Справа № 200/2468/19-а
Суддя: Кочанова П.В.
Дата ухвалення: 2019-05-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 травня 2019 р. Справа№200/2468/19-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Суддя Донецького окружного адміністративного суду Кочанова П.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до управління праці та соціального захисту населення Бахмутської міської ради про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 звернулась до Донецького окружного адміністративного суду з позовною заявою до управління праці та соціального захисту населення Бахмутської міської ради, в якій просить суд:

- визнати протиправною та скасувати відмову Управління праці та соціального захисту населення Бахмутської міської ради щодо відмови Позивачу у призначенні одноразової компенсації у зв`язку з втратою годувальника, смерть якого пов`язана з Чорнобильською катастрофою відповідно до вимог статті 48 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" в розмірі 60 мінімальних заробітних плат;

- зобов`язати Управління праці та соціального захисту населення Бахмутської міської ради призначити Позивачу одноразову компенсацію у зв`язку з втратою годувальника, смерть якого пов`язана з Чорнобильською катастрофою в розмірі 60 мінімальних заробітних плат.

В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначила, вона має статус вдови, затвердженого посвідченням № НОМЕР_9 т від 27.11.2017 року. ЇЇ чоловік ОСОБА_2 мав статус громадянина, якій постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії, інваліда війни 1 групи, помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року (свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 від 10.08.2017 р.). Відповідно до ст.48 Закону України „Про статус та соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", їй передбачена одноразова виплата за втрату годувальника в розмірі 60 мінімальних заробітних плат. Управлінням праці та соціального захисту населення Бахмутської міської ради Донецької області в порушення вищевказаного закону нараховано в сумі 7586 грн. - одноразову виплату за втрату годувальника. При нарахуванні цієї компенсації відповідач користувався підзаконним актом Постановою Кабінету Міністрів України № 285 від 14.05.2015 року, яка значно звужує її право на отримання компенсації за втрату годувальника, яка їй гарантована державою, що суперечить ст. 22 Конституції України, ст.1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав і основних свобод людини, ст. 8 КАС України.

Позивач вважає, що відмова управління праці та соціального захисту населення Бахмутської міської ради Донецької області у призначенні одноразової компенсації є протиправною, оскільки суперечить вимогам статті 48 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», що суттєво обмежує її конституційні права та інтереси.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 19 лютого 2019 року у справі № 200/2468/19-а позовна заява залишена без руху та надано позивачу строк на усунення недоліків позовної заяви.

На виконання вимог вищезазначеної ухвали, позивач усунув недоліки позовної заяви у повному обсязі.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 11 березня 2019 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі № 200/2468/19-а за адміністративним позовом ОСОБА_1 до управління праці та соціального захисту населення Бахмутської міської ради про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами.

Сторони про відкриття провадження у справі були повідомлені судом належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами.

У строк, встановлений судом, відповідачем було надано відзив на адміністративний позов ОСОБА_1 , в якому відповідач заперечив проти задоволення позовних вимог позивача. Свої заперечення обґрунтовував тим, що одноразова компенсація сім`ям, які втратили годувальника із числа осіб, віднесених до учасників ліквідації аварії на ЧАЕС та смерть яких пов`язана з Чорнобильською катастрофою, передбачена ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі - Закон № 796-ХІІ), і виплачується в порядку та розмірах, установлених Кабінетом Міністрів України. Постановою Кабінету Міністрів України від 26 жовтня 2016 р. № 760 було затверджено Порядок виплати одноразової компенсації за шкоду, заподіяну внаслідок Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій, ядерних випробувань, військових навчань з застосуванням ядерної зброї, та щорічної допомоги на оздоровлення деяким категоріям громадян. Відповідно до п. 3 Порядку, виплата одноразової компенсації здійснюється за єдиною заявою, передбаченою постановою Кабінету Міністрів України № 1146 від 17.08.2002 року, поданою заінтересованою особою протягом шести місяців з дати встановлення інвалідності або смерті годувальника. На час смерті чоловіка Позивача компенсаційні виплати, що пов`язані із втратою годувальника, та смерть якого пов`язана з Чорнобильською катастрофою здійснювались на підставі Постанови № 285, якою встановлено розмір компенсації сім`ям, які втратили годувальника із числа осіб, віднесених до учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та смерть яких пов`язана з Чорнобильською катастрофою, - 7586 гривень. На підставі особистої заяви Позивача від 15.12.2017 року, експертного висновку Центральної міжвідомчої експертної комісії МОЗ та МНС України № 5966 від 23.10.2017 року та інших документів, передбачених законодавством, вищевказана одноразова компенсація в сумі 7586 гривень призначена та виплачена Позивачу в повному обсязі в січні 2018 року.

На підставі вищезазначеного, просив позивачу відмовити за безпідставністю.

Згідно з нормами статті 258 КАС України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Перевіривши матеріали справи, вирішивши питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 , є громадянкою України, про що свідчить паспорт громадянина України серії НОМЕР_2 виданий 22 жовтня 1997 року Артемівським МВ УМВС України у Донецькій області, РНОКПП НОМЕР_3 , інвалідом 2 групи, про що свідчить пенсійне посвідчення серії НОМЕР_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , відповідно до статті 43 Кодексу адміністративного судочинства України здатна здійснювати свої адміністративні процесуальні права та обов`язки.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_5 від 06.11.1968 року.

ОСОБА_2 був ліквідатором наслідків аварії на Чорнобильській АЕС першої категорії (посвідчення серії НОМЕР_11 ), ІНФОРМАЦІЯ_3 він помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_8 від 10.08.2017 року.

Відповідно до експертного висновку Центральної міжвідомчої експертної комісії на засіданні №49 від 10 жовтня 2017 року розглянуто звернення родичів з приводу смерті ОСОБА_2 і надану, згідно Переліку та зареєстровану в ЦМЕК 21.09.2017 року документацію померлого ОСОБА_2 на предмет встановлення причинного зв`язку хвороб, інвалідності і смерті з дією іонізуючого випромінювання та інших шкідливих чинників внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС, встановлено, що захворювання, що призвело до смерті, пов`язане з виконанням обов`язків військової служби по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.

Позивачкою 27.11.2017 року отримано посвідчення серія номер НОМЕР_9 , пред`явник якого має право на пільги і компенсації передбачені статтями 20, п. 5, 7, 8, 11, 12, 20, 23 і 27 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", термін дії якого встановлений до вступу в шлюб.

Згідно витягу з протоколу від 22.08.2018 року № 344 засідання Військово-лікарської комісії Північного регіону по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишніх військовослужбовців, захворювання колишнього військовослужбовця ОСОБА_2 , яке призвело до смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданим 10.08.2017 Бахмутським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області; лікарським свідоцтвом про смерть НОМЕР_10 , виданим 08.08.2017 Бахмутським відділенням Донецького обласного бюро СМЕ; медичними документами - пов`язане з виконанням обов`язків військової служби з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

Листом від 29.08.2018 року №08/4030 управління праці та соціального захисту населення Бахмутської міської ради на особисту заяву позивача від 16.08.2018 року стосовно отримання компенсації, як дружині померлого громадянина, смерть якого пов`язана з Чорнобильською катастрофою, повідомило, що постановою Кабінету Міністрів України від 26.10.2016 р. № 760 затверджений Порядок виплати одноразової компенсації за шкоду, заподіяну внаслідок Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій, ядерних випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї, та щорічної допомоги на оздоровлення деяким категоріям громадян. Відповідно до п.4 Порядку «одноразова компенсація виплачується в розмірах, установлених постановою Кабінету Міністрів України від 14.05.2015 р. № 285 «Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та визнання такими, що втратили чинність, деяких постанов Кабінету Міністрів України». Абз.1 п.1 постанови Кабінету Міністрів України «Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та визнання такими, що втратили чинність, деяких постанов Кабінету Міністрів України» установлено розмір одноразової компенсації сім`ям, які втратили годувальника, у сумі 7586 гривень. На підставі особистої заяви ОСОБА_1 № 76 від 15.12.2017 р., експертного висновку Центральної міжвідомчої експертної комісії МОЗ та МНС України № 5966 від 23.10.2017 р. та інших документів, передбачених законодавством, вищевказана одноразова компенсація в сумі 7586 гривень призначена та виплачена Управлінням в повному обсязі в січні місяці 2018 року.

Позивач не погоджується з виплатою одноразової компенсації в сумі 7586 гривень та вважає, що відповідно до ст.48 Закону України „Про статус та соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", їй передбачена одноразова виплата за втрату годувальника в розмірі 60 мінімальних заробітних плат.

Отже, спірним питанням у даній справі є не призначення позивачу одноразової компенсації у зв`язку з втратою годувальника, смерть якого пов`язана з Чорнобильською катастрофою в розмірі 60 мінімальних заробітних плат.

Надаючи правову оцінку правовідносинам суд виходив з наступного.

Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 № 796-XII (далі-Закон) визначено основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створює єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення.

Статтею першою Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» закріплено мету та основні завдання Закону, відповідно до яких цей Закон спрямований на захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та розв`язання пов`язаних з нею проблем медичного і соціального характеру, що виникли внаслідок радіоактивного забруднення території; громадян, які постраждали внаслідок інших ядерних аварій та випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї, та розв`язання пов`язаних з цим проблем медичного і соціального характеру.

Статтею 48 цього Закону (в редакції чинній на час звернення позивача до управління праці та соціального захисту населення Бахмутської міської ради з заявою про нарахування та виплату одноразової компенсації відповідно до ст. 48 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи») встановлено порядок компенсації за шкоду, заподіяну здоров`ю, особам, які стали особами з інвалідністю внаслідок Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, інших ядерних аварій, ядерних випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї, сім`ям у зв`язку із втратою годувальника та щорічної допомоги на оздоровлення.

Одноразова компенсація виплачується учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які стали особами з інвалідністю внаслідок Чорнобильської катастрофи, учасникам ліквідації наслідків інших ядерних аварій, особам, які брали участь у ядерних випробуваннях, військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, складанні ядерних зарядів та здійсненні на них регламентних робіт, які стали особами з інвалідністю внаслідок відповідних ядерних аварій та випробувань, участі у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, складанні ядерних зарядів та здійсненні на них регламентних робіт, дружинам (чоловікам), якщо та (той) не одружилися вдруге, померлих громадян, смерть яких пов`язана з Чорнобильською катастрофою, участю у ліквідації наслідків інших ядерних аварій, у ядерних випробуваннях, військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, у складанні ядерних зарядів та здійсненні на них регламентних робіт, сім`ям, які втратили годувальника, та батькам померлого із числа осіб, віднесених до учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та смерть яких пов`язана з Чорнобильською катастрофою, дітям з інвалідністю, інвалідність яких пов`язана з Чорнобильською катастрофою.

Компенсація та допомога, передбачені цією статтею, виплачуються в порядку та розмірах, установлених Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту першого Порядку виплати одноразової компенсації за шкоду, заподіяну внаслідок Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій, ядерних випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї, та щорічної допомоги на оздоровлення деяким категоріям громадян, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.10.2016 № 760 (далі - Порядок) (в редакції чинній на час звернення позивача до управління праці та соціального захисту населення Бахмутської міської ради з заявою про нарахування та виплату одноразової компенсації відповідно до ст. 48 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи») врегульовано питання здійснення виплати передбачених статтею 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" одноразової компенсації за шкоду, заподіяну внаслідок Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій, ядерних випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї (далі - одноразова компенсація), та щорічної допомоги на оздоровлення (далі - щорічна допомога) деяким категоріям громадян.

Пунктом другим даного Порядку одноразова компенсація та щорічна допомога виплачуються за рахунок коштів, передбачених у Державному бюджеті України на відповідний рік для соціального захисту громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, центрами з нарахування та здійснення соціальних виплат, структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних і районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі їх утворення) рад (далі - уповноважені органи) за місцем фактичного проживання (перебування) громадян.

Відповідно до пункту четвертого Порядку одноразова компенсація виплачується в розмірах, установлених постановою Кабінету Міністрів України від 14 травня 2015 р. № 285 "Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та визнання такими, що втратили чинність, деяких постанов Кабінету Міністрів України" (Офіційний вісник України, 2015 р., № 40, ст. 1204).

Підпунктом першим пункту першого постанови Кабінету Міністрів України від 14.05.2015 № 285 «Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та визнання такими, що втратили чинність, деяких постанов Кабінету Міністрів України» (в редакції чинній на час звернення позивача до управління праці та соціального захисту населення Бахмутської міської ради з заявою про нарахування та виплату одноразової компенсації відповідно до ст. 48 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи») установлено такі розміри виплат, передбачених статтями 36 і 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи":

1) одноразової компенсації учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи, учасникам ліквідації наслідків інших ядерних аварій, особам, які брали участь у ядерних випробуваннях, військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, складанні ядерних зарядів і виконанні на них регламентних робіт, які стали інвалідами внаслідок відповідних ядерних аварій та випробувань, участі у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, складанні ядерних зарядів і виконанні на них регламентних робіт, дружинам (чоловікам), якщо та (той) не одружилися вдруге, померлих громадян, смерть яких пов`язана з Чорнобильською катастрофою, участю у ліквідації наслідків інших ядерних аварій, ядерних випробуваннях, військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, складанні ядерних зарядів і виконанні на них регламентних робіт, сім`ям, які втратили годувальника, та батькам померлого із числа осіб, віднесених до учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і смерть яких пов`язана з Чорнобильською катастрофою, дітям-інвалідам, інвалідність яких пов`язана з Чорнобильською катастрофою: зокрема, сім`ям, які втратили годувальника, - 7586 гривень.

З аналізу наведених норм слідує, що статтею 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», визначено порядок виплати одноразової компенсації сім`ям, які втратили годувальника, із числа осіб, віднесених до учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та смерть яких пов`язана з Чорнобильською катастрофою, порядок та розміри якої установлені постановою Кабінету Міністрів України від 26.10.2016 № 760, пунктом четвертим якого встановлено, що одноразова компенсація виплачується в розмірах, установлених постановою Кабінету Міністрів України від 14 травня 2015 р. № 285 «Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та визнання такими, що втратили чинність, деяких постанов Кабінету Міністрів України».

Тобто, даними нормами чітко закріплено порядок призначення, виплати одноразової компенсації сім`ям, які втратили годувальника, із числа осіб, віднесених до учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та смерть яких пов`язана з Чорнобильською катастрофою, розміри якої визначені постановою Кабінету Міністрів України від 14 травня 2015 р. № 285 «Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та визнання такими, що втратили чинність, деяких постанов Кабінету Міністрів України».

Таким чином, судом встановлено, що розмір одноразової компенсації ОСОБА_3 , як сім`ї, яка втратила годувальника, із числа осіб, віднесених до учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та смерть яких пов`язана з Чорнобильською катастрофою, порядок призначення якої визначено ст. 48 «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а розмір відповідної компенсації чітко визначено постановою Кабінету Міністрів України від 14 травня 2015 р. № 285 «Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та визнання такими, що втратили чинність, деяких постанов Кабінету Міністрів України», призначено та виплачено відповідачем з урахуванням наведених вище норм.

Посилання позивача на право отримання одноразової компенсації ОСОБА_1 , як сім`ї, яка втратила годувальника, із числа осіб, віднесених до учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та смерть яких пов`язана з Чорнобильською катастрофою, визначених ст. 48 «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», у розмірі 60-ти мінімальних заробітних плат, судом визнаються незмістовними з огляду на наступне.

Як вже зазначалося судом раніше, статтею 48 «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» визначено порядок призначення та виплату одноразової компенсації сім`ї, яка втратила годувальника, із числа осіб, віднесених до учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та смерть яких пов`язана з Чорнобильською катастрофою, розмір якої визначається на підставі постановою Кабінету Міністрів України від 14 травня 2015 р. № 285 «Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та визнання такими, що втратили чинність, деяких постанов Кабінету Міністрів України».

В даній статті також зазначено, що текст статті 48 в редакції Закону № 2532-XII від 01.07.92; із змінами, внесеними згідно із Законами № 230/96-ВР від 06.06.96, № 563-XIV від 25.03.99, № 2638-III від 11.07.2001; в редакції Закону № 107-VI від 28.12.2007 - зміну визнано неконституційною згідно з Рішенням Конституційного Суду № 10-рп/2008 від 22.05.2008; стаття 48 в редакції Закону № 76-VIII від 28.12.2014 - щодо набрання чинності норм зазначеного Закону див. «Прикінцеві положення»; в редакції Законів № 1339-VIII від 21.04.2016 року, № 2082-VIII від 06.06.2017 року.

Тобто, до статті 48 цього Закону внесені відповідні зміни та доповнення. Остаточні зміни до даної статті внесені законодавцем в редакції Законів № 2082-VIII від 06.06.2017 року.

На час звернення позивача до управління праці та соціального захисту населення Бахмутської міської ради (15.12.2017) була чинна стаття 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у редакції із змінами до Законів № 2082-VIII від 06.06.2017, та розмір одноразової компенсації відповідно до постанови КМУ від 14.05.2015 № 285 складав - 7586 грн.

Крім того, станом на час смерті чоловіка позивача (08.08.2017) положення статті 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» діяла в редакції станом на 28.06.2017 року. Положення постанови Кабінету Міністрів України від 14 травня 2015 р. № 285 «Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та визнання такими, що втратили чинність, деяких постанов Кабінету Міністрів України», діяли у редакції станом на 02.11.2016 року. Даними нормами визначено розмір одноразової компенсації відповідним особам - 7586 грн.

Таким чином, судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що відповідачем правомірно призначено та виплачено одноразову компенсацію ОСОБА_1 , як сім`ї, яка втратила годувальника, із числа осіб, віднесених до учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та смерть яких пов`язана з Чорнобильською катастрофою, у розмірі -7586 грн., оскільки норми статті 48 зазначеного Закону та підпункт перший пункту першого Постанови від 14 травня 2015 р. № 285 в редакції чинній на час спірних правовідносин встановлювали саме такий розмір одноразової компенсації.

Суд зазначає, що передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними, а оскільки держава зобов`язана регулювати економічні процеси, встановлювати й застосовувати справедливі та ефективні форми перерозподілу суспільного доходу з метою забезпечення добробуту всіх громадян, то механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження справедливого балансу між інтересами окремих осіб і інтересами всього суспільства. При цьому зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист (рішення Конституційного Суду України від 26.12.2011 у справі № 1-42/2011).

На думку Конституційного Суду України (справа № 1-4/2018), держава виходячи з існуючих фінансово-економічних можливостей має право вирішувати соціальні питання на власний розсуд. Тобто, у разі значного погіршення фінансово-економічної ситуації, виникнення умов воєнного або надзвичайного стану, необхідності забезпечення національної безпеки України, модернізації системи соціального захисту тощо держава може здійснити відповідний перерозподіл своїх видатків з метою збереження справедливого балансу між інтересами особи та суспільства. Проте держава не може вдаватися до обмежень, що порушують сутність конституційних соціальних прав осіб, яка безпосередньо пов`язана з обов`язком держави за будь-яких обставин забезпечувати достатні умови життя, сумісні з людською гідністю.

Отже, одним з визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень.

Принцип збалансованості інтересів людини з інтересами суспільства сформульовано й у практиці Європейського суду з прав людини. У рішенні від 07.07.1989 у справі «Сорінг проти Сполученого Королівства» Суд зазначив, що Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) «спрямована на пошук справедливого співвідношення між потребами, пов`язаними з інтересами суспільства в цілому, і вимогами захисту основних прав людини». У рішенні від 17.10.1986 у справі «Ріс проти Сполученого Королівства» Суд зазначив, що, з`ясовуючи, чи існує позитивне зобов`язання стосовно людини, «належить врахувати справедливий баланс, який має бути встановлений між інтересами всього суспільства й інтересами окремої людини».

У рішенні від 09.10.1979 у справі «Ейрі проти Ірландії» Суд констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового.

Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат (рішення Суду від 12.10.2004 у справі «Кйартан Асмудсон проти Ісландії»).

Європейський суд з прав людини у рішенні «Великода проти України» від 03.06.2014 року зазначив, що законодавчі норми можуть змінюватися й передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

Відповідно до вимог ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно пункту 8 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України позивач - особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано позов до адміністративного суду, а також суб`єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подано позов до адміністративного суду.

Відтак завдання адміністративного судочинства полягає у захисті саме порушених прав особи у публічно-правових відносинах, що звернулася до суду з позовом.

Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні і конституційному поданні щодо тлумачення частини другої статті 55 Конституції України, в Рішенні від 14 грудня 2011 року N 19-рп/2011 зазначив, що особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

Отже, обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у звичайних законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим.

З огляду на зазначене, вирішуючи спір, суд повинен пересвідчитись у наявності у особи, яка звернулась за судовим захистом, відповідного права або охоронюваного законом інтересу, встановити, чи є відповідне право або інтерес порушеним (встановити факт порушення), а також визначити чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Тобто, обов`язковою умовою судового захисту є наявність порушених прав та охоронюваних законом інтересів безпосередньо позивача з боку відповідача, зокрема, наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або законного інтересу, на захист якого подано позов.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті, і є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В контексті викладеного, зважаючи на відсутність порушеного права позивача, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

У відповідності до вимог ЗУ «Про судовий збір» позивач звільнений від обов`язку сплати судового збору при зверненні до суду з позовами даної категорії справ, тому питання по розподілу судових витрати не вирішується судом.

Керуючись статтями 241, 243, 244-246, 250, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса мешкання: АДРЕСА_2 ) до управління праці та соціального захисту населення Бахмутської міської ради (адреса: 84511, Донецька область, м.Бахмут, вул.Б.Горбатова, 57, ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

Рішення прийнято в нарадчій кімнаті в порядку письмового провадження 13 травня 2019 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Апеляційна скарга згідно положень статті 297 КАС України подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Донецький окружний адміністративний суд.

Суддя Кочанова П.В.