Справа № 0740/903/18
Суддя: Шавель Руслан Миронович
Дата ухвалення: 2019-05-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2019 рокуЛьвів№ 857/3196/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Шавеля Р.М.,

суддів Улицького В.З. та Довгої О.І.,

з участю секретаря судового засідання - Луців І.І.,

а також сторін (їх представників):

від позивача - не з'явився;

від відповідача - не з'явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу Закарпатської митниці ДФС на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 08.02.2019р. в адміністративній справі за позовом ОСОБА_2 до Закарпатської митниці ДФС про визнання протиправним та скасування наказу про застосування дисциплінарного стягнення (суддя суду І інстанції: Ващилін Р.О., час та місце ухвалення рішення суду І інстанції: 10 год. 56 хв. 08.02.2019р., м.Ужгород; дата складання повного тексту рішення суду І інстанції: 18.02.2019р.),-

В С Т А Н О В И В:

27.08.2018р. позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив визнати протиправним та скасувати наказ відповідача Закарпатської митниці ДФС № 23-д від 26.07.2018р. «Про застосування дисциплінарного стягнення», яким застосовано до начальника відділу митного оформлення № 3 митного посту «Солотвино» Закарпатської митниці ДФС ОСОБА_2 дисциплінарне стягнення у вигляді попередження про неповну службову відповідність (а.с.5-9).

Розгляд цієї справи, що віднесена процесуальним законом до справ незначної складності, проведено судом першої інстанції за правилами спрощеного позовного провадження із повідомленням (викликом) сторін.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 08.02.2019р. заявлений позов задоволено; визнано протиправним та скасовано наказ відповідача Закарпатської митниці ДФС № 23-д від 26.07.2018р. «Про застосування дисциплінарного стягнення», яким застосовано до начальника відділу митного оформлення № 3 митного посту «Солотвино» Закарпатської митниці ДФС ОСОБА_2 дисциплінарне стягнення у вигляді попередження про неповну службову відповідність; вирішено питання про розподіл судових витрат (а.с.135-142).

Не погодившись з винесеним судовим рішенням, його оскаржив відповідач Закарпатська митниця ДФС, який покликаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що призвело до невірного вирішення спору, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нову постанову, якою у задоволенні заявленого позову відмовити (а.с.145-151).

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що під час проведення службового розслідування дисциплінарною комісією Закарпатської митниці ДФС на підставі інформації, яка міститься в процесуальних судових рішеннях, та наданих правоохоронними органами відомостей, встановлені численні факти, які негативно впливають на репутацію ОСОБА_2, як державного службовця, а також шкодять авторитету державної служби.

Таким чином, ОСОБА_2, начальником відділу митного оформлення № 3 митного посту «Солотвино» Закарпатської митниці ДФС, вчинено дисциплінарний проступок, тобто протиправну винну дію, що полягає у:

недотримані вимог, передбачених п.п.1.2, 5 та 11 Правил етичної поведінки та запобігання корупції в органах ДФС;

допущенні фактів, які явно негативно впливають на його репутацію, як державного службовця, а також шкодять авторитету державної служби.

За таких обставин комісія прийшла до висновку про наявність у діях позивача ознак дисциплінарних проступків, передбачених п.п.2, 4 ч.2 ст.65 Закону України «Про державну службу», за які до нього може бути застосоване дисциплінарне стягнення.

У розглядуваному випадку позивачем допущено дисциплінарний проступок, що полягає порушення правил етичної поведінки державних службовців, а також вчиненні дій, що шкодять авторитету державної служби.

Позивачем ОСОБА_2 скеровано до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, в якому останній вважає її необґрунтованою і такою, що не підлягає до задоволення. Наголошує на тому, що суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального та процесуального права та ухвалив законне і справедливе судове рішення (а.с.164-175).

У зв'язку з неявкою в судове засідання учасників справи фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до вимог ч.4 ст.229 КАС України не здійснювалося. Також в порядку ч.2 ст.313 КАС України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача по справі, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Як достовірно встановлено судом першої інстанції, що позивач ОСОБА_2 проходить службу в органах ДФС України з 26.12.1994р., в тому числі на посаді начальника відділу митного оформлення № 3 митного посту «Солотвино» Закарпатської митниці ДФС з 19.04.2017р.

Відповідно до наказу Закарпатської митниці ДФС № 274 від 08.05.2018р. на підставі ст.ст.68, 71 та 72 Закону України «Про державну службу» у зв'язку з надходженням ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м.Києва № 761/16131 в рамках кримінального провадження за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 Кримінального кодексу /КК/ України, та проведенням посадовими особами Головного слідчого управління Служби безпеки /СБ/ України 08.05.2018р. слідчих дій в приміщенні Закарпатської митниці ДФС щодо фіксації фактів причетності до вказаного кримінального правопорушення начальника відділу митного оформлення № 3 митного посту «Солотвино» Закарпатської митниці ДФС ОСОБА_2, стосовно позивача розпочате службове розслідування.

У подальшому в зв'язку з надходженням доповідної записки голови дисциплінарної комісії наказом Закарпатської митниці ДФС № 334 від 07.06.2018р. термін проведення перевірки продовжено.

В наданих під час проведеного службового розслідування поясненнях ОСОБА_2 факт скоєння корупційного правопорушення заперечив та повідомив, що він ніколи не вимагав та не отримував грошові кошти від юридичних та від фізичних осіб за безперешкодне переміщення транспортних засобів в пункті пропуску «Солотвино», жодних незаконних вказівок підлеглим не давав. Під час проведення обшуку в приміщенні пункту пропуску «Солотвино», в належному йому транспортному засобі та його особисто жодних грошових коштів не виявлено (а.с.73-75).

У ході здійснення дисциплінарного провадження від безпосереднього керівника ОСОБА_2 та інших працівників митного посту «Солотвино» відібрано пояснення, відповідно до змісту яких останні повідомили, що про скоєне правопорушення їм нічого не відомо.

За результатами проведеного службового розслідування Дисциплінарною комісією з розгляду дисциплінарних справ Закарпатської митниці ДФС складено висновок від 09.07.2018р., відповідно до якого комісією встановлено вчинення ОСОБА_2 дисциплінарного проступку, що полягає у:

недотриманні ним вимог, передбачених п.1.2, 5 та 11 Правил етичної поведінки та запобігання корупції в органах ДФС;

допущенні фактів, які явно негативно впливають на його репутацію, як державного службовця, а також шкодять авторитету державної служби.

При цьому, враховуючи відсутність рішення суду, яким ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 КК України, комісія дійшла висновку про неможливість остаточного дослідження питання щодо отримання ОСОБА_2 неправомірної вигоди до завершення розгляду справи судом (а.с.71).

Відповідно до подання голови Дисциплінарної комісії з розгляду дисциплінарних справ Закарпатської митниці ДФС про застосування дисциплінарного стягнення за результатами службового розслідування на підставі зібраних матеріалів комісія дійшла висновку про вчинення ОСОБА_2 передбачених п.п.2, 4 ч.2 ст.65 Закону України «Про державну службу» проступків, а саме: порушення правил етичної поведінки державних службовців та вчинення дій, що шкодять авторитету державної служби.

Зокрема, під час службового розслідування комісією встановлені численні факти, які негативно впливають на репутацію ОСОБА_2, як державного службовця, а саме:

08.05.2018р. ОСОБА_2 затримано за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 КК України;

09.05.2018р. ОСОБА_2 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 КК України;

10.05.2018р. Шевченківським районним судом м.Києва стосовно ОСОБА_2 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з можливістю внесення застави у розмірі 140960 грн.;

ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 23.05.2018р. відсторонено ОСОБА_2 від посади начальника відділу митного оформлення № 3 митного посту «Солотвино»;

засобами масової інформації розповсюджено численні публікації щодо затримання співробітниками правоохоронних органів Закарпатської обл. за підозрою у вчиненні злочину начальника відділу митного посту «Солотвино» Закарпатської митниці ДФС із наявними фотоматеріалами.

У зв'язку з вищенаведеним внесено пропозицію про застосування до ОСОБА_2 дисциплінарного стягнення у вигляді попередження про неповну службову відповідність відповідно до п.3 ч.1 та ч.4 ст.66 Закону України «Про державну службу» (а.с.51-56).

Наказом Закарпатської митниці ДФС №23-д від 26.07.2018р. у зв'язку з вчиненням дисциплінарного проступку, передбаченого п.п.2, 4 ч.2 ст.65 Закону України «Про державну службу», а саме: порушення правил етичної поведінки державних службовців та вчинення дій, що шкодять авторитету державної служби, до ОСОБА_2, начальника відділу митного оформлення № 3 митного посту «Солотвино» Закарпатської митниці ДФС, відповідно до п.3 ч.1 ст.66 Закону України «Про державну службу», застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді попередження про неповну службову відповідність (а.с.10-11).

Таке рішення прийнято за результатами розгляду зібраних в ході службового розслідування матеріалів та відомостей про вчинення ОСОБА_2 дисциплінарних проступків, передбачених п.п.2, 4 ч.2 ст.65 Закону України «Про державну службу».

Вирішуючи наведений спір, колегія суддів виходить з наступного.

Принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях, регламентується Законом України № 889- VIII від 10.12.2015р. «Про державну службу».

Відповідно до ч.1 ст.8 цього Закону державний службовець зобов'язаний, серед іншого, дотримуватися Конституції та законів України, діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; дотримуватися принципів державної служби та правил етичної поведінки; забезпечувати в межах наданих повноважень ефективне виконання завдань і функцій державних органів; сумлінно і професійно виконувати свої посадові обов'язки; постійно підвищувати рівень своєї професійної компетентності та удосконалювати організацію службової діяльності.

Частиною 1 ст.64 вказаного Закону передбачена дисциплінарна відповідальність державного службовця за невиконання або неналежне виконання посадових обов'язків, визначених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами у сфері державної служби, посадовою інструкцією, а також порушення правил етичної поведінки та інше порушення службової дисципліни у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до положень ч.1 ст.65 зазначеного Закону підставою для притягнення державного службовця до дисциплінарної відповідальності є вчинення ним дисциплінарного проступку, тобто протиправної винної дії або бездіяльності чи прийняття рішення, що полягає у невиконанні або неналежному виконанні державним службовцем своїх посадових обов'язків та інших вимог, встановлених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами, за яке до нього може бути застосоване дисциплінарне стягнення.

В розумінні норм Закону дисциплінарним проступком є: 1) порушення Присяги державного службовця; 2) порушення правил етичної поведінки державних службовців; 3) вияв неповаги до держави, державних символів України, Українського народу; 4) дії, що шкодять авторитету державної служби; 5) невиконання або неналежне виконання посадових обов'язків, актів органів державної влади, наказів (розпоряджень) та доручень керівників, прийнятих у межах їхніх повноважень; 6) недотримання правил внутрішнього службового розпорядку; 7) перевищення службових повноважень, якщо воно не містить складу злочину або адміністративного правопорушення; 8) невиконання вимог щодо політичної неупередженості державного службовця; 9) використання повноважень в особистих (приватних) інтересах або в неправомірних особистих інтересах інших осіб; 10) подання під час вступу на державну службу недостовірної інформації про обставини, що перешкоджають реалізації права на державну службу, а також неподання необхідної інформації про такі обставини, що виникли під час проходження служби; 11) неповідомлення керівнику державної служби про виникнення відносин прямої підпорядкованості між державним службовцем та близькими особами у 15-денний строк з дня їх виникнення; 12) прогул державного службовця (у тому числі відсутність на службі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин; 13) поява державного службовця на службі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп'яніння; 14) прийняття державним службовцем необґрунтованого рішення, що спричинило порушення цілісності державного або комунального майна, незаконне їх використання або інше заподіяння шкоди державному чи комунальному майну, якщо такі дії не містять складу злочину або адміністративного правопорушення; 15) прийняття державним службовцем рішення, що суперечить закону або висновкам щодо застосування відповідної норми права, викладеним у постановах Верховного Суду, щодо якого судом винесено окрему ухвалу.

Як вбачається з оскарженого наказу, позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності за порушення п.п.2, 4 ч.2 ст.65 Закону, а саме: порушення правил етичної поведінки державних службовців, та вчинення дій, що шкодять авторитету державної служби.

Статтею 66 названого Закону визначено види дисциплінарних стягнень, що можуть застосовуватися до державних службовців, серед яких: зауваження; догана; попередження про неповну службову відповідність; звільнення з посади державної служби.

Приписами ч.1 ст.67 наведеного Закону визначено, що дисциплінарне стягнення має відповідати характеру і тяжкості вчиненого дисциплінарного проступку та ступеню вини державного службовця. Під час визначення виду дисциплінарного стягнення необхідно враховувати характер дисциплінарного проступку, обставини, за яких він був вчинений, настання тяжких наслідків, добровільне відшкодування заподіяної шкоди, попередню поведінку державного службовця та його ставлення до виконання посадових обов'язків.

Нормами ст.69 цього Закону передбачено, що з метою визначення ступеня вини, характеру і тяжкості вчиненого дисциплінарного проступку стосовно державного службовця дисциплінарною комісією з розгляду дисциплінарних справ здійснюється дисциплінарне провадження.

Відповідно до положень ст.73 вказаного Закону з метою збору інформації про обставини, які стали підставою для порушення дисциплінарного провадження, для визначення дисциплінарною комісією ступеня вини, характеру і тяжкості цього дисциплінарного проступку Комісією, дисциплінарною комісією формується дисциплінарна справа.

Нормами ст.74 вказаного Закону регламентовані гарантії прав державних службовців під час застосування дисциплінарного стягнення.

Зокрема, дисциплінарне стягнення має відповідати ступеню тяжкості вчиненого проступку та вини державного службовця. Під час визначення виду стягнення необхідно враховувати характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, обставини, що пом'якшують чи обтяжують відповідальність, результати оцінювання службової діяльності державного службовця, наявність заохочень, стягнень та його ставлення до служби.

Відповідно до ч.2 ст.74 згаданого Закону дисциплінарне стягнення може бути накладено тільки у разі встановлення факту вчинення дисциплінарного проступку та вини державного службовця.

Під час судового розгляду встановлено, що за результатами службового розслідування встановлено наявність в діях ОСОБА_2 дисциплінарного проступку, що проявився в порушенні ним вимог п.п.1.2, 5 та 11 Правил етичної поведінки та запобігання корупції в органах ДФС, затв. наказом ДФС України № 979 від 01.12.2016р.

Вказані висновки ґрунтуються на відомостях, отриманих комісією під час дослідження ухвал слідчого судді Шевченківського районного суду м.Києва:

від 04.05.2018р. щодо проведення обшуку в службовому кабінеті ОСОБА_2;

від 10.05.2018р. про застосування стосовно ОСОБА_2 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з можливістю внесення застави у розмірі 140960 грн.;

від 23.05.2018р. про відсторонення ОСОБА_2 від посади начальника відділу митного оформлення № 3 митного посту «Солотвино»;

а також інформації, викладеної в листах Головного слідчого управління СБ України № 6/4342 від 29.05.2018р. та № 14/13823 від 04.07.2018р., публікаціях в засобах масової інформації щодо затримання співробітниками правоохоронних органів Закарпатської обл. за підозрою у вчиненні злочину начальника відділу митного посту «Солотвино» Закарпатської митниці ДФС із наявними фотоматеріалами (а.с.57-71).

Разом з тим, наведені висновки не можна вважати обґрунтованими і підставними, з наступних причин.

Пунктом 1.2 Правил етичної поведінки та запобігання корупції в органах ДФС, затв. наказом ДФС України № 979 від 01.12.2016р., передбачено, що для забезпечення повної впевненості громадян України в неприйнятному ставленні до корупції та до порушень загальноприйнятих у суспільстві норм поведінки кожен працівник повинен дотримуватися Правил, а також принципів і стандартів, викладених у Законах України «Про державну службу», «Про запобігання корупції» та в інших законодавчих та нормативно-правових актах.

Відповідно до п. 5 Правил, працівникам забороняється, в тому числі:

використовувати службові повноваження для особистої вигоди;

мати інтереси, які вступають у протиріччя з виконанням службових обов'язків;

брати на себе зобов'язання або обіцянки, які можуть негативно вплинути на репутацію органів доходів і зборів;

діяти (проявляти бездіяльність) на користь приватних та юридичних осіб.

Пунктом 11 цих Правил регламентовані дії працівників у разі отримання пропозиції щодо вчинення неправомірних дій, у т.ч. щодо неправомірної вигоди:

не вчиняти будь-яких дій або натяків, які можуть сприйматись як готовність або відмова від участі у справі;

знайти привід для перенесення всіх остаточних рішень на майбутнє;

невідкладно повідомити про цей факт уповноважений підрозділ з питань запобігання та виявлення корупції, у тому числі письмово - невідкладно після виникнення такої можливості;

отримати від уповноваженого підрозділу з питань запобігання та виявлення корупції інструкції щодо подальших заходів та діяти відповідно до них;

уникати обговорень таких подій з будь-ким, окрім працівників уповноваженого підрозділу з питань запобігання та виявлення корупції.

Таким чином, чинне законодавство встановлює відповідальність державних службовців, до яких відноситься позивач, за вчинення ними дисциплінарного проступку, в тому числі, за порушення правил етичної поведінки та скоєння дій, що шкодять авторитету державної служби.

Однак для притягнення державного службовця до визначеного виду відповідальності, закон передбачає необхідність встановлення вини такої особи за результатами проведення службового розслідування або дисциплінарного провадження.

Між тим, дисциплінарне провадження стосовно ОСОБА_2 проведено поверхнево та без підтвердження факту скоєння дисциплінарного проступку належними та допустимими доказами.

Зокрема, в основу висновків комісії покладені виключно відомості щодо підозри ОСОБА_2 в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 КК України.

На момент прийняття спірного рішення про накладення дисциплінарного стягнення, як і на час судового розгляду в адміністративній справі, судом не ухвалено обвинувального вироку в кримінальному провадження № 0000050 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 КК України.

Додатково слід врахувати, що відповідно до протоколу обшуку, складеного старшим слідчим СВ Управління СБ України в Одеській обл. 08.05.2018р. в рамках розслідування кримінального провадження № 0000050 будь-яких предметів, речей та документів, в тому числі грошових коштів, зазначених в ухвалі суду від 04.05.2018p., у позивача не виявлено і не вилучено.

Факт скоєння корупційного правопорушення ОСОБА_2 в наданих дисциплінарній комісії письмових поясненнях заперечив; не підтвердили такі порушенні інші працівники митного органу.

Відповідно до п.5 висновку за результатами службового розслідування від 09.07.2018p. дисциплінарною комісією визнано, що у зв'язку з відсутністю обвинувального вироку суду стосовно ОСОБА_2 дослідження питання щодо можливого отримання останнім неправомірної вигоди є неможливим, а отже, будь-які висновки про факт вчинення правопорушення є передчасними (а.с.71).

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що підозра ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 КК України, без належного доведення вини у його скоєнні, не може беззаперечно свідчити про порушення ОСОБА_2 правил етичної поведінки та скоєння проступку, який шкодить авторитету держави, зокрема, вчиненні неправомірних дій та отриманні неправомірної вигоди.

Ознак будь-якого іншого діяння, яке б підпадало під ознаки саме дисциплінарного проступку, та мало б наслідком настання дисциплінарної відповідальності, висновок за результатами службового розслідування не містить.

Також сам факт отримання стосовно ОСОБА_2 процесуальних документів слідчого та суду, вжиття до нього запобіжних фактів не може розцінюватися як єдині та достатні докази порушення державним службовцем правил етичної поведінки та скоєння проступку, який шкодить авторитету держави. При цьому, у складеному висновку відповідачем надано загальну оцінку всій виниклій ситуації в цілому стосовно ОСОБА_2 без з'ясування всіх обставин по справі.

Окрім того, визнання ОСОБА_2 винним у вчинення кримінального правопорушення є підставою для застосування іншого виду дисциплінарного стягнення за окремим порядком його реалізації.

Додатково колегія суддів наголошує на тому, що, зазначаючи у спірному наказі про наявність ухвали судді Шевченківського районного суду м.Києва по справі № 761/16131 в рамках кримінального провадження № 0000050, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 12.03.2018р., за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 КК України, а також висвітлюючи ту обставину, що співробітниками Головного слідчого управління СБ України 08.05.2018р. проведені слідчі дії в приміщеннях Закарпатської митниці ДФС, відповідач фактично акцентує увагу на причетності до вказаного кримінального правопорушення начальника відділу митного оформлення № 3 митного посту «Солотвино» Закарпатської митниці ДФС ОСОБА_2

Разом з тим, апелянт не врахував, що такий факт вважається доведеним (а саме чи мало місце діяння та чи вчинене воно цією особою), якщо він встановлений обвинувальним вироком суду в кримінальній справі, постановою про закриття кримінальної справи з нереабілітуючих підстав, або постановою суду в адміністративній справі, якщо вони набрали законної сили. Проте, такі процесуальні документи на момент звільнення позивача та на час розгляду справи судами першої та апеляційної інстанцій є відсутніми.

Тому висновок суду першої інстанції про незаконність звільнення в даному випадку позивача на підставі п.п.2, 4 ч.2 ст.65 Закону України «Про державну службу» слід визнати обґрунтованим.

Факультативним підтвердженням такого висновку слід вважати приписи ч.4 ст.77 Закону України «Про державну службу», згідно яких у разі виявлення за результатами розгляду ознак злочину чи адміністративного правопорушення суб'єкт призначення зобов'язаний протягом трьох календарних днів передати відповідну заяву та копію матеріалів справи до відповідного правоохоронного органу.

До того ж, апеляційний суд враховує, що в разі притягнення посадової особи до кримінальної відповідальності за службові (посадові) злочини законодавець передбачив спеціальний порядок та процедуру відсторонення такої особи від посади.

За змістом ч.2 ст.154 КПК України відсторонення від посади здійснюється на підставі рішення слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження на строк не більше двох місяців. Строк відсторонення від посади може бути продовжено відповідно до вимог статті 158 цього Кодексу.

Також на час здійснення дисциплінарного провадження державний службовець може бути відсторонений від виконання посадових обов'язків (ч.1 ст.72 Закону України «Про державну службу»).

Колегія суддів враховує правову позицію, висловлену Верховним Судом по аналогічній категорії справ, зокрема, в постанові Касаційного адміністративного суду від 24.10.2018р. у справі № 823/1460/17, яка в силу приписів ч.5 ст.242 КАС України та ч.6 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» є обов'язковою під час вирішення наведеного спору.

У зв'язку з вищезазначеним, відповідач неправомірно притягнув ОСОБА_2 до дисциплінарної відповідальності у вигляді попередження про неповну службову відповідність, при цьому на час застосування такого стягнення вина позивача у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 КК України, у встановлений законодавством спосіб доведена не була.

Оцінюючи наведені сторонами доводи, апеляційний суд виходить з того, що всі конкретні, доречні та важливі доводи позивача, наведені в позовній заяві, були перевірені та проаналізовані судом першої інстанції, та їм було надано належну правову оцінку.

Право на вмотивованість судового рішення є складовою права на справедливий суд, гарантованого ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

Інші зазначені в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції не встановив неправильного застосування норм матеріального права, порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення і погоджується з висновками суду першої інстанції у справі, якими доводи позивача задоволені.

Окрім того, обґрунтування апеляційної скарги відповідача зводяться виключно до непогодження з оцінкою, наданою судом першої інстанції, повно і всебічно встановленим обставинам справи, при цьому порушень норм процесуального права, які б вплинули або змінили цю оцінку, відповідачем не зазначено.

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов послідового та обґрунтованого висновку про те, що оскаржуваний наказ про накладення дисциплінарного стягнення прийнятий відповідачем без дотримання вимог чинного законодавства.

Доводи апелянта в іншій частині на правомірність прийнятого рішення не впливають та висновків суду не спростовують.

Із урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до переконливого висновку про те, що заявлений позов є підставним та обґрунтованим, а тому підлягає до задоволення, з вищевикладених мотивів.

Згідно ст.139 КАС України понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги належить покласти на апелянта Закарпатську митницю ДФС.

З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду, а тому підстав для скасування останнього колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.139, ч.4 ст.229, ч.3 ст.243, ст.310, ч.2 ст.313, п.1 ч.1 ст.315, ст.316, ч.1 ст.321, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Закарпатської митниці ДФС на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 08.02.2019р. в адміністративній справі № 0740/903/18 залишити без задоволення, а вказане рішення суду - без змін.

Понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на апелянта Закарпатську митницю ДФС.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку лише у випадках, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення; у випадку оголошення судом апеляційної інстанції лише вступної та резолютивної частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Р. М. Шавель
судді В. З. Улицький
О. І. Довга
Дата складення повного судового рішення: 08.05.2019р.