОП ОСОБА_1 не надав, пояснивши це тим, що вона зникла після крадіжки в ПАБі. Також повідомив, що по даному факту крадіжки органами поліції проводиться розслідування.

Згідно Договору оренди кафе № 1/15 від 01 квітня 2015 року ФОП ОСОБА_5 є орендарем кафе та літньої тераси за адресою в АДРЕСА_3 ( а.с. 161). Площа, яка орендується - це частина кафе розміром 136 м.кв., що стверджується Актом прийому-передачі від 24.04.2015 року( а.с. 165)

ОСОБА_5 отримав ліцензію на роздрібну торгівлю алкогольними напоями у місці торгівлі : АДРЕСА_3, кафе.( а.с. 167-169)

Представником ФОП ОСОБА_1 надіслано на адресу Ужгородського ВП ГУ НП поліції в Закарпатській області адвокатський запит №30-05/18-1 з проханням надати відомості про те, які товарно-матеріальні цінності, документи та інші речі значаться серед зниклих в результаті крадіжки в АДРЕСА_3 ПАБ «ІНФОРМАЦІЯ_1», що мала місце в ніч з 18 на 19 квітня 2018 року. Надати відомості про те, чи вказував ОСОБА_1 у своїй заяві (поясненнях) серед зниклих речей підписану з ОСОБА_2 цивільно-правову угоду, якщо так то коли було повідомлено про зникнення в тому числі даного документу?».(а.с.30).

У листі від 04.06.2018 року старшого слідчого СВ Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області ст. лейтенанта поліції М.М. Галаговець №12275/106/25/1-2018 на адресу адвоката Ковач І.В. вказано, що 19.04.2018 року в ЄРДР зареєстровано кримінальне провадження №0001282 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.З ст. 185 КК України на підставі заяви ОСОБА_1 про крадіжку в ПАБІ "ІНФОРМАЦІЯ_1" за адресою АДРЕСА_3 де серед викрадених речей вказав також і про викрадення цивільно-правового договору укладеного з ОСОБА_2 (а.с.14).

Відтак листом старшого слідчого СВ Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області ст. лейтенанта поліції М.М. Галаговець підтверджується та обставина, що ще майже за один місяць до звернення гр. ОСОБА_2 до Управління держпраці у Закарпатскій області, позивач заявляв про викрадення цивільно-правового договору укладеного з ОСОБА_2

На підставі вищевказаного акту інспекційного відвідування головним державним інспектором Управління Держпраці у Закарпатській області Гукс М.М. складено протокол про адміністративне правопорушення № ЗК/202/АВ/П/ПТ від 25.05.2018 року відносно ФОП ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною третьою ст.41 КУпАП ( а.с.77-79).

Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області розглянуто протокол №ЗК/202/АВ/П/ПТ про адміністративне правопорушення вчинене ФОП ОСОБА_1 передбачене ч.3 ст. 41 КУпАП України і винесена постанова по справі №308/6040/18 винесена 04.07.2018 року, яка набрала законної сили 16.07.2018р., та якою провадження закрито на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП України за відсутністю в його діях складу адиіправопорушення.

Головним державним інспектором Гукс М.М. винесено припис про усунення виявлених порушень №ЗК202/215/АВ/П від 25.05.2018 року, яким ФОП ОСОБА_1 зобов`язано усунути встановлені інспекційним відвідуванням порушення законодавства про працю та про виконання цього припису у визначені в ньому строки надати письмове повідомлення із долученням копій первинних документів за підписом уповноваженої особи об`єкта відвідування до 04.06.2018 року(а.с.75-76).

Розглянувши акт інспекційного відвідування № ЗК202/215/АВ від 25.05.2018 року заступник начальника Управління Держпраці у Закарпатській області прийняв рішення щодо розгляду справи про накладення штрафу №ЗК/202/АВ/П/ПТ/-ТД від 01 червня 2018 року (а.с.48).

ФОП ОСОБА_1 про дату, час та місце розгляду справи, а саме: 12 червня 2018 року о 09-30 год. був повідомлений належним чином листом Управління Держпраці у Закарпатській області від 05.06.2018 року №07-02/1878. Даний лист був переданий телефонограмою 05.06.2018 року. (а.с.93).

За результатами розгляду справи про накладення штрафу на підставі акту інспекційного відвідування № ЗК202/215/АВ від 25.05.2018 року , перший заступник начальника Управління Держпраці у Закарпатській області, керуючись ст. 295 Кодексу законів про працю України, ст. 53 Закону України "Про зайнятість населення", ч.3 ст. 34 Закону України "Про місцеве самоврядування", п.8 Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення та на підставі абз. 2 ч.2 ст. 265 Кодексу законів про працю, виніс постанову про накладення штрафу уповноваженими особами № №ЗК202/215/АВ/П/ПТ-ТД-ФС-80 від 12.06.2018 року. якою на ФОП ОСОБА_1 накладено штраф у розмірі 111690,00 грн.(а.с.16-17).

3. Мотиви суду та норми права, застосовані судом.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи, зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд враховує, що повноваження із нагляду і контролю за додержанням роботодавцями законодавства про працю встановлені Кодексом законів про працю України від 10.12.1971 №322-VIII, Порядком проведення перевірок посадовими особами Державної інспекції України з питань праці та її територіальних органів, затвердженого наказом Міністерства соціальної політики України від 02.07.2012 №390 та іншими нормативно-правовими актами.

Державна служба України з питань праці (Держпраці) згідно Положення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 №96, є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, і який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, на випадок безробіття (далі -загальнообов`язкове державне соціальне страхування) в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.

Управління Держпраці у Закарпатській області (далі - Управління Держпраці) є територіальним органом Державної служби України з питань праці, що їй підпорядковується згідно Положення про Управління Держпраці, затверджене наказом Держпраці від 22.06.2017 №75 у новій редакції.

Згідно з підпунктом 5 пункту 4 Положення про Головне управління (Управління) Державної служби України з питань праці в області, затверджене наказом Міністерства соціальної політики України 27.03.2015 №340 (далі - Положення) Управління Держпраці відповідно до покладених на нього завдань:

5) здійснює державний нагляд (контроль) за дотриманням законодавства про працю юридичними особами, у тому числі їх структурними та відокремленими підрозділами, які не є юридичними особами, та фізичними особами, які використовують найману працю.

49) накладає у випадках, передбачених законом, штрафи за порушення законодавства, невиконання розпоряджень посадових осіб Управління Держпраці»;

Відповідно до ст. 259 КЗпП України, державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами -підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Порядок здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 295 від 26 квітня 2017 року (далі по тексту - Порядок № 295) визначає процедуру здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю юридичними особами (включаючи їх структурні та відокремлені підрозділи, які не є юридичними особами) та фізичними особами, які використовують найману працю (далі - об`єкт відвідування).

Відповідно до п. 2 Порядку № 295 державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснюються у формі проведення інспекційних відвідувань або невиїзних інспектувань інспекторами праці Держпраці та її територіальних органів.

Відповідно до підп.1, 3 п.11 Порядку контролю інспектори праці за наявності службового посвідчення безперешкодно, без попереднього повідомлення мають право:

1) під час проведення інспекційних відвідувань з питань виявлення неоформлених трудових відносин за наявності підстав, визначених пунктом 5 цього Порядку, самостійно і в будь-яку годину доби з урахуванням вимог законодавства про охорону праці проходити до будь-яких виробничих, службових, адміністративних приміщень об`єкта відвідування, в яких використовується наймана праця;

3) наодинці або у присутності свідків ставити керівнику та/або працівникам об`єкта відвідування запитання, що стосуються законодавства про працю, отримувати із зазначених питань усні та/або письмові пояснення;

Відповідно до підпункту 3 пункту 5 Порядку контролю інспекційні відвідування проводяться за рішенням керівника органу контролю про проведення інспекційних відвідувань з питань виявлення неоформлених трудових відносин, прийнятим за результатами аналізу інформації, отриманої із засобів масової інформації, інших джерел, доступ до яких не обмежений законодавством, та джерел, зазначених у підпунктах 1, 2, 4-7 цього пункту.

Відповідно до пункту 6 Порядку контролю під час підготовки до проведення інспекційного відвідування або невиїзного інспектування інспектор праці, якщо тільки він не вважатиме, що це завдасть шкоди інспекційному відвідуванню або невиїзному інспектуванню, може одержати інформацію та/або документи, що стосуються предмета інспекційного відвідування чи невиїзного інспектування, від об`єкта відвідування, державних органів, а також шляхом проведення аналізу наявної (загальнодоступної) інформації про стан додержання законодавства про працю.

Відповідно до п.19 Порядку за результатами інспекційного відвідування або невиїзного інспектування складається акт і у разі виявлення порушень законодавства про працю - припис про їх усунення.

Відповідно до ч. 4 ст. 2 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» (далі по тексту - Закон № 877) заходи контролю здійснюються органами державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами.

Згідно з ч. 5 ст. 2 Закону № 877 зазначені у частині четвертій цієї статті органи, що здійснюють державний нагляд (контроль) у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами, зобов`язані забезпечити дотримання вимог статті 1, статті 3, частин першої, четвертої, шостої - восьмої, абзацу другого частини десятої, частин тринадцятої та чотирнадцятої статті 4, частин першої - четвертої статті 5, частини третьої статті 6, частин першої - четвертої та шостої статті 7, статей 9, 10, 19, 20, 21, частини третьої статті 22 цього Закону.

Щодо порушень встановлених під час інспекційного відвідування, суд констатує наступне.

Статтею 1 Кодексу законів про працю України визначено, що Кодекс законів про працю України регулює трудові відносини всіх працівників, сприяючи зростанню продуктивності праці, поліпшенню якості роботи, підвищенню ефективності суспільного виробництва і піднесенню на цій основі матеріального і культурного рівня життя трудящих, зміцненню трудової дисципліни і поступовому перетворенню праці на благо суспільства в першу життєву потребу кожної працездатної людини.

Відповідно до ч. 1 ст. 21 Кодексу законів про працю України визначено, трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Частинами 1, 3 ст. 24 Кодексу законів про працю України встановлено, що трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання такої форми є обов`язковим: при організованому наборі працівників; при укладенні трудового договору про роботу в районах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров`я; при укладенні контракту; у випадках, коли працівник наполягає на укладенні трудового договору у письмовій формі; при укладенні трудового договору з неповнолітнім (стаття 187 цього Кодексу); при укладенні трудового договору з фізичною особою; в інших випадках, передбачених законодавством України. Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно з ч. 1 ст. 23 Кодексу законів про працю України, трудовий договір може бути: безстроковим, що укладається на невизначений строк; на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; таким, що укладається на час виконання певної роботи.

Загальне визначення цивільно-правового договору міститься у статті 626 Цивільного кодексу України, згідно з частиною 1 якої, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За приписами частини першої статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Положеннями статті 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

У відповідності до статті 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Отже, за цивільно-правовим договором, укладеним між суб`єктом господарювання і громадянином, останній зобов`язується за винагороду виконувати для підприємства індивідуально визначену роботу/надавати послуги. Основною ознакою, що відрізняє цивільно-правові відносини від трудових, є те, що трудовим законодавством регулюється процес трудової діяльності, її організація. За цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається поза межами регулювання, тоді як метою договору є отримання певного матеріального результату, при цьому сторони договору є юридично рівними та самостійними. В той час, як за трудовим договором працівника приймають на роботу (посаду), включену до штату підприємства, для виконання певної роботи (певних функцій) за конкретною кваліфікацією, професією, посадою; таким (трудовим) відносинам характерна підпорядкованість працівника роботодавцеві; працівникові гарантується заробітна плата, а також визначені трудовим законодавством гарантії, пільги, компенсації тощо.

Більш того, за цивільно-правовим договором оплачується не процес праці, а її результати, котрі визначають після закінчення роботи і оформляють актами здавання-приймання виконаних робіт (наданих послуг), на підставі яких провадиться їх оплата. Договором також може бути передбачено попередню або поетапну оплату. У трудовій книжці запис про виконання роботи за цивільно-правовими договорами не робиться.

В силу положень частини першої статті 627 Цивільного кодексу України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Стаття 204 Цивільного кодексу України проголошує, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Наведена норма презюмує принцип правомірності правочину, який означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

Порядок повідомлення Державній фіскальній службі та її територіальним органам про прийняття працівника на роботу затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17.06.2015 року №413. Повідомлення Державної фіскальної служби про прийняття працівника на роботу є частиною укладання трудового договору, яке складається із виданого наказу та повідомлення Державної фіскальної служби та її територіальних органів.

Враховуючи роз`яснення Мінпраці та соціальної політики України від 11.03.2002 року №06/2-4/452 та від 26.12.2003 №067/1-4/2008 основною ознакою, що відрізняє цивільно-правові відносини від трудових, є те, що трудовим законодавством регулюється процес трудової діяльності, її організація, а за цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається за його межами, метою укладання договору підряду є отримання певного матеріального результату. Тобто, за цивільно-правовим договором процес праці не регламентується: працівник не зараховується до штату, не видається наказ про його прийняття на роботу, не вноситься запис до трудової книжки і на нього не поширюється дія внутрішнього трудового розпорядку. Цивільно-правовий договір завжди оформляється письмово, з вказівкою конкретної роботи, завдання, замовлення.

Згідно розяснень, що містяться в листі Державна фіскальна служба України №21446/10/28-10-06-11 від 03.09.2015 року та №10320/Л/99-99-17-02-02-14 від 05.11.2015 року укладання договорів цивільно-правового характеру не регулюється статтею 24 КЗпП.

Судом встановлено, що позивач 19.04.2018 року, тобто за місяць до подання заяви ОСОБА_2 14.05.2017 року про крадіжку в ПАБІ "ІНФОРМАЦІЯ_1" за адресою АДРЕСА_3 де серед викрадених речей вказав також і про викрадення цивільно-правового договору укладеного з ОСОБА_2 , у звязку з чим в ЄРДР зареєстровано кримінальне провадження №0001282 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.З ст. 185 КК України.

Дана обставина була зазначена позивачем пі час проведеної перевірки і вказана відповідачем в Акті, але даному факту відповідачем не було надано ніякої оцінки. Відповідач піддає сумніву існування взагалі цивільно-правової угоди, зазначаючи це у відзиві на позов, чим самим піддає сумніву інформацію правоохоронних органів, хоча під час отримання даної інформації самостійно ніяких запитів до правоохоронних органів не вчиняв.

Крім того, суд констатує, що відповідач в даному випадку зобовязаний був виконати вимоги , які вказані у п.18 Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 295 від 26 квітня 2017 року (- Порядок № 295), де вказано , що у разі відсутності документів, ведення яких передбачено законодавством про працю, об`єкту відвідування надсилається копія акта про неможливість проведення інспекційного відвідування або невиїзного інспектування та письмова вимога із зазначенням строку поновлення документів. На час виконання такої вимоги строк проведення інспекційного відвідування або невиїзного інспектування зупиняється."

У звязку з невиконання відповідачем вищевказаних вимог відповідач надав оцінку наявності саме трудових відносин між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 без врахування цивільно-правового договору.

Частиною 2 ст. 265 КЗпП України встановлено, що юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі: фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту) - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.

За змістом частин 3, 4 статті 265 КЗпП України штрафи, накладення яких передбачено частиною другою цієї статті, є фінансовими санкціями і не належать до адміністративно-господарських санкцій, визначених главою 27 Господарського кодексу України.

Штрафи, зазначені у частині другій цієї статті, накладаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Водночас, відповідальність за фактичний допуск працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту) передбачено також Кодексом України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до частини 3 статті 41 Кодексу України про адміністративні правопорушення фактичний допуск працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), допуск до роботи іноземця або особи без громадянства та осіб, стосовно яких прийнято рішення про оформлення документів для вирішення питання щодо надання статусу біженця, на умовах трудового договору (контракту) без дозволу на застосування праці іноземця або особи без громадянства - тягнуть за собою накладення штрафу на посадових осіб підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності, фізичних осіб - підприємців, які використовують найману працю, від п`ятисот до однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Отже, частиною 2 статті 265 Кодексу законів про працю України і частиною 3 статті 41 Кодексу про адміністративні правопорушення України передбачено відповідальність для фізичних осіб - підприємців, які використовують найману працю, у вигляді штрафу, за фактичний допуск працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту).

Разом з тим, суд зазначає, що для застосування фінансових санкцій, передбачених ст. 265 КЗпП України, необхідним є наявність в діях (бездіяльності) суб`єкта господарювання складу правопорушення, передбаченого абз. 1 ч. 2 ст. 265 КЗпП України, зокрема, фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору.

Штраф за частиною 2 статті 265 КЗпП України є фінансовою санкцією, яка накладається постановою уповноваженої посадової особи Держпраці, що може бути оскаржена в судовому порядку, а штраф за частиною 3 статті 41 Кодексу України про адміністративні правопорушення с адміністративною відповідальністю і накладається згідно із рішенням суду за результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Стаття 265 КЗпП, і стаття 41 КУпАП були викладені в такій редакції Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо реформування загальнообов`язкового державного соціального страхування та легалізації фонду оплати праці» від 28.12.2014.

Вищезазначений закон передбачав введення статтею 265 КЗпП фінансових санкції для роботодавців - юридичних та фізичних осіб-підприємців, у вигляді штрафу у розмірі від 1 до 30 мінімальних заробітних плат за допуск працівника до роботи без оформлення трудових відносин, оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, виплати заробітної плати без нарахування та сплати єдиного внеску та податків, порушення термінів виплати заробітної плати більш ніж за один місяць, виплати не в повному обсязі, недотримання мінімальних державних гарантій в оплаті праці та порушення інших вимог трудового законодавства.

Крім того , суд констатує наступне.

Як зазначалося судом вище, головним державним інспектором Управління Держпраці у Закарпатській області Гукс М.М. складено протокол про адміністративне правопорушення № ЗК/202/АВ/П/ПТ від 25.05.2018 року відносно ФОП ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною третьою ст..41 КУпАП.

Відповідно до ст.61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Відповідно до ст.4 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод нікого не може бути вдруге притягнено до суду або покарано в порядку кримінального провадження під юрисдикцією однієї і тієї самої держави за правопорушення, за яке його вже було остаточно виправдано або засуджено відповідно до закону та кримінальної процедури цієї держави.

Необхідно зазначити, що відповідно до практики ЕСПЛ, яка вже неодноразово була висловлена у його рішеннях «Надточій проти України», «Озтюрк проти ФРН», «Енгель та інші проти Нідерландів» «Равнсборг проти Швеції», «Путц проти Австрії» та ін., гарантії прав людини передбачені Конвенції щодо кримінального провадження, розповсюджуються у тому числі і на інше публічне переслідування особи, якщо таке переслідування можливо визначити карно кримінально-правовим за національним правом; колом адресатів та правовими наслідками для адресатів («тест Енгеля»).

Таким чином, гарантії, передбачені ст.4 Протоколу №7, стосуються не лише кримінального провадження у розумінні законодавства України, а й будь-якого публічного переслідування, яке здійснюється державою.

Частиною 1 статті 265 КЗпП України передбачено, що посадові особи органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, винні у порушенні законодавства про працю, несуть відповідальність згідно з чинним законодавством.

Абзацом 2 частини 2 статті 265 КЗпП України встановлено, що юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі: фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту) - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.

За змістом частин 3, 4 статті 265 КЗпП України штрафи, накладення яких передбачено частиною другою цієї статті, є фінансовими санкціями і не належать до адміністративно-господарських санкцій, визначених главою 27 Господарського кодексу України.

Штрафи, зазначені у частині другій цієї статті, накладаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Водночас, відповідальність за фактичний допуск працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту) передбачено також Кодексом України про адміністративні правопорушення. Відповідно до частини 3 статті 41 Кодексу України про адміністративні правопорушення фактичний допуск працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), допуск до роботи іноземця або особи без громадянства та осіб, стосовно яких прийнято рішення про оформлення документів для вирішення питання щодо надання статусу біженця, на умовах трудового договору (контракту) без дозволу на застосування праці іноземця або особи без громадянства - тягнуть за собою накладення штрафу на посадових осіб підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності, фізичних осіб - підприємців, які використовують найману працю, від п`ятисот до однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Отже, частиною 2 статті 265 Кодексу законів про працю України і частиною 3 статті 41 Кодексу про адміністративні правопорушення України передбачено відповідальність для фізичних осіб - підприємців, які використовують найману працю, у вигляді штрафу, за фактичний допуск працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту).

Штраф за частиною 2 статті 265 КЗпП України є фінансовою санкцією, яка накладається постановою уповноваженої посадової особи Держпраці, що може бути оскаржена в судовому порядку, а штраф за частиною 3 статті 41 Кодексу України про адміністративні правопорушення є адміністративною відповідальністю і накладається згідно із рішенням суду за результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Суд звертає увагу, що і стаття 265 КЗпП, і стаття 41 КУпАП були викладені в такій редакції Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо реформування загальнообов`язкового державного соціального страхування та легалізації фонду оплати праці» від 28.12.2014.

Вищезазначений закон передбачав введення статтею 265 КЗпП фінансових санкції для роботодавців - юридичних та фізичних осіб-підприємців, у вигляді штрафу у розмірі від 1 до 30 мінімальних заробітних плат за допуск працівника до роботи без оформлення трудових відносин, оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, виплати заробітної плати без нарахування та сплати єдиного внеску та податків, порушення термінів виплати заробітної плати більш ніж за один місяць, виплати не в повному обсязі, недотримання мінімальних державних гарантій в оплаті праці та порушення інших вимог трудового законодавства.

Натомість стаття 41 КУпАП мала на меті запровадити штрафи для посадових осіб підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності, фізичних осіб - підприємців, які використовують найману працю за фактичний допуск працівника до роботи без оформлення трудових відносин; за незаконне звільнення працівника з роботи з особистих мотивів чи у зв`язку з повідомленням ним про порушення вимог Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції» іншою особою, а також інше грубе порушення законодавства про працю.

Тобто ключової відмінністю цих двох статей є суб`єктний склад правопорушення. Завдяки цьому одночасно до відповідальності може бути притягнено юридичну особу як роботодавця (за ст. 265 КЗпП України) та посадову особу цієї юридичної особи (за ст. 41 КУпАП) за фактичний допуск працівника до роботи без оформлення трудових відносин.

Однак, у разі притягнення до відповідальності фізичної особи-підприємця на підставі абзацу другого ч. 2 ст. 265 КЗпП і частини 3 ст. 41 КУпАП, повністю збігаються суб`єкт відповідальності і вид порушення (допуск працівника до роботи без оформлення трудового договору).

В обох випадках у санкціях статті передбачений один й той самий вид стягнення штраф у грошовій формі.

Тобто, обидві відповідальності, передбачені абз.2 ч.2 ст.265 КЗпПУ та ч.3 ст.41 КУпАП, є за своєю сутністю штрафними (каральними), і жодна з них не має ознаки правовідновленої (компенсаційної) відповідальності.

Саме штрафний характер відповідальності, передбаченої абз.2 ч.2 ст.265 КЗпПУ та ч.3 ст.41 КУпАП, дає підстави суду ототожнювати ці норми, як один вид відповідальності, який відповідно до цілей Конвенції вважається кримінальним.

Та обставина, що санкції, передбачені абз.2 ч.2 ст.265 КЗпПУ та ч.3 ст.41 КУпАП, містяться у різних нормативно-правових актах, та відповідно до національного законодавства не відносяться до кримінального переслідування, не є вирішальним, оскільки важливішими за «тестом Енгеля» є другий та третій критерій.

В рішенні «Остерлунд проти Фінляндії» ЕСПЧ зазначив, що ст.4 Протоколу №7 має розумітися, як така, що забороняє переслідування або судовий розгляд щодо правопорушення, якщо воно виникло з ідентичних фактів або фактів, як по суті були однаковими.

В цьому випадку, позивача за абз.2 ч.2 ст.265 КЗпПУ та ч.3 ст.41 КУпАП притягнуто за абсолютно ідентичні факти - фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту).

Відповідно до ст.61 Конституції України ніхто не може бути притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне і те саме порушення, а оскільки відносно позивача вже було складено протокол про притягнення його до відповідальності за ч.3 ст.41 КУпАП за те саме порушення, то це виключає притягнення його до відповідальності за абз.1 ч.2 ст.265 КЗпП України.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що притягнення позивача двічі за одне й те саме правопорушення, порушує його права, передбачені ст.61 Конституції України та Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод.

Суд також зауважує, що у Постанові Ужгородського міськрайонного суду по справі № 308/6040/18 , яка набула законної сили встановлено , що " в ході розгляду справи були встановлені ті обставини, що ОСОБА_2 не був зарахований до штату, на нього не був виданий наказ про його прийняття, не вносився запис до трудової книжки , на нього не поширюється дія внутрішнього трудового розпорядку, і дані обставини не були враховані особою, яка склала протокол . Також встановлено , що цивільно-правова угода угода між ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зникла під час крадіжки".

Оцінка даним обставинам була надана Постановою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 04.07.2018 року, і якою встановлено, що в діях позивача відсутні ознаки адміністративного правопорушення передбачені ч. 3 ст. 41 КУпАП України, вказана постанова набрала законної сили.

Зазначений висновок суду узгоджується з позицією Верховного Суду, зокрема, викладеною в постанові від 21 грудня 2018 року №К/9901/17864/18.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Судом встановлено, що під час проведення перевірки відсутні пояснення особи ОСОБА_2, який , як він зазначає у заяві, працював у позивача. Також у поясненнях осіб, які офіційно працюють у позивача немає ніяких пояснень щодо обставин щодо предмету перевірки по заяві ОСОБА_2.

Статтею 265КЗпПУ встановлено , що посадові особи органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, винні у порушенні законодавства про працю, несуть відповідальність згідно з чинним законодавством. Юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі: фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту).

Судом встановлено , що під час перевірки і складання акту перевірки не було виявлено фактичного допуску ОСОБА_2 до роботи, оскільки ні його самого, ні його пояснень в день перевірки не було, а АКТ та оскаржуване рішення винесені тільки на підставі звернення ОСОБА_2 без врахування факту викрадення цивільно-правої угоди , про які дав пояснення позивач під час перевірки.

Відповідно до статті 3 ЗУ "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" Державний нагляд (контроль) здійснюється за принципами зокрема:

- об`єктивності та неупередженості здійснення державного нагляду (контролю), неприпустимості проведення перевірок суб`єктів господарювання за анонімними та іншими безпідставними заявами, а також невідворотності відповідальності осіб за подання таких заяв;

- презумпції правомірності діяльності суб`єкта господарювання у разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів допускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків суб`єкта господарювання та/або повноважень органу державного нагляду (контролю).

Статтею 8 ЗУ "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" встановлено, що органи державного нагляду (контролю) та їх посадові особи під час здійснення заходів державного нагляду (контролю) зобов`язані: повно, об`єктивно та неупереджено здійснювати державний нагляд (контроль) у межах повноважень, передбачених законом, дотримуватися встановлених законом принципів, вимог та порядку здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Суд констатує, що контролюючий орган не вжив вичерпних заходів для з`ясування фактичних обставин під час перевірки, здійснені висновки щодо обставини викладені в оскаржуваній не відповідають фактичним обставинам, а тому не можна говорити про дотримання відповідачем повноти , об`єктивності та неупередженості здійснення державного нагляду (контролю), що виразилося у ненаданні належної оцінки та перевірки поясненням позивача, ненадання позивачу права на використання поновлення документів,. які були викрадені, невідібрання пояснень у особи, яка звернулася з приводу неукладення з нею трудових відносин, у наявності припущень стосовно обставин перевірки без здіснення відповідних запитів, притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне і те саме порушення.

У зв`язку з чим, враховуючи недоведеність належними та допустимими доказами факту скоєння позивачем, такого правопорушення, суд вважає, що оскаржена постанова є такою, що прийнята всупереч норм чинного законодавства, а тому є протиправною та підлягає скасуванню.

Ч. 1 ст. 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Згідно норм ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на вищенаведене обставини справи та норми чинного законодавства суд дійшов висновку, що здійснюючи інспекційне відвідування ФОП ОСОБА_1 приймаючи рішення про притягнення його до відповідальності, рішення відповідача не відповідає вимогам ч.2 ст. 2КАСУ, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

Згідно вимог ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 242-250 КАС України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 до Перший заступник начальника Управління Держпраці у Закарпатській області Грицик Василь Іванович про визнання протиправною та скасування постанови - задовольнити повністю.

2.Визнати протиправною та скасувати постанову Управління Держпраці у Закарпатській області №ЗК 202/215/АВ/П/ПТ-ТД-ФС-80 від 12.06.2018 про накладення уповноваженими посадовими особами на фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ІПН НОМЕР_1 ) штрафу у розмірі 111690 (сто одинадцять тисяч шістсот дев`яносто) гривень.

3.Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ІПН НОМЕР_1 ) сплачений судовий збір в розмірі 1116( тисячу сто шістнадцять ) грн. 91 коп. згідно квитанції № АТ "Комінвестбанк" від 12.10.2018 року за рахунок бюджетних асигнувань Управління Держпраці у Закарпатській області (, м. Ужгород, вул. Минайська, 16)

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його складення повного судового рішення через Закарпатський окружний адміністративний суд

СуддяЗ.Б. Плеханова

Повний текст рішення виготовлено та підписано 14 травня 2019 року.