Справа № 826/19547/16
Суддя: Епель Оксана Володимирівна
Дата ухвалення: 2019-05-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий суддя у першій інстанції: Кармазін О.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 травня 2019 року Справа № 826/19547/16

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Епель О.В.,

суддів: Карпушової О.В., Степанюка А.Г.,

за участю секретаря Лісник Т.В.,

представника відповідача Карпика Л.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу Національної комісії, що здійснює державне регулювання ринків фінансових послуг, на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 05 березня 2019 року у справі

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю

«Фінансова компанія «Довіра та Гарантія»

до Національної комісії, що здійснює державне регулювання

ринків фінансових послуг,

про визнання протиправною та скасування постанови,

В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» (далі - позивач) звернулося до суду з адміністративним позовом до Національної комісії, що здійснює державне регулювання ринків фінансових послуг (далі - відповідач) про визнання протиправною та скасування постанови від 22.11.2016 р. № 73/16/4-07.

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 05 березня 2019 року адміністративний позов було задоволено в повному обсязі.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити постанову про відмову в задоволенні адміністративного позову в повному обсязі, посилаючись на те, що позивач виконав спірну постанову Комісії в добровільному порядку, сплатив визначений нею штраф, а тому, на думку апелянта, не має права на звернення з цим позовом і предмет спору відсутній.

Також апелянт зазначає, що спірна постанова є правомірною та прийнята уповноваженою особою.

З цих та інших підстав апелянт вважає, що оскаржуване ним рішення суду прийнято за неповно встановлених обставин та з порушенням норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи в цілому.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 01.04.2019 р. було відкрито апеляційне провадження, встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до судового розгляду.

У межах строку, встановленого судом, відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» () є юридичною особою та фінансовою установою.

31.10.2016 р. відповідач звернувся до позивача із зхапитом про надання інформації, в якому позивача зобов`язано у строк до 07.11.2016 р. надати наступну інформацію та документи:

- договір, за яким відступлене товариству право грошової вимоги до громадянки ОСОБА_1 по договору від 10.09.2013 р. № 108927122 з усіма додатками;

- бухгалтерські документи, акти прийму-передачі заборгованості, акти звірки тощо, первинні документи, що підтверджуються суму боргу гр. ОСОБА_1 перед новим кредитором (товариством);

- розрахунки заборгованості гр. ОСОБА_1 перед товариством;

- будь-яке листування товариства з гр. ОСОБА_1 ;

- виписки з банку, платіжні доручення, квитанції на підставі яких проводились розрахунки гр. ОСОБА_1 за зазначеним договором;

- у разі звернення до суду, матеріали, що стосуються судових справ;

- інші відповідні документи та інформацію (вичерпний перелік за даною справою.

04.11.2016 р. (п`ятницю) позивачем отримано вказаний запит.

07.11.2016 р. (понеділок) позивач надав відповідачу письмові пояснення та просив продовжити йому строк для надання відповіді.

09.11.2016 р. позивачем надало до Комісії запитувану інформацію, пояснення та копії документів.

22.11.2016 р. відповідачем прийнято постанову № 73/16/4-07 про застосування до позивача штрафних санкцій за правопорушення, вчинені на ринках фінансових послуг та накладено на товариство штраф у розмірі 1700,00 грн.

Позивач, вважаючи зазначену постановою протиправною, звернувся до суду з адміністративним позовом у цій справі.

Колегія суддів встановила, що задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що Комісією має встановлюватися розумний строк для виконання вимог щодо надання на її запити підконтрольними суб`єктами відповідних пояснень та документів і що надання запитуваних саме у позивача документів і письмових пояснень за один день є неможливими.

При цьому, судом було враховано, що позивач одразу ж (в перший робочий день) після отримання вимоги Комісії надав письмові пояснення і звернувся з проханням продовжити строк виконання її вимоги через великий обсяг запитуваних в нього документів та необхідність проведення їх аналізу і вже через день виконав вимогу в повному обсязі.

Також суд прийняв до уваги й те, що відповідачем не доведено, що спірна постанова Комісії про накладення на позивача штрафу прийнята уповноваженою посадовою особою.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Законом України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» від 12.07.2001 р. № 2664-III (далі - Закон № 2664-III), Положенням про Департамент регулювання та нагляду за наданням фінансових послуг фінансовими компаніями Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, затвердженим наказом Голови Нацкомфінпослуг від 24.10.2016 р. № 336 (далі - Положення № 336).

Так, відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 статті 2 Закону № 2664-III передбачено, що фінансові установи в Україні діють відповідно до цього Закону з урахуванням норм законів України, які встановлюють особливості їх діяльності.

Мета державного регулювання ринків фінансових послуг та форми державного регулювання ринків фінансових послуг, зокрема, щодо нагляду за діяльністю учасників ринків фінансових послуг (крім споживачів фінансових послуг; визначені у ст. ст. 19 та 20 Закону.

Згідно з п. 9 ч. 1 ст. 28 Закону № 2664-III до повноважень Нацкомфінпослуг, зокрема, належить право проводити самостійно чи разом з іншими державними органами перевірку діяльності учасників ринків фінансових послуг (крім споживачів фінансових послуг).

Відповідно до ч.ч. 1, 5 ст. 30 Закону № 2664-III Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, має право проводити в межах своїх повноважень перевірку (інспекцію) діяльності учасників ринків фінансових послуг (крім споживачів фінансових послуг), їх афілійованих та споріднених осіб.

Для проведення інспекції особа, яка наділена національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, повноваженнями здійснювати інспекцію за місцем знаходження юридичної особи, що перевіряється (далі - уповноважена особа), має право запрошувати посадових осіб цієї юридичної особи для надання пояснень та вимагати надання необхідної інформації та документів.

У п. 2. ч. 1 ст. 41 Закону № 2664-III визначено, що Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, застосовує до учасників ринків фінансових послуг (крім споживачів фінансових послуг) штрафні санкції за неподання, несвоєчасне подання або подання завідомо недостовірної інформації - у розмірі від 100 до 2000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Частиною 1 статті 42 Закону № 2664-III регламентовано, що штрафи, передбачені статтею 41 цього Закону, накладаються Головою, іншими членами національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, а також уповноваженими комісією посадовими особами після розгляду матеріалів, що засвідчують факт правопорушення.

Положенням № 336 визначено основні завдання Департаменту регулювання та нагляду за наданням фінансових послуг фінансовими компаніями Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг (далі - Департамент), серед яких відсутнє повноваження накладати штрафи, передбачені статтею 41 Закону № 2664-III.

Отже, законодавством регламентовано підстави та порядок притягнення учасників ринків фінансових послуг до відповідальності.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів звертає увагу на те, що запитом від 31.10.2016 р. відповілдачем витребувано у позивача пояснення та пакет документів і надано строк для їх подання до 07.11.2016 р., тобто фактично семиденний строк.

Однак, вказаний запит відповідача від 31.10.2016 р. позивачем отримано вже напередодні збігу зазначеного строку для його виконання - в останній робочий день п`ятницю 04.11.2016 р.

Разом з тим, вже в понеділок 07.11.2016 р. (перший робочий день) позивачем було надано пояснення та викладено прохання продовжити встановлений йому строк, оскільки вимогу отримано лише в пт 04.11.2016 р. і наведений в ній запит передбачає подання великого обсягу документів та інформації.

При цьому, вже 09.11.2016 р. - на третій робочий день після отримання вказаної вимоги позивач надав відповідачу витребувані в нього пояснення та документи, що зазначено самим апелянтом в його скарзі, але 23.11.2016 р. заступником директора Департаменту від імені Нацкомфінпослуг прийнято постанову про накладення на позивача штрафу в порядку ст. 41 Закону № 2664-III за несвоєчасне подання запитуваної в нього інформації.

З огляду на це, колегія суддів вважає, що позивач не мав практичної можливості виконати запит відповідача у встановлений в ньому строк - до 07.11.2016 р. та вжив всіх залежних від нього заходів для своєчасного виконання даного запиту та не порушив семиденного строку з дня його отримання, тому достатніх підстав для накладення на позивача штрафу за несвоєчасне подання інформації не було.

Крім того, ані до суду першої інстанції, ані в ході апеляційного провадження відповідачем не було надано жодних доказів, які б підтверджували наявність у заступника директора Департаменту та/або взагалі у Департамену повноважень застосовувати до позивача штрафні санкції в порядку ст. 41 Закону № 2664-III.

Водночас, постулатом адміністративного процесуального законодавства є презумпція винуватості відповідача у справі - суб`єкта владних повноважень (ч.2 ст.77 КАС України).

При цьому, колегія суддів враховує висновки ЄСПЛ, викладені в рішенні від 20.10.2011 р. по справі «Рисовський проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що принцип «належного урядування», зокрема передбачає, що державні органи повинні діяти в належний і якомога послідовніший спосіб. При цьому, на них покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах. Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість уникати виконання своїх обов`язків.

Згідно зі ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Таким чином, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції щодо задоволення даного адміністративного позову.

Доводи апелянта про те, що позивач виконав спірну постанову Комісії в добровільному порядку, сплатив визначений нею штраф, а тому, на думку апелянта, не має права на звернення з цим позовом і предмет спору відсутній, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки до суду з цим поззовом товариство звернулося 12.12.2016 р., а обставини, на які посилається апелянт, мали місце лише у січні 2017 року та не є достатньою правовою підставою для позбавлення позивача права на судовий захист.

Посилання апелянта на те, що спірна постанова є правомірною та прийнята уповноваженою особою, не підтверджуються жодними доказами та, як зазначалося вище, Положенням № 336 не передбачено повноважень навіть самого Департаменту як структурного підрозділу накладати на учасників ринку фінансових послуг штрафи в порялдку ст. 41 Закону № 2664-III.

Надаючи оцінку доводам апелянта, судова колегія також приймає до уваги рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, в якому Суд зазначив, що «…хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід…».

Отже, проаналізувавши всі доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вони не спростовують висновків суду і апелянт, який є суб`єктом владних повноважень, всупереч вимогам ч. 2 ст. 77 КАС України, не довів тих обставин, на які він посилається, а судом першої інстанції повно та правильно встановлено обставини справи і ухвалено судове рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Згідно зі ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга Національної комісії, що здійснює державне регулювання ринків фінансових послуг, підлягає залишенню без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 05 березня 2019 року - без змін.

Разом з тим, оскільки судом апеляційної інстанції не здійснено зміни або скасування рішення суду, то відповідно до ст. 139 КАС України, понесені відповідачем та апелянтом у цій справі судові витрати перерозподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 242-244, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Національної комісії, що здійснює державне регулювання ринків фінансових послуг, залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 05 березня 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Повний текст судового рішення виготовлено 10 травня 2019 року.

Головуючий суддя

Судді: