Справа № 520/3013/19
Суддя: Заічко О.В.
Дата ухвалення: 2019-05-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
УХВАЛА

про закриття провадження

07.05.2019 р. № 520/3013/19

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого - судді: Заічко О.В.,

при секретареві судового засідання: Абоян І.І.,

за участі: представника позивача - ОСОБА_1,

розглянувши у підготовчому засіданні в приміщенні суду в м. Харкові справу за позовом Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма ім. Т.Г. Шевченка" до Державного реєстратора Великобурлуцької районної державної адміністрації Харківської області ОСОБА_2 про визнання протиправними дій ,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просив суд визнати протиправними дії Державного реєстратора Великобурлуцької районної державної адміністрації Харківської області ОСОБА_2 під час проведення державної реєстрації договору оренди землі б/н від 23.05.2018 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4.

Відповідач надав відзив на позов, в якому заперечуючи проти позову просить суд закрити провадження у справі. В обґрунтування зазначеного відповідач посилається на те, що спірні правовідносини повязані з порушенням майнових прав позивача. Спір не є публічно-правовим, а носить приватно-правовий характер і має вирішуватись в порядку цивільного судочинства.

У підготовчому засіданні судом поставлено на обговорення питання про закриття провадження, оскільки спірні правовідносини у даному випадку, не виникли між учасниками публічно -правових відносин, оскільки державний реєстратор, вчиняючи дії щодо державної реєстрації договору оренди між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не мав публічно - правових відносин саме з позивачем, проти чого заперечував представник позивача, зазначивши, що у даній справі вирішується спір, який стосується виключно владних управлінських функцій відповідача, тобто, такий має характер публічно - правового.

Відповідач у підготовче засідання відповідач не прибув, у відзиві на позов, серед іншого, прохав суд розглядати справи без його присутності.

Суд, на підставі ст. 205 КАС України, вважає можливим вирішити поставлене питання без участі відповідача.

З'ясувавши думку представника позивача та вирішуючи поставлене питання, суд виходить з наступного.

З позовних вимог вбачається, що позивач оскаржує дії Державного реєстратора Великобурлуцької районної державної адміністрації Харківської області ОСОБА_2 під час проведення державної реєстрації договору оренди землі б/н від 23.05.2018 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4

В обґрунтування позову позивач посилається на неотримання відповідачем інформації, щодо наявності або відсутності зареєстрованих договорів та інших речових прав, щодо предмету оренди, вказане, на думку позивача, є порушенням Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та порядку реєстрації договорів оренди земельної частки (паю) затверджений постановою Кабінету Міністрів України №119 від 24.01.2000 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку субєктів владних повноважень.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.4 КАС України, адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір .

За змістом п.2 ч.1 ст.4 КАС України, публічно - правовий спір - це спір, у якому, зокрема, хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у звязку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Відповідно до п.п. 1 ч.1 ст.19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із субєктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Підставою виникнення спірних правовідносин, як вказував позивач, стало те, що державним реєстратором проведено державну реєстрацію договору оренди між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з порушенням вимог Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», так як 15.07.2004 року між позивачем та ОСОБА_3 було укладено договір оренди землі за №162, який сторонами не розривався та в судовому порядку недійсним не визнавався.

Суд вказує, що визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Публічно-правовий спір має особливий суб'єктний склад. Участь суб'єкта владних повноважень є обов'язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Однак сама по собі участь у спорі суб'єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції. Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

До юрисдикції адміністративного суду належить спір, який виник між двома (кількома) суб'єктами стосовно їх прав та обов'язків у конкретних правових відносинах, у яких хоча б один суб'єкт законодавчо вповноважений владно керувати поведінкою іншого (інших) суб'єкта (суб'єктів), а останній (останні) відповідно зобов'язаний виконувати вимоги та приписи такого суб'єкта владних повноважень. Аналогічна правова позиція викладена в постанові ОСОБА_5 Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі №914/2006/17.

Спір, що розглядається, не є спором між учасниками публічно-правових відносин, оскільки державний реєстратор, приймаючи рішення про державну реєстрацію договору оренди землі між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, не мав публічно-правових відносин саме з позивачем. Оскаржувані дії щодо державної реєстрації стосувалось реєстрації прав іншої особи, а не позивача.

Натомість, суд вказує що, приватно-правові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника. Спір має приватно-правовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, зазвичай майнового, конкретного суб'єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб'єктів владних повноважень.

Аналогічна правова позиція неодноразово викладалась Верховним Судом, зокрема, у постанові від 23.04.2019 року ( справа №823/464/16).

Таким чином, даний позов фактично заявлено на захист приватного інтересу. Здійснення такого захисту судом напряму залежить від вирішення питання про правомірність набуття права оренди земельної ділянки оренди і, як наслідок, дій з реєстрації такого права, відповідно до норм земельного та цивільного законодавства. В той же час, оскаржувані дії реєстратора є лише наслідком реалізації сторонами у справі прав на нерухоме майно, тобто є похідними вимогами, у зв'язку з чим, враховуючи суб'єктний склад спірних правовідносин, така справа підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства.

За правилами ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Відповідно до ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Суд зазначає, що в разі, коли порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, спричинених неправомірними, на думку особи, рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий характер або пов'язаний з реалізацією її майнових або особистих немайнових інтересів, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту цивільних прав та інтересів.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) від 4 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 12 жовтня 1978 року у справі «Zand v. Austria» вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з <…> питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів <…>». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Беручи до уваги те, що визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з'ясування всіх обставин у справі і обов'язок суб'єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень, на відміну від визначального принципу цивільного судочинства, який полягає у змагальності сторін, суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися "судом, встановленим законом" у розумінні частини першої статті 6 Конвенції.

Отже, вказаний спір є спором про цивільне право, тобто має приватно-правовий характер, а саме є спором між позивачем та ОСОБА_6 щодо права оренди земельної ділянки, яке підлягає державній реєстрації, водночас позивачем, у даному випадку, невірно обрано спосіб захисту порушеного права, оскільки оскарження відповідних дій державного реєстратора не призведе до їх відновлення .

Відповідно до п.1. ч.1 ст.238 КАС України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Таким чином, враховуючи вищевикладені судом обставини та висновки Верховного Суду, суд дійшов висновку, що провадження у справі має бути закрито.

Відповідно до ст. 239 КАС України, якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої статті 238 цього Кодексу, суд повинен розяснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ. У разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Суд вказує, що дана справа має вирішуватись відповідним місцевим загальним судом, за правилами ЦПК України та позивачем, з метою захисту його порушених прав має бути обрано інший спосіб захисту, а саме, щодо скасування рішення державного реєстратора, на підставі якого було проведено державну реєстрацію договору оренди землі між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 та останній, у такому разі, набуває статусу третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, на стороні відповідача.

Керуючись ст.ст.238, 248, 256, 294, 295, 297 КАС України, суд ,-

У Х В А Л И В:

Закрити провадження по справі за позовом Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма ім. Т.Г. Шевченка" до Державного реєстратора Великобурлуцької районної державної адміністрації Харківської області ОСОБА_2 про визнання протиправними дій.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття судового рішення судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Ухвала може бути оскаржена протягом пятнадцяти днів з дня складання її повного тексту шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Другого апеляційного адміністративного суду або в порядку, передбаченому п. 15.5 Розділу VII КАС України, а саме: до Другого апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд.

Повний текст ухвали складено 08 травня 2019 року.

Суддя Заічко О.В.