Справа № 2-а-220/10
Суддя: Рідник І. Ю.
Дата ухвалення: 2010-09-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа 2-a-220/2010
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 вересня 2010 року Комінтернівський районний суд Одеської області в складі:

судді Рідник І.Ю.

при секретарі Данько Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт.Комінтернівське Одеської області справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , що розташована в смт.Чорноморське Комінтернівського району Одеської області про визнання дій відповідача незаконними та зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

08.12.2009 року позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до військової частини НОМЕР_1 , що розташована в смт.Чорноморське Комінтернівського району Одеської області про визнання незаконними дій відповідача щодо невиплати грошової компенсації замість продовольчого пайка при звільненні його з лав Збройних Сил України та зобов`язання виплатити йому грошову компенсацію за не отримане продовольче пайкове забезпечення за період з 11.03.2000 року по 29.12.2006 року в розмірі 49529.77 гривень із застосуванням до вказаної суми вимог Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» на день виплати заборгованості.

В подальшому позивач уточнив свої позовні вимоги, згідно яких просив суд зобов`язати військову частину НОМЕР_1 виплатити йому грошову компенсацію за продовольчий пайок та відшкодувати: моральну шкоду в розмірі 8000 доларів США, з перерахунком на національну валюту на час виплати, матеріальну шкоду в розмірі 90000 гривень, яка складається з суми заборгованості за продовольче забезпечення з урахуванням індексу інфляції в розмірі 48107.11 гривень та витрат на юридичну допомогу і судових витрат в розмірі 41892.89 гривень.

В судовому засіданні позивач свої уточнені позовні вимоги підтримав і в їх обґрунтування послався на наступне.

До 29.12.2006 року він проходив військову службу та знаходився на продовольчому забезпеченні у військовій частині НОМЕР_1 . Продовольчий пайок отримував до 2000 року. З 2000 року по день звільнення йому продовольчий пайок не видавався у зв`язку з чим, він був змушений проводити купівлю продуктів за власні кошти, що мало негативні наслідки пов`язані із відчутним зменшенням його сімейного бюджету. Діями відповідача порушено його законне право, гарантоване державою у ч.2 ст. 17 Конституції України, ч.2 ст.9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», ч.2 ст. 16 Закону України «Про Збройні сили України», в редакції 2000 року, на одержання продовольчого забезпечення за рахунок держави, внаслідок чого у військової частини НОМЕР_1 перед ним утворилась заборгованість в розмірі вартості набору продуктів згідно норми №7, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 12.03.1996 року №316, та норми №1 (загальновійськової), затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 29.03.2002 року №426. На день звільнення з лав Збройних Сил України йому не була також нарахована і грошова компенсація за неотримання продовольчого пайка. Однак, Указом Президента України №1153/2008 від 10.12.2008 року «Про положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України», який є чинним на сьогонішній день, у СТ.242 зазначено, що особа, звільнена з військової служби на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частині. Оскільки йому ця компенсація не була виплачена, а він зі списків особового складу частини вже виключений, тому він звернувся до суду з даним позовом і просить його задовольнити в повному обсязі.

За проведеним ним розрахунку заборгованість відповідача перед ним станом на 28.02.2010 року становить 30255.14 гривень, а з урахуванням індексу інфляції складає приблизно 48107.11 гривень. Крім цього, ним понесені витрати на юридичну допомогу і інші судові витрати на загальну суму 41892.89 гривень. Причинену незаконними діями відповідача моральну шкоду він оцінює в розмірі 8000 доларів США в перерахунку на національну валюту на час її виплати.

Представник відповідача - військової частини НОМЕР_1 , Фурманов О.І., позов не визнав повністю, вважає його незаконним і необгрунтованим з підстав того, що позовні вимоги ОСОБА_1 суперечать Закону України «Про деякі заходи щодо економії бюджетних коштів» №1459-Ш від 17.02.2000 року, яким з 11.03.2000 року призупинено дію ч.2 ст.9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» в частині одержання військовослужбовцями продовольчих пайків або за їх бажанням грошової компенсації, та п.З постанови Кабінету Міністрів України «Про норми харчування військовослужбовців Збройних Сил та інших військових формувань» від 29.03.2002 року №426 на підставі якого втратила чинність постанова Кабінету Міністрів від 12.03.1996 року №316, якою було передбачено норму №7. Окрім цього позивачем пропущено встановлений законом річний строк звернення до суду з даним позовом. У зв`язку з чим просить в задоволенні позову відмовити повністю.

Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає за наступними підставами.

Суд розглядає дану справу в порядку адміністративного судочинства на підставі п.2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвідомчості справ, пов`язаних із соціальними виплатами» №1691-У1 від 18.02.2010 року, оскільки провадження у справі було відкрито 21.12.2009 року, тобто до прийняття цього Закону.

Судом встановлено, що позивач проходив військову службу у військової частині НОМЕР_1 протягом 1998-2006 років та 18.12.2006 року був звільнений у запас за п.63 пп. «г» - у зв`язку зі скороченням штатів. Наказом командира військової частини НОМЕР_1 №285 від 29.12.2006 року виключений зі списків особового складу частини /а.с.74-76/. Після 10.03.2000 року продовольчим пайком не забезпечувався і замість нього грошову компенсацію не отримував, що підтвердили обидві сторони.

Відповідно до положень ч.2 ст. 17 Конституції України держава забезпечує соціальний захист громадян України, які знаходяться на службі в Збройних Силах України і інших військових формуваннях, а також членів їх сімей.

Згідно ч.2 ст. 16 Закону України «Про Збройні Сили України» та ч.2 ст.9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовці одержують за рахунок держави грошове забезпечення, а також речове майно і продовольчі пайки, або за бажанням військовослужбовця грошову компенсацію замість них.

Порядок і розміри грошового та матеріального забезпечення військовослужбовців та компенсації замість речового майна і продовольчих пайків встановлюються Кабінетом Міністрів з урахуванням коефіцієнта індексації грошових доходів.

На виконання вимог Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» Кабінетом Міністрів України 12.03.1996 року було прийнято постанову №316 «Про норми забезпечення продовольчими пайками військовослужбовців Збройних Сил України та інших військових формувань, утворених відповідно до законодавства, військовослужбовців та осіб рядового і начальницького складу Міністерства внутрішніх справ».

Положенням зазначеної постанови були затверджені та введені в дію з 1 березня 1996 року норми забезпечення продовольчими пайками військовослужбовців Збройних Сил України. Відповідно до встановлених норм військовослужбовці Збройних Сил України забезпечувалися за рахунок держави продовольчими пайками за нормою №7.

Однак, статтею 2 Закону України «Про деякі заходи щодо економії бюджетних коштів» від 17.02.2000 року, який набув чинність 1 1.03.2000 року, призупинено дію ч.2 ст.9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» в частині одержання військовослужбовцями продовольчих пайків або за їх бажанням грошової компенсації замість них та замість речового майна (за винятком військовослужбовців Міністерства оборони України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Державної прикордонної служби України. Управління державної охорони та Головного управління внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ України, що використовують цивільний одяг, який зашифровує особу та відомчу належність військовослужбовців).

Зазначений Закон не скасований, Конституційним Судом України неконституційним не визнаний, тобто він є чинним та обов`язковим для виконання.

Згідно Закону України «Про Збройні Сили України», в редакції від 03.1 1.2006 року, зі ст.16 взагалі виключено таке поняття - як продовольче забезпечення.

Постановою Кабінету Міністрів України «Про норми харчування військовослужбовців Збройних Сил, інших військових формувань та осіб рядового, начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту та Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації» від 29.03.2002 року №426 постанову №3 16 від 12.03.196 року скасовано.

Як убачається з постанови Кабінету Міністрів України№426 від 29.03.2002 року, умови службової діяльності - це умови, в яких знаходяться військовослужбовці льотних, морських, ПІДВОДНИХ екіпажів та обслуг, які безпосередньо знаходяться на аеродромах, суднах, в лікувальне медичних закладах та яких держава повинна забезпечувати харчуванням в своїх їдальнях.

В примітці №6 до норми №1 вказаної постанови зазначено, що військовослужбовці офіцерського складу, прапорщики, мічмани та військовослужбовці рядового, сержантського, старшинського складу, які проходять службу за контрактом, під час перебування їх у польових умовах та в інших випадках у разі відсутності підприємств громадського харчування можуть забезпечуватися харчуванням через їдальні військових частин за загальновійськовою нормою №1 за плату в сумі, що відповідає розрахунку його вартості.

З аналізу наведених норм вбачається, що з 29.03.2002 року держава взяла на себе зобов`язання щодо забезпечення харчуванням військовослужбовців в їдальнях.

Отже, даною постановою не передбачена можливість отримання компенсації замість продовольчого пайка або отримання його на руки певною категорію військовослужбовців та позивач не відносився до категорії осіб, які мають право на забезпечення харчуванням за цією постановою.

Суд також зазначає, що відповідно до Указу Президента України «Про впорядкування грошового забезпечення військовослужбовців» від 16.05.2000 року №685 Кабінетом Міністрів України прийнята постанова «Про грошове забезпечення військовослужбовців» від 22.05.2000 року №829, якою було збільшено відповідно грошове забезпечення усіх категорій військовослужбовців (крім строкової служби), чим фактично було скомпенсоване позбавлення продовольчого забезпечення, тому суд не приймає до уваги ствердження позивача про погіршення його матеріального стану з часу неотримання продовольчого забезпечення по час звільнення.

Щодо посилань позивача на Указ Президента України №1 153/2008 від 10.12.2008 року «Про положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України», суд їх до уваги не приймає, оскільки Указ підписано 10.12.2008 року, а позивачем заявлені вимоги за період з 1 1.03.2000 року по 29.12.2006 року, тобто на тої час вищезазначена норма ще не діяла.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 09.02.1999 року у справі №1- рп/99 за конституційним зверненням Національного банку України щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 58 Конституції України, за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у ч. 1 ст.58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позивач не має права на отримання грошової компенсації, з урахуванням коефіцієнта індексації грошових доходів, за продовольче забезпечення після 1 1 березня 2000 року до виключення його із списків особового складу частини.

Згідно ч.І ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Враховуючи те, що судом не встановлено порушення прав позивача, вимога про стягнення моральної шкоди задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 100 КАС України, що діяла на час звернення позивача до суду з даним позовом, перебіг строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови в задоволенні адміністративного позову за умовою, якщо на цьому наполягає одна зі сторін.

Представник відповідача наполягав на застосуванні перебігу строку звернення до суду позивача з даним позовом, якому про неотримання ним продовольчого забезпечення стало відомо ще у березні 2000 року, але до суду він звернувся після спливу більш дев`яти років.

Враховуючи те, що позивач із заявою про поновлення строку звернення до суду з даним позовом не звертався та з часу, з якого йому стало відомо про порушення його прав минуло більш дев`яти років, суд застосовує строки позовної давності.

Згідно ч.І ст.87 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

У п.З Прикінцевих та перехідних положень КАС України зазначено, що до набрання чинності законом, який регулює порядок сплати і розмірі судового збору судовий збір при зверненні до адміністративного суду сплачується у порядку, встановленому законодавством для державного мита; розмір судового збору щодо майнових вимог про стягнення грошових коштів становить 1 відсоток від розміру таких вимог, але не більше 1700 гривень.

Позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів перевищують максимальний розмір судового збору, у зв`язку з чим з нього підлягає стягненню судовій збір на користь держави в розмірі 1700 гривень.

На підставі ст.ст.17,58 Конституції України, ст.16 Закону України «Про Збройні Сили України», ст.9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», ст.2 Закону України «Про деякі заходи щодо економії бюджетних коштів» і керуючись розділом II Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвідомчості справ, пов`язаних із соціальними виплатами» №1691-УІ від 18.02.2010 року, ст.ст.І7, 18,87,94,99,100,158-163 КАС України, суд-

постановив:

ОСОБА_1 у задоволенні уточненого адміністративного позову до військової частини НОМЕР_1 про зобов`язання сплатити грошову компенсацію, з урахуванням індексації, за не отриманий продовольчий пайок в розмірі 48107.11 гривень, стягнення матеріальної шкоди в розмірі 41892.89 гривень та моральної шкоди в розмірі 8000 доларів США - відмовити повністю.

Стягнути з ОСОБА_1 судовий збір на користь держави в розмірі 1 700 гривень.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції протягом 10 днів з дня отримання копії постанови, з одночасним направленням копії апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції.

Повний текст постанови складено і підписано суддею 07.09.2010 року

Суддя: