Справа № 820/4137/18
Суддя: Бартош Н.С.
Дата ухвалення: 2019-05-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 травня 2019 р.Справа № 820/4137/18
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Бартош Н.С.,
Суддів: Тацій Л.В. , Подобайло З.Г. ,
за участю секретаря судового засідання Ткаченка А.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 13.09.2018 року, головуючий суддя І інстанції: Шевченко О.В., м. Харків, повний текст складено 24.09.18 року по справі № 820/4137/18
за позовом Державного підприємства "Балаклійський ремонтний завод"
до Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області
про скасування податкового повідомлення - рішення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, державне підприємство "Балаклійський ремонтний завод", звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області, в якому просив суд скасувати податкове повідомлення - рішення № від 21.05.2018 року.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 13.09.2018 року по справі № 820/4137/18 адміністративний позов задоволено: скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області № від 21.05.2018 року.
Відповідач, Головне управління Державної фіскальної служби у Харківській області, не погодився з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу. Свою незгоду з рішенням суду обґрунтовує тим, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення порушено норми процесуального права, а саме неповно з`ясовані обставини в адміністративній справі у зв`язку з ненаданням оцінки всім аргументам учасників справи, як того вимагає ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, та вважає, що оскаржене податкове повідомлення-рішення прийнято на законних підставах та відповідає чинному законодавству. Просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 13.09.2018 року по справі № 820/4137/18 та прийняти нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.
Представник позивача в судовому засіданні проти апеляційної скарги заперечував, просив суд залишити без змін рішення суду першої інстанції.
Представник відповідача в судовому засіданні підтримав доводи апеляційної скарги, просив суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції, прийняти нове рішення, яким позов залишити без задоволення.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, колегія суддів, переглядаючи судове рішення в межах доводів апеляційної скарги у відповідності до ч.1 ст. 308 КАС України, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що в період з 08.02.2018 року по 14.02.2018 року на державному підприємстві Балаклійський ремонтний завод (далі ДП БРЗ) на підставі наказу ГУ ДФС України у Харківській області від 07.02.2018 р. №769 проводилася документальна позапланова виїзна перевірка з питань дотримання податкового законодавства по господарським відносинам з ТОВ Флеш-Сток, ТОВ ВП Патріот, ПФ Променерго, про що було складено акт №647/20-40-14-17-19/08252623 від 21.02.2018 р. (т.1, а.с. 41 - 82).
Під час перевірки були встановлені порушення позивачем вимог п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6, ст. 198, п. 201.1, п. 201.7 ст. 201 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на додану вартість в періоді, що перевірявся, на загальну суму 606833 грн., у тому числі за грудень 2015 року в сумі 74589 грн., квітень 2016 року в сумі 67175 грн., за вересень 2016 року в сумі 180116 грн., за жовтень 2016 року в сумі 57193 грн., за листопад 2016 року в сумі 30788 грн., за грудень 2016 року в сумі 93764 грн., за березень 2017 року в сумі 103208 грн.
З висновками зазначеного акту перевірки позивач не погодився та надіслав заперечення від 02.03.2018 р. №4/45 до Головного управління ДФС у Харківській області (т.1, а.с. 88 - 105). Листом ГУ ДФС у Харківській області від 16.03.2018 р. №10324/10/20-40-14-17-14 висновки акту перевірки залишені без змін (т.1, а.с. 106 - 114).
На підставі акту перевірки відповідачем 19.03.2018 року було прийнято податкове повідомлення - рішення № №, яким нараховано податкове зобов`язання з податку на додану вартість у розмірі 606883 грн. та штрафні (фінансові) санкції (штрафи) у розмірі 303416,50 грн. Штрафні санкції були нараховані відповідно ст. 123.1 Податкового кодексу України у розмірі 50 % згідно повторності здійснення порушення. В обґрунтування повторності ГУ ДФС України в Харківській області вказало на податкове повідомлення - рішення від 14.11.2016 року №, яке постановою Харківського окружного адміністративного суду від 11.01.2017 року по справі № 820/6545/16, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 16.03.2017 року, було скасоване.
Позивач не погодився із зазначеним податковим повідомленням-рішенням та 23.03.2018 року звернувся зі скаргою до ДФС України вих. № 6/551 (т.1, а.с. 115-134). Рішенням ДФС України від 16.05.2018 р. №16785/6/99-99-11.01.01-25 скарга ДП БРЗ була частково задоволена, а саме скасоване податкове повідомлення - рішення від 19.03.2018 року № в частині застосованих 151708,25 грн. штрафних санкцій з податку на додану вартість (т.1, а.с. 136 - 151).
21.05.2018 року Головним управлінням ДФС у Харківській області прийняте нове податкове повідомлення - рішення №, яким нараховане податкове зобов`язання з податку на додану вартість у розмірі 606883 грн. та штрафні (фінансові) санкції (штрафи) у розмірі 151708,25 грн. (т.1, а.с. 35).
Позивач не погодився з податковим повідомленням-рішенням від 21.05.2018 року № , звернувся з позовом до суду.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що господарські операції позивача з його контрагентами мали реальний характер, а тому позивачем правомірно віднесено сум до складу валових витрат та податкового кредиту відповідно до первинних бухгалтерських документів та податкових накладних, які виписані на виконання умов договірних відносин, в зв`язку з чим оскаржуване податкове повідомлення - рішення підлягає скасуванню.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з таких підстав.
В періоді, що перевірявся, позивач мав господарські операції із ТОВ Флеш-Сток, ТОВ ВП Патріот, ПФ Променерго.
З матеріалів справи встановлено, що ДП БРЗ через процедуру закупівель, на електронно-торгівельному майданчику https://smarttender.biz/, був проведений тендер по закупівлі шин 1200х50х508 ИДП-284 б. Потреба у вище вказаних шинах у позивача складала 11 штук. Згідно проведеного тендеру було запропоновано 5 шин від ПП Партнер1М та 3 шини ТОВ Флеш-Сток.
Протоколом №42 від 24.09.2015 р. прийняте рішення щодо закупівлі всіх запропонованих шин, у зв`язку з їх потребою для ремонту військової техніки.
Згідно рахунку-фактури №ФС00922/01 від 22.09.2015 р., позивач платіжним дорученням від 01.10.2015 р. №1302 перерахувало кошти в розмірі 35700,01 грн. за 3 (три) шини 1200х50х508 ИДП-284.
Доводи відповідача, щодо того, що був оплачений рахунок виписаний, ще до проведення тендеру, ніяким чином не свідчить про дефектність, так як рахунок отриманий ДП «БРЗ» як тендерна пропозиція, і вже після проведення тендеру прийняте рішення про його оплату. У разі, якщо було прийняте рішення про закупівлю ТМЦ у іншого контрагента, даний рахунок міг залишитися не оплачений.
Колегія суддів встановила, що податкова накладна №6 від 01.10.2015р. зареєстрована у базі даних ЄРПН на загальну суму 35700,01 грн., у т. ч. ПДВ 5950,00 грн., дата реєстрації 22.10.2015 р. Податкова накладна відповідає вимогам п. 201.1 ст. 201 Податкового кодексу України та відображена ТОВ Флеш-Сток у податковій звітності.
Товар відправлений ТОВ Флеш-Сток на підставі видаткової накладної від 01.10.2015 р. №ФС-100114, яка складена у м. Київ, та підписана з боку позивача ОСОБА_1 , через ТОВ Нова пошта на підставі товарно-транспортної накладної від 05.10.2015 р. №4.
Шини були оприбутковані на складі підприємства, за прибутковим ордером №П-231 від 13.10.2015 р.
Враховуючи, що ТТН виписана 05.10.2015 р. та час перебування товару у дорозі, та приймаючи до уваги, отримання товару представником ДП «БРЗ» порушень вимог податкового законодавства, у тому що ТМЦ оприбутковані на складі підприємства 13.10.2015 р. не встановлено.
Стосовно доводу апеляційної скарги, що видаткова накладна датована 01.10.2015 р. та вказано місце складання м. Київ, колегія суддів зазначає, що видаткова накладна від 01.10.2015 р. виписана контрагентом у місці де вона складена та зазначений первинний документ

відправлений разом з ТМЦ через ТОВ «Нова пошта».
Потреба в зазначених шинах підтверджується дефектаційною відомістю (ф16) №549 на виріб (9А33БМ3) виріб №Ц22556, замовлення №6644 вказаний дефект шин виник внаслідок їх старіння і зносу та шини потребують заміни.
У акті перевірки зазначається та підтверджено матеріалами справи, що товар використаний у господарській діяльності підприємства, про що свідчить картка №7599 складського обліку матеріалів, вимога №1431 на отримання зі складу до цеху, яка також засвідчена представником замовника №173 та його особистим штампом, звітом на списання ЗІПу витраченого цехом ДРБМ на замовлення 6644 за жовтень 2015 року. В жовтні 2015 року за робочим нарядом №11457 зазначені шини встановлені на виріб БАЗ 5937. Згідно накладної №58 матеріальні цінності, які були демонтовані з виробу та замінені на нові, здані на склад. Згідно акту приймання-передачі від 27.11.2015 р. матеріальні цінності, які були демонтовані з виробу у зв`язку з їх заміною передані зі складу до військової частини НОМЕР_1 .
В матеріалах справи містяться накази про призначення на посаду ОСОБА_1 агентом з постачання, його посадові інструкції, штатний розпис підприємства.
Згідно пояснень представника позивача питання про оплату рахунків (дата оплати 01.10.2015 р.), отриманих раніше від контрагентів, вирішувалося безпосередньо на засіданні тендерного комітету і таким чином оплата від 22.09.2015 р. не порушує норми податкового законодавства.
Відповідно до ст. 9 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні (у редакції чинній на момент здійснення господарської операції) підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.
Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання документу, назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.
Таким чином, колегія суддів вважає, що твердження відповідача не свідчить про дефектність первинних документів, оскільки видаткова накладна отримана від ТОВ Флеш-Сток містить у собі: місце складання - м. Київ, підпис ОСОБА_1 його прізвище та ініціали, та надані до матеріалів справи документи, надають можливість ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, судом досліджено ТТН від 05.10.2015 р. №4 та встановлено, що ТМЦ направлялися через відділення ТОВ Нова пошта саме 05.10.2015 р. Товарно-транспортна накладна від 05.10.2015 р. №4 заповнювалася представниками організації перевізника, а не представниками позивача.
Позивачем доведено належними доказами, що господарська операція відповідає економічному змісту, відображеному в укладеній платником податку угоді, має чітко виражену ділову мету та в повній мірі відповідає меті господарської діяльності позивача, доведений рух отриманих матеріальних цінностей та зміна в структурі активів та зобов`язань позивача.
Щодо господарських відносин позивача з ТОВ ВП Патріот з матеріалів справи встановлено, що згідно повідомлень про відкриття замовлень на ДП БРЗ відкриті замовлення, на які були придбані ТМЦ у ТОВ ВП Патріот. У вказаних замовленнях зазначені номера замовлень, які використовуються у внутрішніх документах підприємства, марка виробу, заводський номер, та обладнання яке встановлювалося у процесі ремонту по спірним питанням (Т.1 а.с. 152, 154 155, 157 160).
Потреба у ремонті вказаних виробів встановлена підприємством на підставі актів приймання виробу від представників військових частин у ремонт, у яких відображається комплектність виробу. Так як деякі вироби, під час приймання їх у ремонт були недоукомплектовані то прилади придбані у ТОВ ВП Патріот встановлювалися на них, з метою виконання умов договорів.
Крім того позивачем надані дефектаційні відомості, відомості шифрів дефектів та методів їх усунення, які підтверджують необхідність ремонту певних вузлів.
Таким чином відсутні прилади, вузли та агрегати встановлювалися на вироби, а ті деталі які потребували заміни, замінювалися ДП БРЗ з подальшою передачею не придатних до експлуатації деталей до військових частин.
Колегія суддів встановила, що між позивачем та ТОВ ВП Патріот на підставі договору поставки від 02.10.2015 р. №16/56 відбулися ряд господарських операцій, а саме:
- згідно платіжного доручення від 19.11.2015 р. №1626 позивачем перерахувало ТОВ ВП Патріот кошти у розмірі 70560,00 грн. у т. ч. ПДВ 11760,00 грн.
Відповідно видаткової накладної від 24.11.2015 р. №РН-002411/1 отримано товар: нічний прилад спостереження (ТВНО-2Б Ш3.803.009 СП) 2 категорії у кількості 2 шт. та прилад ТКН-З АЛЗ.803.004 2 категорії у кількості 1 шт. Контрагентом позивача була виписана податкова накладна, та зареєстрована у ЄРПН 25.11.2015 р. Позивач включив дані податкової накладної до податкового кредиту відповідно до Податкового законодавства. Матеріальні цінності, а саме прилад ТВНО-2БШ3.803.009 СП у кількості 2 шт. оприбутковані згідно прибуткового ордеру №П-278, обліковувалися на карті №7698 складського обліку матеріалів. Витребувані вимогами №2639 та №2645 на замовлення №6651 та №6652. На зворотному боці вимоги є підпис та печатка представника замовника №173. Списані з обліку на підставі звіту про списання ЗІПу витрачених цехом РЗППО за листопад 2015 року на відповідні замовлення. Прилад ТКН-З АЛЗ.803.004 перебував на обліку на картці №7699 складського обліку матеріалів, витребуваний вимогою №2752, з відміткою та печаткою представника замовника №173. Використаний згідно звіту на списання ЗІПу витраченого цехом РЗППО на замовлення 6653.
- згідно платіжного дорученням від 14.06.2016 р. №1308 позивачем перерахувало ТОВ ВП Патріот кошти у розмірі 108720,00 грн. у т. ч. ПДВ 18120,00 грн.
Податкова накладна виписана 14.06.2016 р. та зареєстрована в ЄРПН 22.06.2016 р. Податкова накладна відповідає вимогам п. 201.1 ст. 201 Податкового кодексу України та відображена у податковій звітності.
Згідно видаткової накладної від 16.06.2016 р. №Па-000140605 отримано товар: прилад ТВНО 2 Б у кількості 6 штук на загальну суму у розмірі 108720,00 грн.
Рух матеріальних цінностей на підприємстві підтверджується: прибутковим ордером №ПО-265 від 17.06.2016 р. карткою №7366 складського обліку матеріалів, вимогою №1759, звітом щодо видачі матеріалів в підрозділ, вимогою №1646, звітом щодо видачі матеріалів в підрозділ, вимогою №2004, звітом щодо видачі матеріалів в підрозділ, вимогою №1535, звітом видачі матеріалів в підрозділ, вимогою №1534, звітом видачі матеріалів в підрозділ.
- згідно платіжних доручень від 19.08.2016 р. №1890 та від 14.09.2016 р. №1853 позивачем перерахувало ТОВ ВП Патріот кошти у розмірі 46920,00 грн. у т. ч. ПДВ 7820,00 грн.
Податкові накладні виписані 22.08.2016 р. та 25.08.2016 р., які зареєстровані в ЄРПН 23.08.2016 р. та 05.09.2016 р. відповідно. Податкові накладні відповідають вимогам п. 201.1 ст. 201 Податкового кодексу України та відображені у податковій звітності.
Товар отриманий згідно видаткової накладної від 22.08.2016 р. №Па-000220801, освітлювач ОУ-3ГА у кількості 3 шт. на загальну суму у розмірі 28800,00 грн. та від 25.08.2016 р. №Па-000250803, прилад ТВНО 2 Б у кількості 1 шт. на загальну суму 18120,00 грн.
Рух матеріальних цінностей на підприємстві підтверджується: прибутковим ордером №ПОг-349 від 23 серпня 2016 карткою №7826 складського обліку матеріалів, вимогою №2233, звітом щодо списання матеріалів в підрозділ, вимогою №2217, звітом щодо списання матеріалів в підрозділ, вимогою №2216, звітом щодо списання матеріалів в підрозділ.
- згідно платіжного доручення від 14.09.2016 р. №1853 позивачем перераховано ТОВ ВП Патріот кошти у розмірі 130200,00 грн. у т. ч. ПДВ 21700,00 грн.
Податкова накладна виписана 14.09.2016 р. та зареєстрована в ЄРПН 21.09.2016 р. Податкова накладна відповідає вимогам п. 201.1 ст. 201 Податкового кодексу України та відображена у податковій звітності. Видаткова накладна на отримання товару датована 15.09.2016 р., згідно якої отримано Генератор ГИСВ-2-14/3000 на загальну суму 130200,00 грн.
Рух матеріальних цінностей на підприємстві підтверджується: прибутковим ордером №ПОг-357, карткою №7366 складського обліку матеріалів, вимогою №2475, звітом щодо списання матеріалів в підрозділ
- згідно платіжних доручень від 01.11.2016 р., 09.11.2016 р., 17.11.2016 р. №№2195, 2270, 2336 позивачем перераховано ТОВ ВП Патріот кошти в розмірі 184728,00 грн. в т. ч. ПДВ 30788,00 грн.
Податкові накладні виписані 01.11.2016 р., 09.11.2016 р., 09.11.2016 р. та зареєстровані в ЄРПН 14.11.2016 р. Податкові накладні відповідають вимогам п. 201.1 ст. 201 Податкового кодексу України та відображені у податковій звітності.
Товар, а саме: Панель П-8-101 БА2.089.258 у кількості 1 шт., Линия задержки ЛЗ БА2.066.127 у кількості 1 шт., Узел ПУ-15А у кількості 1 шт., Вузол ПУЗ-3М у кількості 1 шт., Вузол ПУ10-11 АМ у кількості 1 шт., Панель П8-101 БА2.089.258 у кількості 2 шт., Вузол ПУ2-15А у кількості 2 шт., Прилад ТВНО 2Б у кількості 1 шт., отриманий на підставі видаткових накладних від 02.11.2016 р., 10.11.2016 р., 18.11.2016 р. №№Па-000011102, Па-000011101, Па-00010102, РН-0001811/3.
Рух матеріальних цінностей на підприємстві підтверджується: прибутковим ордером №ПОг-457 карткою №9590 складського обліку матеріалів, вимогою №2633, карткою складського обліку №9591, вимогою №2689, карткою №9592 складського обліку матеріалів, вимогою №2632, звітом щодо списання матеріалів в підрозділ, прибутковим ордером №ПОг-458, карткою №9594 складського обліку матеріалів, вимогою №2634, звітом щодо видачі матеріалів в підрозділ, карткою №9593 складського обліку матеріалів, вимогою №2648, звітом щодо видачі матеріалів в підрозділ, прибутковим ордером №ПОг-461, карткою складського обліку №7101, вимогою №2691, карткою №7106 складського обліку матеріалів, вимогою №2692, звітом щодо видачі матеріалів в підрозділ, прибутковим ордером №ПОг-481, карткою №7366 складського обліку матеріалів, вимогою №2640, звітом щодо видачі матеріалів в підрозділ.
- згідно платіжних доручень від 01.12.2016 р., 14.12.2016 р., №№2401, 2541 позивачем перерахованл ТОВ ВП Патріот кошти в розмірі 177432,00 грн. в т. ч. ПДВ 29572,00 грн.
Податкові накладні виписані 01.12.2016 р. та 14.12.2016 р. та зареєстровані в ЄРПН 20.12.2016 р. та 15.12.2016 р. відповідно. Податкові накладні відповідають вимогам п. 201.1 ст. 201 Податкового кодексу України та відображені у податковій звітності.
Товар отриманий на підставі видаткових накладних від 01.12.2016 р. та 15.12.2016 р. за №Па-000011202 та №Па-000151201 за якими отримано товар: Регулятор напруги РН-23-1 та Магнетрон МИ-184 відповідно.
Рух матеріальних цінностей на підприємстві підтверджується: прибутковим ордером №ПОг-493, карткою №9613 складського обліку матеріалів, прибутковим ордером №ПОг-506, карткою №7429 складського обліку матеріалів, вимогою №2896, звітом щодо видачі матеріальних цінностей в підрозділ.
Матеріальні цінності, які були замінені в процесі ремонту та були у наявності на виробах передавалися військовим частинам, які приймали вироби, що підтверджується відповідними актами приймання-передачі.
Судовим розглядом встановлено, що Регулятор напруги РН-23-1 до цього часу перебуває на складі ДП БРЗ, що підтверджено карткою №9613 складського обліку матеріалів.
В акті перевірки зазначено, що відповідно до наданих видаткових накладних не вказані посади ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , проте відповідно до ст. 9 Закону Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо. Також до матеріалів справи надані наказ про призначення ОСОБА_2 на посаду та посадові інструкції.
Доставку товару здійснювалося ТОВ Нова пошта, що підтверджується реєстром податкових накладних завірених Балаклійським відділенням ТОВ Нова пошта та ТТН доданими до матеріалів справи.
Щодо сертифікатів якості ТМЦ отриманих від ТОВ ВП Патріот, позивач зазначив, що поставлений товар пройшов вхідний контроль представником ВТК ДП БРЗ, контроль представником замовника №173, встановлений на вироби та прийнятий замовником. Тобто позивач отримав товар який відповідає за своєю якістю вимогам для здійснення ремонту виробів на виконання замовлень Міністерства оборони України, що підтверджується матеріалами справи.
Стосовно доводу апеляційної скарги про порушення п. 198.2 ст. 198 Податкового кодексу України, а саме щодо настання першої події в момент перерахування коштів, внаслідок перерахування коштів ДП БРЗ 19.11.2016, тоді як податкова накладна виписана ТОВ ВП Патріот 24.11.2016, колегія суддів зазначає, що позивач включив дані податкової накладної відповідно до Податкового законодавства у звітний період, обов`язок зі складання податкової накладної виникає з моменту настання першої події саме у ТОВ ВП Патріот, отже дане порушення було здійснено не позивачем, так як згідно з п.198.2 ст.198 Податкового кодексу України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.
В судді першої інстанції був допитаний свідок ОСОБА_3 , який працює провідним інженером 173 військового представництва Міністерства оборони України, який пояснив, що між Міністерством оборони України та ДП БРЗ укладені договори щодо ремонту військової техніки. Відповідно до умов договору 173 військове представництво Міністерства оборони України здійснює контроль якості, доцільності проведених робіт, контроль за придбанням комплектуючих до військової техніки у сторонніх організацій. В силу своїх посадових обов`язків він призначений відповідальною особою на ДП БРЗ. За своїм напрямком діяльності він контролює проведення дефектаційних робіт отриманих виробів для ремонту, сам процес ремонту, відповідність робочих нарядів нормативній документації з ремонту та проводить контроль приладів, вузлів та агрегатів придбаних у сторонніх організацій тощо. З приводу отриманих ТМЦ від ТОВ Флеш-сток та ТОВ ВП Патріот він зазначив, що отриманні ТМЦ були оглянуті ним візуально на предмет комплектності та відповідності технічного стану, проведені випробування, які дозволили зробити висновок про придатність придбаних ТМЦ у використанні на військовій техніці, про що зроблені необхідні відмітки в журналах пред`явлення. Щодо ремонту двигунів, свідок зазначив, що необхідність їх капітального ремонту передбачена умовами Договорів між Міністерством оборони України та ДП БРЗ (з позначкою Таємно), двигуни мають значний термін зберігання або експлуатації. Після початку проведення ремонту виробів, двигуни направляються до ПФ Променерго, де для проведення контролю призначений інший представник 173 військового представництва Міністерства оборони України, який здійснює безпосередній контроль проведення ремонту двигунів. Свідок безпосередньо здійснює контроль вже після того як двигун встановлений на виріб на предмет його безперебійної роботи та наявності підтікань технічних рідин, що можуть виникнути під час встановлення двигуна на виріб, та бере участь разом з представників підприємства у ходових та полігонних випробуваннях.
Щодо господарських відносин позивача з ПФ Променерго з матеріалів справи встановлено, що між позивачем та ПФ Променерго укладені договори від 05.08.14 р. №14/35 на проведення капітального ремонту двигуна 5Д20Б-300, від 06.04.2015 р. №14/15 на проведення капітального ремонту двигуна В46-2С1, від 28.10.2014 р. №6-28.10.14 на проведення капітального ремонту двигуна В6М-1, від 11.11.2015 р. №16/62 на ремонт радіаторів. Договори мають майже ідентичні умови, відрізняються лише вартістю робіт, предметом договору тощо.
Судовим розглядом встановлено, що ДП БРЗ починаючі з 2014 року по цей час виконує роботи для Міністерства оборони України з ремонту військової техніки. Військова техніка надходить на підприємство після тривалої багаторічної експлуатації та зберігання в неналежних умовах, та потребує значного обсягу ремонту. Для відновлення боєздатності та відновлення моторесурсу потрібно проведення капітального ремонту двигунів, що передбачено умовами договорів з Міністерством оборони України. ДП БРЗ не має фахівців з ремонту двигунів та спеціального обладнання, необхідного для здійснення капітального ремонту двигунів. Внаслідок цього були укладені вище вказані договори.
По спірним операціями підприємством були відкриті замовлення щодо ремонту двигунів та радіаторів, що підтверджується повідомленнями про відкриті замовлення (т.1, а.с. 152 - 164).
Згідно договорів від 05.08.14 р. №14/35, від 06.04.2015 р. №14/15, від 28.10.2014 р. №6-28.10.14 р. проведено капітальний ремонт двигунів (т.3, а.с. 147-151, 156, 186-187, 192-193, 198- 200, 208, 231). Згідно Договору від 11.11.2015 р. №16/62 проведено ремонт радіаторів (т.3, а.с. 236- 237).
З матеріалів справи встановлено, що у акті перевірки підтверджується декларування податку на додану вартість як ПФ Променерго так і ДП БРЗ, податкові накладні внесені до ЄРПН, податкові накладні відповідають вимогам п. 201.1 ст. 201 Податкового кодексу України та відображені у податковій звітності.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що двигуни на виконання вище зазначених договорів, здавалися контрагенту позивача на підставі актів здачі-приймання обладнання в ремонт, приймалися з ремонту на підставі акту здачі-приймання обладнання після ремонту з перевіркою його комплектності та випробуваннями на стенді. Випробування двигуна, при різних температурних та оборотних навантаженнях, здійснювалося в присутності представника ДП БРЗ та представника замовника №173, що підтверджено їх особистими підписами та скріплено печаткою. В актах зазначається вид двигуна та його серійний номер, що надає можливість його ідентифікувати. В подальшому укладалися акти виконаних робіт.
Також з матеріалів справи встановлено, що двигуни та радіатори на ремонт та після ремонту перевозилися транспортом позивача, що підтверджується подорожніми листами, наказами по підприємству про відрядження, ввізними та вивізними квитками ввезення-вивезення двигунів з території підприємства, про що свідчить, що саме позивач здійснив перевезення двигунів та радіаторів з м. Балаклія до м. Мерефа та у зворотному напрямку, про що підтверджують ввізні-вивізні квитки щодо пересування двигунів з території та на територію підприємства по кожному випадку при транспортуванні двигунів або радіаторів, та наказ по підприємству, де зазначена мета відрядження, в деяких випадках працівники вибували у відрядження до декількох контрагентів, виконання наказу підтверджується відповідними актами приймання-передачі.
Колегія суддів вважає, що висновок, щодо зазначення у графі 20 Подорожнього листа найменування вантажу - тех. майно, не може бути підставою для того щоб вважати, що перевезення не відбувалося, так як інші документи в повному обсязі підтверджують перевезення до ПФ Променерго двигунів та радіаторів для ремонту та отримання їх після ремонту. І найменування тех. майно не спростовує твердження позивача, що відбулося транспортування саме двигунів, або радіаторів.
Відносно встановлення дефектності актів виконаних робіт колегія суддів зазначає, що вказані акти передбачені додатком №2 до Договорів, які є невід`ємною їх частиною та виконанні у повній відповідності встановленим зразкам. Тобто така форма передбачена самим договором, і тому твердження про їх дефектність на думку суду не відповідає чинному законодавству. Також, відповідно до умов укладених договорів, акт виконаних робіт, є підставою для проведення розрахунків, а самі роботи приймаються актом здачі-приймання обладнання після ремонту, де передбачено перевірку двигуна та стендові випробування.
Щодо визначеного в актах, що «Зазначені роботи виконані у відповідності з вимогами та завданнями Замовника, також не може бути підставою для дефектності актів, так як завдання та вимоги Замовника визначені у предметі договору укладеного з ПФ «Променерго», де зазначено, що Виконавець зобов`язується провести капітальний ремонт двигунів.
Колегія суддів дослідивши договори укладені між позивачем та ПФ «Променерго», зазначає, що відповідно до ст. 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу, та Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові, вважає, що вони відповідають вимогам законодавства та приходить до висновку, що твердження відповідача щодо дефектності актів виконаних робіт не підтверджені матеріалами справи.
Стосовно завантаження-розвантаження двигунів колегія суддів встановила, що, згідно наданих штатних розкладів, ДП БРЗ має штат робітників у кількості 320-380 робітників (у період, який перевірявся), також на балансі має кран-балки, автокран, мостові крани, електронавантажувачі тощо, крім того в штатному розписі підприємства передбаченні посади транспортувальника, машиніста крану, водія автокрану, які за своїми посадами виконували роботу з навантаження-розвантаження вантажів. Позивач, зазначає, що окремо робочі наряди по цих роботах не ведуться, так як вони працюють за табелем обліку робочого часу, таким чином, твердження відповідача, щодо неможливості здійснити навантаження-розвантаження двигунів та відсутність доказів з цього приводу, спростовується матеріалами справи.
Запасні частини, які були замінені в процесі ремонту двигунів, та не придатні до подальшого використання були повернуті ПФ Променерго за відповідними актами у присутності представника ПЗ №173, які зберігалися на складі, та в подальшому поверталися до військових частин НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , НОМЕР_1 , НОМЕР_5 , що також підтверджується відповідними актами приймання-передачі. Слід зазначити, що в цих актах також поверталися ТМЦ, які були замінені ТМЦ, отриманими від ТОВ ВП Патріот. Отримані від ПФ Променерго запасні частини, не придатні до подальшого використання по замовленнях № №6802, 6822, 6792, 6831, 6813, 6813 до цього часу зберігаються на ДП БРЗ, так як не отримані наряди на переміщення до військових частин.
З матеріалів справи встановлено, що демонтаж та монтаж двигунів та радіаторів відбувався за наступними робочими нарядами, по відповідних замовленнях за № №: 6498, 6497, 7770, 6767, 1372, 6767, 2374, 1636, 2000, 1111, 1113, 1023, 3023, 1288, 1286, 1288, 1372, 2374, 1374, 1023, 1700, 2285, 1285, 4047, 8069, 1480, 1372, 1374, 1265, 1023, 1285, 1023, 1285, 2286, 2285, 1372, 1374, 1471, 1025, 1140, 1023, 1284, 1285, 2285, 1140, 1140, 1143, 1236, 1285, 1025, 1025, 1023, 1285, 2372, 1372, 1374, 1372, 1374, 2372, 1372, 1374, 3372, 1372, 1374, 1372, 1374, 2375, 2374, 1372, 1374, 2374, 2375, 1372, 2375, 2374, 1374, 1423, 6864, 1111, 1113, 2113, 1469, 1471, 1471, 1286, 1288, 1023,1140, 1372, 1471, 1374, 1634, 1636, 1471. Таким чином твердження відповідача, щодо дефектності зазначених первинних документів спростовуються матеріалами справи.
Стосовно дефектів двигунів представник позивача у судовому засіданні пояснив, що військову техніку ДП БРЗ отримало після тривалої експлуатації або з складського, тривалого зберігання, майже всі вироби були виготовленні у 1970-1980 роках минулого сторіччя, і однією з умов Договорів, укладених з Міністерством оборони України є ремонт двигунів. Кожний виріб, має свій формуляр, який містить в собі дані про мотопробіг, технічне обслуговування, проведення ремонтів, категорію виробу тощо. В залежності від цих даних і робиться висновок про необхідність проведення капітального ремонту двигунів. В подальшому у формулярі виробу ставляться ДП БРЗ відмітки про проведені роботи, які є підставою для прийняття виробу з ремонту та подальшої експлуатації. Вироби ЗСУ-23-4, 9А33БМ2(3) та 2С6, які надходили в ремонт на державне підприємство Балаклійський ремонтний завод протягом 2015 2017 років, експлуатувались після проведення останнього капітального ремонту більше ніж 12 років, а деякі вироби протягом всього терміну експлуатації, який становить від 28 до 42 років, капітального ремонту не проходили жодного разу. Відповідно до Норм ресурсів і міжремонтних строків експлуатації РАО номенклатури головного ракетно-артилерійського управління МО СССР до середнього, капітального і регламентованого ремонту, затвердженого наказом Головнокомандуючого Сухопутними військами №003 1988 року строк експлуатації виробів ЗСУ-23-4, 9А33БМ2(3) та 2С6 (у тому числі й засобів рухомості, які входять до складу виробів) до першого капітального ремонту становить 10-12 років, а до кожного наступного ремонту строк зменшується з коефіцієнтом 0,8.
Таким чином, всі вироби ЗСУ-23-4, 9А33БМ2(3), 2С6, які надходили в ремонт на ДП БРЗ протягом 2015 2017 років, та їх складові частини, у тому числі маршові двигуни В6-М-1, 5Д20Б-300, В-46-2С1 відповідно, на момент надходження до підприємства підлягали проведенню капітального ремонту.
Вироби, після проведення ремонту прийняті представниками Замовника, про що свідчать акти приймання-передачі виробів з ремонту.
Згідно ст. 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Отже довід апеляційної скарги щодо не обґрунтування доцільності виконання робіт з капітального ремонту, не надання доказів, щодо пред`явлення претензій у деяких випадках, коли відбулася затримка виконання робіт з боку ПФ Променерго колегія суддів не приймає до уваги, так як дані факти не підтверджують чи не спростовують фактичність операцій, та не мають впливу на податкові зобов`язання позивача та стосуються його цивільних правовідносин з контрагентами.
Окрім того необхідність виконання робіт з капітального ремонту двигунів, та прийняття виробів з ремонту у тому числі і за даними формуляру виробу та паспорту, також підтверджувалася свідком у своїх поясненнях, який був допитаний судом першої інстанції.
Щодо посилань відповідача на вирок Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 10.05.2016 р. по справі №200/5639/16-к, вирок Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 02.11.2016 р. по справі №202/5765/16-к, та на відсутність ланцюга постачання ТМЦ контрагентам позивача, відсутність реального здійснення господарських операції позивача, колегія суддів зазначає, що саме по собі встановлення факту створення або придбання суб`єктів підприємницької діяльності (юридичних осіб) з метою прикриття незаконної діяльності або здійснення видів діяльності, щодо яких є заборона, не є свідченням неможливості такою особою поставити товар або надати послуги.
Зазначена обставина не є безумовною підставою для висновків про нездійснення господарської операції за умови наявності документів на підтвердження реальності постачання товарів чи надання послуг.
Лише встановлення у ході судового розгляду факту узгодженості дій платника податків з недобросовісним постачальником з метою незаконного отримання податкових вигід або його обізнаності з такими діями контрагента може вважатися підставою для висновку про неправомірне формування ним витрат та податкового кредиту з податку на додану вартість.
У даному випадку, у наданих матеріалах наявні первинні документи бухгалтерського та податкового обліку, які підтверджують фактичне здійснення господарських операцій між позивачем та ТОВ «Флеш-Сток», ТОВ «ВП «Патріот», ПФ «Променерго», які складені за результатами проведених операцій з дотриманням вимог законодавства і містять у собі відомості щодо змісту та обсягу проведених операцій, які узгоджуються між собою. Фактичні обставини об`єктивно засвідчують правомірність віднесення відповідних сум до складу валових витрат та податкового кредиту відповідно до первинних бухгалтерських документів та податкових накладних, які виписані на виконання умов вказаних договірних відносин.
У відповідності підпунктом а пункту 198.1 ст.198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі, в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.
Згідно п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.
Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу).
При цьому законодавцем презюмується реальність оподатковуваних операцій та витрат платника податку, достовірність документів податкового обліку.
За змістом наведених норм право платника податків на збільшення податкового кредиту обумовлено юридичним складом, до якого входять такі юридичні факти, як придбання платником податку у інших платників цього податку товарів (послуг), призначених для використання в оподатковуваних операціях, що відповідають цілям господарської діяльності платника податку; підтвердження податковою накладною, виписаною постачальником - платником податку, митною декларацією (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 ПК) суми нарахованого (сплаченого) податку в ціні придбання товару (послуг).
Вищенаведені норми Податкового кодексу України не ставлять у залежність право платника податку на податковий кредит від дотримання податкової дисципліни, зокрема і фактичної сплати сум податків до бюджету, постачальниками товарів (послуг) по всьому ланцюгу поставки, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (послуг), призначених для використання у його господарській діяльності, сплатив ПДВ в ціні придбаних товарів (послуг), а реальність операцій з придбання ним товарів (послуг) контролюючим органом при проведенні перевірки не спростована, а навіть підтверджена (накладні, фактична наявність товару, його використання та отримання поштою тощо). Порушення платником податку - постачальником податкового законодавства може бути підставою для позбавлення іншого платника податку - покупця права на отримання податкової вигоди у вигляді збільшення суми податкового кредиту лише за встановленого факту їхніх сумісних дій щодо незаконної мінімізації податкових зобов`язань. Обставини, які б достовірно свідчили про наявність таких фактів, у процесі перевірки не встановлені.
Будь-яких доводів з приводу того, що позивачем було обізнано зі станом виконання податкових зобов`язань, або отриманням товару від своїх контрагентів, постачальниками товару по ланцюгу поставок, відповідачем у акті перевірки не наводиться. Так само, як не наводить доказів і вирок суду, щодо обізнаності позивача у здійсненні контрагентом фіктивно підприємництва, тим більше, що податкові зобов`язання контрагентами позивача, а саме: ТОВ Флеш-Сток, ТОВ ВП Патріот, ПФ Променерго були належним чином задекларовані.
З матеріалів справи встановлено, що позивачем з контрагентами ТОВ Флеш-Сток, ТОВ ВП Патріот, ПФ Променерго належним чином оформлені договірні відносини та на виконання вимог податкового законодавства оформлені первинні документи, документи бухгалтерського обліку, які відповідають вимогам чинного законодавства України.
Контролюючим органом, у свою чергу, не надано належних доказів, що ґрунтуються на об`єктивній інформації та спростовують факти господарської діяльності, засвідчені вказаними документами, а також не подано доказів на підтвердження того, що відомості, які містяться в цих документах, недостовірні або суперечливі.
Враховуючи викладені обставини, з наданих позивачем первинних документів встановлено, що діяльність позивача відповідає умовам укладених договорів, свідчить про наявність господарських цілей при здійсненні господарських операцій.
Таким чином, на підставі наведених доказів, оцінка яким надана з дотриманням положень статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів дійшла висновку, що господарські операції між позивачем та його контрагентами фактично здійснені та підтверджені належним чином оформленими первинними бухгалтерськими та іншими документами, які відображають реальність таких операцій, та спричиняють реальні зміни майнового стану підприємства, що підтверджує наявність руху його активів.
Колегія суддів зазначає, що фактично висновки перевірки ґрунтується на припущеннях щодо ймовірних порушень з боку контрагентів позивача. Колегія суддів не приймає такий довід, оскільки законодавством України не передбачена відповідальність юридичної особи за можливі порушення законодавства іншими юридичними особами, на господарюючих суб`єктів не покладається обов`язок та не надається право контролювати дотримання законодавства платником податків, який виступає контрагентом у господарській операції. Ведення податкового обліку покладено на кожного окремого платника податку. Такий платник несе самостійну відповідальність за порушення правил ведення податкового обліку. Зазначена відповідальність стосується кожного окремого платника податку і не може автоматично поширюватися на третіх осіб, у тому числі на його контрагентів. Чинне законодавство не містить норм щодо солідарної відповідальності платників податків.
Колегія суддів зазначає, що ймовірні порушення, на думку відповідача, порядку здійснення господарської діяльності контрагентами позивача, не впливають на результати діяльності позивача і не можуть бути підставою для притягнення позивача до відповідальності.
Крім того, для віднесення відповідних сум податків, сплачених в ціні товару, до податкового кредиту, в розумінні Податкового кодексу України, не передбачається обов`язкова умова про сплату цих сум до бюджету контрагентами. Якщо контрагент не виконав своїх зобов`язань по належному формуванню первинних документів для підтвердження податкового кредиту або зобов`язання з податку на додану вартість, то це не може тягнути відповідальності та негативних наслідків саме щодо цієї особи. Зазначена обставина не є підставою для позбавлення платника податку права на формування податкового кредиту з податку на додану вартість у разі, якщо останній виконав усі передбачені законом умови щодо формування податкового кредиту з податку на додану вартість та має всі документальні підтвердження його розміру.
Даний висновок також узгоджується із практикою Європейського Суду з прав людини. Так, у справі БУЛВЕС АД проти Болгарії (заява № 3991/03) Європейський Суд з прав людини у своєму рішенні від 22 січня 2009 року зазначив, що платник податку не повинен нести наслідків невиконання постачальником його зобов`язань зі сплати податку і в результаті сплачувати ПДВ другий раз, а також сплачувати пеню. На думку суду, такі вимоги стали надмірним тягарем для платника податку, що порушило справедливий баланс, який повинен підтримуватися між вимогами суспільного інтересу та вимогами захисту права власності.
В матеріалах справи відсутні докази наявності між позивачем та його контрагентами взаємоузгоджених спільних зловмисних дій, спрямованих на порушення існуючого в державі суспільного ладу або моральних засад з метою проведення безтоварних операцій та отримання незаконної податкової вигоди. Таких доказів суду відповідачем не надано, а судом при дослідженні матеріалів судової справи не виявлено.
Крім того Верховний суд України у постанові від 27.03.2018 р. по справі №816/809/17 зазначив: «що сам факт порушення кримінальної справи та отримання свідчень (пояснень) посадових осіб господарюючих суб`єктів, в рамках такої кримінальної справи, не є беззаперечним фактом, що підтверджує відсутність реальних правових наслідків всіх господарських операцій проведених позивачем та його контрагентами. Як вбачається з матеріалів справи кримінальна справа порушена за ч. 3 ст. 212 , ч. 366, ч. 2 ст. 382 Кримінального кодексу України за фактом ухилення від сплати податків у великих розмірах службовими особами ТОВ "Кремікс", про наявність кримінальних справ, чи тим більше наявність вироків, за фактом фіктивного підприємництва, що має безпосереднє значення для надання висновку, щодо діяльності господарюючих суб`єктів, а ні щодо позивача ні щодо його контрагентів надано не було. Окрім того, суд також зауважує, що під час проведення господарських операцій платник податків може бути і необізнаним стосовно дійсного стану правосуб`єктності своїх контрагентів і реально отримати від них товари (роботи чи послуги), незважаючи на те, що контрагенти можливо і мають наміри щодо порушення податкового законодавства.»
У зв`язку з цим дії платника, результатом яких є отримання економічної вигоди, вважаються економічно виправданими, а відомості, що містяться у податковій та бухгалтерській звітності платника, - достовірні.
Згідно ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Тобто головною підставою вважати правочин нікчемним являється його недійсність, встановлена законом. Саме законом, а не актами, які б факти в цьому акті не були відображені. Вказані ж в акті висновки є суто суб`єктивною думкою та не підтверджуються матеріалами справи, оскільки були зроблені за відсутності інформації, яка надається в передбаченому законодавством порядку.
У відповідності до ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідачем не доведено правомірність прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення № від 21.05.2018 року.
Враховуючи викладене, оскільки позивачем було підтверджено правомірність віднесення до податкового кредиту сум податку на додану вартість, сплачених у складі вартості придбання матеріальних цінностей у контрагентів, наданими до перевірки належно оформленими документами, зібрані по справі докази підтверджують виконання зобов`язань між сторонами господарських операцій, відповідність господарських операцій видам діяльності позивача, колегія суддів дійшла висновку про необґрунтованість висновків податкового органу щодо збільшення суми грошового зобов`язання з податку на додану вартість, а тому суд першої інстанції правильно скасував податкове повідомлення-рішення від 21.05.2018 року № .
Відповідно до п.п. 1, 3 ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють серед іншого, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення. При розгляді справи встановлено, що при прийнятті оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, відповідач діяв необґрунтовано, без врахування всіх обставин справи та всупереч вимогам чинного законодавства.
Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що при прийнятті рішення Харківського окружного адміністративного суду від 13.09.2018 року по справі № 820/4137/18 суд дійшов правильних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував норми матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги, з наведених підстав, висновків суду не спростовують.
Керуючись статтями 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області залишити без задоволення.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 13.09.2018 року по справі № 820/4137/18 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя (підпис)Н.С. Бартош
Судді(підпис) (підпис) Л.В. Тацій З.Г. Подобайло

Повний текст постанови складено 08.05.2019 року