Справа № 420/1154/19
Суддя: Вовченко О. А.
Дата ухвалення: 2019-05-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/1154/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 травня 2019 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Вовченко O.A.,

секретар судового засідання Іщенко С.О.,

за участю:

позивача - Брігневича О.Б.

представника відповідача - Шишової С.Б. (за довіреністю),

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду справу за позовом ОСОБА_1 до Суворовського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м.Одесі про визнання незаконними (протиправними) дії та про зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду 26 лютого 2019 року надійшов позов ОСОБА_1 до Суворовського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м.Одеса, в якому просить суд зобов`язати відповідача виплатити ОСОБА_1 заборгованість з виплати пенсії за період з 01.10.2018 року по 30.11.2018 року в сумі 28700.

Ухвалою суду від 04 березня 2019 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху та надано позивачу 5-денний строк на усунення недоліків позовної заяви.

18 березня 2019 року до суду за вх.№9630/19 від ОСОБА_1 надійшла позовна заява з додатками відповідача та заява про уточнення позовних вимог (у двох екземплярах), у якій позовні вимоги викладені в такій редакції:

1. Визнати незаконними (протиправними) дії та рішення Суворовського об`єднаного управляння Пенсійного фонду України в м.Одеса про призупинення виплати пенсії мені, ОСОБА_1 за період з 01.10.2018 року по 30.11.18.2018 року в сумі 28700 грн., щодо яких надана мені офіційна відповідь відповідача;

2. Зобов`язати Суворовське об`єднане управління Пенсійного фонду України у м.Одесі виплатити мені, ОСОБА_1 незаконно затриману пенсію за період з 01.10.2018 по 30.11.2018 року у сумі 28700 грн.

Ухвалою від 25 березня 2019 року прийнято до розгляду позовну заяву ОСОБА_1 , відкрито провадження у даній справі, ухвалено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що ОСОБА_1 здобув право на отримання пенсії за віком, що підтверджується пенсійним посвідченням № НОМЕР_1 від 15.10.2013 року, яке видано Пенсійним фондом України. У зв`язку з набранням чинності Постановою Кабінету Міністрів України від 7 листопада 2014 року №595, якою затверджений Тимчасовий порядок фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей, у населеному пункті, де позивач мешкав було припинено здійснення повноважень відповідним органом Пенсійного фонду України, а також зупинені усі виплати з державного бюджету, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів - до моменту повернення окупованої території під контроль органів державної влади. Внаслідок цього позивач був змушений звернутися із заявою про взяття на облік та виплату пенсії до іншого територіального органу Пенсійного фонду України. З 07.11.2014 року ОСОБА_1 було поставлено на облік, як особу, переміщену з тимчасово окупованої території України, довідка № та було взято на облік до Управління Пенсійного фонду України. 28 серпня 2018 року у зв`язку зі зміною адреси проживання, позивач получив довідку № від 28 серпня 2018 року, про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи за адресою: АДРЕСА_1, виданої Управлянням соціального захисту населення в Суворовському районі м. Одеси, на підставі якої 28 серпня 2018 року звернувся до Суворовського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м.Одеса з метою стати на облік в Пенсійному фонді за місцем проживання. В жовтні та листопаді 2018 року виплату пенсії позивачу було безпричинно призупинено. Весь цей час територію України позивач не покидав. 28.12.2018 року позивач звернувся до Суворовського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одеса з заявою, про надання відповіді щодо законності підстав припинення/призупинення виплати його пенсії за жовтень та листопад 2018 р. 10.01.2019 року листом за номером 471/Б-5 Суворовське об`єднане управління Пенсійного фонду України в м. Одеса надано відповідь згідно до якої виплата пенсії за жовтень та листопад 2018 року позивачу припинена у зв`язку з відсутністю відповідного фінансування. Позивач у позовній заяві вказує, що вважає дії (бездіяльність) відповідача в припиненні/призупиненні виплати його пенсії протиправною. Посилаючись на ст.ст.19,46 Конституції України, Європейську соціальну хартію (переглянуту) від 1996 року, Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV зазначає, що перелік підстав припинення виплати пенсії, визначений ч.1 ст. 49 Закону № 1058-ІV є вичерпним та передбачає можливість припинення виплати пенсії з інших підстав лише у випадках, передбачених законом. Позивач у позовній заяві зазначає, що припиняючи нарахування та виплату йому пенсії за відсутності передбачених законами України підстав, відповідач порушив його право на отримання пенсії. При цьому право на отримання пенсії є об`єктом захисту за ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Вважає втручання відповідача у його право на мирне володіння своїм майном у вигляді пенсії таким, що не ґрунтується на Законі. Припинення виплати позивачу пенсії за жовтень і листопад 2018 року було здійснено не у спосіб, передбачений Законом № 1058-ІV, а з точки зору положень ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод мало місце втручання у право власності, і таке втручання не було законним.

18 квітня 2019 року до суду від відповідача за вх.№14127/19 надійшов відзив на позов (а.с.56-57), у якому відповідач зазначає, що вважає безпідставними вимоги щодо зобов`язання Управління виплатити позивачу заборгованість з виплати пенсії за період з 01.10.2018 по 30.11.2018 в сумі 28700 грн. Посилаючись на Порядок здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08 червня 2016 року № 365, постанову Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 року № 335 відповідач вказує, що згідно особистої заяви ОСОБА_1 від 28.08.2018 пенсійна справа прийнята на облік в управління з 01.10.2018. В матеріалах пенсійної справи наявна копія довідки від 28.08.2018 № про взяття на облік, як особи, переміщеної з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції та населених пунктів, розташованих на лінії зіткнення. Протокол комісії про підтвердження фактичного проживання в Суворовському районі м. Одеси надійшов 02.10.2018. Розпорядженням від 03.11.2018 виплату пенсії поновлено з 01.10.2018. Органи, що здійснюють соціальні виплати на підставі рішення комісії призначають або поновлюють таку соціальну виплату з місяця в якому надійшла заява внутрішньо переміщеної особи. Суми соціальних виплат, які не виплачені за минулий період, обліковуються в органі що здійснює соціальні виплати, та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України. Оскільки станом на теперішній не затверджено окремого порядку здійснення виплат за минулий період, виплата заборгованості буде проведена після затвердження окремого порядку. Доплата за період з 01.10.2018 по 30.11.2018 в сумі 28700.00 грн. буде проводитись за окремим порядком після його затвердження Кабінетом Міністрів України. Управління не порушувало прав, свобод та інтересів позивача, а діяло лише на підставі норм діючого законодавства України.

19 квітня 2019 року ухвалою суду у задоволенні клопотання відповідача про розгляд справи за правилами загального позовного провадження відмовлено. Визначено розгляд справи за позовом ОСОБА_1 до Суворовського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м.Одесі про визнання незаконними (протиправними) дії та про зобов`язання вчинити дії проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Призначено судове засідання.

У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні щодо задоволення позовних вимог заперечував.

Вивчивши матеріали справи, ознайомившись з позовною заявою та доданими до неї доказами, ознайомившись з відзивом на адміністративний позов, дослідивши обставини, якими обґрунтовуються вимоги та відзив, та перевіривши їх наданими з боку учасників справи доказами, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується копією паспорта громадянина України НОМЕР_2 (а.с.12-14, 65-67, 106-107), є пенсіонером та отримує пенсію за віком, що підтверджується копією його пенсійного посвідчення № НОМЕР_1 з терміном дії довічно (а.с.11, 68).

Відповідно до довідки Управління праці та соціального захисту населення у Суворовському районі міста Одеси від 28 серпня 2018 року № про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, ОСОБА_1 є внутрішньо переміщеною особою та проживає за адресою: АДРЕСА_3 (а.с.15, 108).

ОСОБА_2 взятий на облік у Суворовському об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України в м. Одесі та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на підставі електронної пенсійної справи, яка на підставі запиту №301 від 28.08.2018 року (а.с.109) надійшла з Покровського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області згідно супровідного листа №3856/06/251 від 27.09.2018 року (а.с.110).

28 серпня 2018 року позивач звернувся із заявою (а.с.115) до Суворовського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі про виплату пенсії (грошової допомоги, іншої грошової допомоги) на рахунок, який відкрито у ТВБВ №10015/0610, поточний рахунок № НОМЕР_3 , рахунок установи уповноваженого банку в ТВБВ №10015/0610, код банку 328845, код згідно з .

Розпорядженням 152112 від 27.09.2018 року Покровського об`єднаного управлінням Пенсійного фонду України Донецької області (а.с.96) здійснено розрахунок пенсії позивачу.

Згідно витягу з протоколу №18/п від 20.09.2018 року Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради (а.с.113-114) щодо розгляду справ з призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, ОСОБА_1 такі призначено.

Відповідачем у відзиві на позов вказано, що вищевказаний протокол надійшов до нього 02.10.2018 року та що ОСОБА_1 розпорядженням від 03.11.2018 року виплату пенсії поновлено з 01.10.2018 року. При цьому в матеріалах справи наявне рішення 12 Суворовського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі (а.с.160), яким ОСОБА_1 з 01.10.2018 року по 30.11.2018 року призначено пенсію, сума якої становить 14350,00 грн., а з 01.12.2018 року довічно - 14970,00 грн.

При цьому як вбачається з роздруківки з ІКІС ПФУ: підсистеми призначення та виплати пенсії ОСОБА_1 нараховано пенсію за жовтень 2018 року у розмірі 14350,00 грн. та за листопад 2018 року у розмірі 14350,00 грн., однак таку не виплачено.

ОСОБА_2 28.12.2018 року подав до Суворовського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі заяву, зареєстровану за вхідним № 471 /Б-5 (а.с.18,41), у якій просив повідомити йому причину невиплати йому пенсії за жовтень та листопад 2018 року.

10 січня 2019 року Суворовське об`єднане управління Пенсійного фонду України в м. Одесі направило позивачу лист №471/Б-5 (а.с.10,33), у якому зазначило наступне: «…Повідомляємо, що Ви перебуваєте на обліку в управлінні з 01.10.2018 та отримуєте пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до ст.14 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та п. 2 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

… До управління 02.10.2018 (вхід.№681) надійшов протокол Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради від 20.09.2018 №18/п, яким надано список внутрішньо переміщених осіб. Згідно із зазначеним протоколом Вам підтверджено факт проживання в Суворовському районі м. Одеси.

Розпорядженням управління від 07.11.2018 пенсійну справу взято на облік з 01.10.2018.

Додатково повідомляємо, що доплату за період з 01.10.2018 по 30.11.2018 в сумі 28700,00 грн., яку Ви не отримали, буде виплачено в разі відповідного фінансування».

Таким чином матеріалами справи підтверджено, що фактично позивачу нарахована пенсія за період жовтень-листопад 2018 року у загальній сумі 28700,00 грн., але не виплачена.

При цьому у наданій відповідачем до суду копії пенсійної справи ОСОБА_1 (а.с.62-118) відсутні рішення щодо припинення позивачу виплати пенсії за жовтень-листопад 2018 року, так само як ні у листі від 10.01.2019 року №471/Б-5, ні у відзиві на позов відповідачем не наведені причини невиплати позивачу пенсії за вказаний період.

Спірні правовідносини регулюються Конституцією України, Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV від 09 липня 2003 року, Законом України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України».

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх в разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Статтею 2 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» передбачено, що Україна вживає всіх можливих заходів, передбачених Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, щодо запобігання виникненню передумов вимушеного внутрішнього переміщення осіб, захисту та дотримання прав і свобод внутрішньо переміщених осіб, створення умов для добровільного повернення таких осіб до покинутого місця проживання або інтеграції за новим місцем проживання в Україні.

Реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов`язані протягом тридцяти календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання.

Згідно з ч.1 ст. Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Відповідно ч.2 ст.46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Частина 1 статті 47 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначає, що пенсія виплачується щомісяця, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, або через установи банків у порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України.

Системний аналіз викладених правових норм надає підстави стверджувати, що зобов`язання здійснювати облік пенсіонерів та проводити виплату призначених їм пенсійних виплат покладено на орган ПФУ за місцем реєстрації особи.

У 2014 році місто постійного проживання позивача Донецьк було окуповано та в його межах збройні формування Російської Федерації та окупаційна адміністрація Російської Федерації встановили та здійснюють загальний контроль (ч.1 ст.1 Закону України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях», п.1 меж та переліку районів, міст, селищ і сіл, частин їх територій, тимчасово окупованих у Донецькій та Луганській областях, затверджених указом Президента України від 07 лютого 2019 року №32/2019).

У зв`язку з викладеним позивач був змушений покинути своє місце проживання та переселитись до АДРЕСА_1 , як вбачається з довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

Згідно частини 1 статті 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Частина 1 статті 4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» визначає, що факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону.

Відповідно до частин 1-3 статті 7 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав на пенсійне забезпечення, на отримання соціальних послуг здійснюється відповідно до законодавства України. Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв`язання проблем, пов`язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам. Громадянин пенсійного віку, особа з інвалідністю, дитина-інвалід та інша особа, яка перебуває у складних життєвих обставинах, яких зареєстровано внутрішньо переміщеними особами, мають право на отримання соціальних послуг відповідно до законодавства України за місцем реєстрації фактичного місця проживання такої внутрішньо переміщеної особи.

У пункті 1 постанови Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 № 637 «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» встановлено, що призначення та продовження виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення, надання соціальних послуг, субсидій та пільг за рахунок коштів державного бюджету та фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування внутрішньо переміщеним особам здійснюються за місцем перебування таких осіб на обліку, що підтверджується довідкою, виданою згідно з Порядком оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 р. № 509. Виплата (продовження виплати) пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення (далі - соціальні виплати), що призначені зазначеним особам, проводиться через рахунки та мережу установ і пристроїв публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» з можливістю отримання готівкових коштів і проведення безготівкових операцій через мережу установ і пристроїв будь-яких банків тільки на території населених пунктів, де органи державної влади здійснюють свої повноваження в повному обсязі.

Тобто, за приписами наведеної норми умовами призначення та продовження виплати пенсій внутрішньо переміщеним особам є знаходження внутрішньо переміщених осіб на обліку місця перебування, що підтверджується довідкою та наявність рахунку в установі ПАТ «Державний ощадний банк».

Згідно з п.6 Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 509 від 01.10.2014 року (далі Порядок №509), довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 Закону та абзацом шостим цього пункту.

Статтею 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що Високі Договірні Сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією, права і свободи, визначені в розділі I цієї Конвенції.

Згідно із статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 26 червня 2014 року у справі «Суханов та Ільченко проти України» (Заяви № 68385/10 та № 71378/10) Європейський суд з прав людини зазначив, що стаття 1 Першого протоколу включає в себе три окремих норми: «перша норма, викладена у першому реченні першого абзацу, має загальний характер і проголошує принцип мирного володіння майном; друга норма, що міститься в другому реченні першого абзацу, стосується позбавлення власності і підпорядковує його певним умовам; третя норма, закріплена в другому абзаці, передбачає право Договірних держав, зокрема, контролювати користування власністю відповідно до загальних інтересів. Проте ці норми не є абсолютно непов`язаними між собою. Друга і третя норми стосуються конкретних випадків втручання у право на мирне володіння майном, а тому повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закріпленого першою нормою» (параграф 30).

Щодо соціальних виплат стаття 1 Першого протоколу не встановлює жодних обмежень свободи Договірних держав вирішувати, мати чи ні будь-яку форму системи соціального забезпечення та обирати вид або розмір виплат за такою системою. Проте якщо Договірна держава має чинне законодавство, яке передбачає виплату як право на отримання соціальної допомоги (обумовлене попередньою сплатою внесків чи ні), таке законодавство має вважатися таким, що передбачає майнове право, що підпадає під дію статті 1 Першого протоколу щодо осіб, які відповідають її вимогам (параграф 31).

Зменшення розміру або припинення виплати належним чином встановленої соціальної допомоги може становити втручання у право власності (параграф 52).

Першим і найголовнішим правилом статті 1 Першого протоколу є те, що будь-яке втручання державних органів у право на мирне володіння майном має бути законним і повинно переслідувати легітимну мету «в інтересах суспільства». Будь-яке втручання також повинно бути пропорційним по відношенню до переслідуваної мети. Іншими словами, має бути забезпечено «справедливий баланс» між загальними інтересами суспільства та обов`язком захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідного балансу не буде досягнуто, якщо на відповідну особу або осіб буде покладено особистий та надмірний тягар (параграф 53).

У рішенні Європейського суду з прав людини від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України» (Заяви № 23759/03 та № 37943/06) Європейський суд з прав людини зазначив, що перша та найважливіша вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає в тому, що будь-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним. Так, друге речення першого пункту передбачає, що позбавлення власності можливе тільки «на умовах, передбачених законом», а другий пункт визнає, що держави мають право здійснювати контроль за використанням майна шляхом введення «законів». Більш того, верховенство права, один із основоположних принципів демократичного суспільства, притаманний усім статтям Конвенції. Таким чином, питання, чи було дотримано справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав окремої особи, виникає лише тоді, коли встановлено, що оскаржуване втручання відповідало вимозі законності і не було свавільним (параграф 50).

Суд зазначає, що ст. 49 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначений перелік підстав припинення виплати пенсії, який є вичерпним та передбачає можливість припинення виплати пенсії з інших підстав лише у випадках, передбачених законом.

Так вищевказаною статтею визначено, що виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється: 1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; 2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України; 3) у разі смерті пенсіонера; 4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; 5) в інших випадках, передбачених законом. Поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з`ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати. Виплата пенсії поновлюється в порядку, передбаченому частиною третьою статті 35 та статтею 46 цього Закону.

Згідно ч.2 ст.46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів. Компенсація втрати частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно із законом.

Суд встановив, що позивачу припинено виплату пенсії з 01.10.2018 року по 30.11.2018 року. При цьому рішення про таке припинення відсутнє, відповідач у відзиві на позов посилається лише на Порядок здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08 червня 2016 року № 365, при цьому виділивши шляхом підкреслення пп.5 п.12 вказаного Порядку, який встановлює, що соціальні виплати за рішенням комісій або органів, що здійснюють соціальні виплати, припиняються у разі отримання інформації від Держприкордонслужби, МВС, СБУ, Мінфіну, Національної поліції, ДМС, Держфінінспекції, Держаудитслужби та інших органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування.

Питання щодо правомірності припиненням територіальними органами Пенсійного фонду України виплати пенсії внутрішньо переміщеним особам з підстав, які не передбачені п. 1, 3- 5 ч. 1 ст. 49 Закону № 1058-IV було розглянуто Верховним Судом у зразковій справі.

Так, постановою Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 03 травня 2018 року у зразковій справі Пз/9901/20/18 №805/402/18, яка залишена в силі постановою Великої палати Верховного Суду від 04 вересня 2018 року, яким позов задоволено у повному обсязі, визнано протиправним та скасовано розпорядження Бахмутського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області від 24 березня 2017 року «Про припинення ОСОБА_6 виплати пенсії до з`ясування» та зобов`язано Бахмутське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області відновити виплату ОСОБА_3 , (ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_5 ) призначеної їй пенсії за віком з 01 квітня 2017 року..

При вирішенні спору Верховний Суд зробив висновок про те, що за змістом конституційних норм, Кабінет Міністрів України не наділений правом вирішувати питання, які належать до виключної компетенції Верховної Ради України, так само як і приймати правові акти, які підміняють або суперечать законам України. Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 92 Конституції України виключно законами України визначаються, зокрема, форми і види пенсійного забезпечення, захисту, форми і види пенсійного забезпечення. Особливу увагу варто звернути на те, що у преамбулі до Закону № 1058-IV зазначено, що у цьому випадку наявність у позивача статусу внутрішньо переміщеної особи потребує від пенсіонера на відміну від інших громадян України здійснення додаткових дій, не передбачених законами щодо пенсійного забезпечення, зокрема ідентифікація особи, надання заяви про поновлення виплати пенсії, яка була припинена органом Пенсійного фонду без законних на те підстав. Тому, припиняючи нарахування та виплату позивачеві пенсії за відсутності передбачених законами України підстав, відповідач порушив право позивача на отримання пенсії. При цьому право на отримання пенсії є об`єктом захисту за ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Втручання відповідача у право позивача на мирне володіння своїм майном у вигляді пенсії Суд вважає таким, що не ґрунтується на Законі. Отже, встановлення Судом відсутності законності втручання, тобто вчинення дій не у спосіб, визначений законом, є достатньою підставою для висновку про те, що право позивача на мирне володіння своїм майном було порушено. З огляду на викладене Суд вважає, що припинення виплати пенсії позивачу з 01 квітня 2017 року було здійснено не у спосіб, передбачений Законом № 1058-IV, а з точки зору положень ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод мало місце втручання у право власності позивача, і таке втручання не було законним.

При цьому Верховний Суд визначив ознаки типової справи:

1) позивач у цій категорії справ є пенсіонер, якому/якій призначено пенсію згідно із Законом № 1058-ІV та який/яка є внутрішньо переміщеною особою;

2) відповідачем є територіальний орган Пенсійного фонду України, на пенсійному обліку якого перебуває позивач;

3) спір виник з аналогічних підстав у відносинах, що регулюються одними нормами права (у зв`язку з припиненням територіальними органами Пенсійного фонду України виплати пенсії внутрішньо переміщеним особам з підстав, які не передбачені п. 1, 3- 5 ч. 1 ст. 49 Закону № 1058-IV);

4) позивачі заявили аналогічні позовні вимоги (по-різному висловлені, але однакові по суті: визнати неправомірними дії щодо припинення виплати пенсії та зобов`язати відповідача відновити виплату пенсії).

Відповідно до ч. 3 ст. 291 КАС України, при ухваленні рішення у типовій справі, яка відповідає ознакам, викладеним у рішенні Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи, суд має враховувати правові висновки Верховного Суду, викладені у рішенні за результатами розгляду зразкової справи.

Суд зазначає, що відповідачем припинено виплату позивачу пенсії не у спосіб визначений законом (шляхом прийняття рішення) та за відсутності передбачених законами України підстав.

В свою чергу право ОСОБА_1 на отримання пенсії, відповідачем не заперечується, та нарахування пенсії продовжувалося після припинення її виплати, однак було піддано формальним обмеженням з підстав та у спосіб, які суперечать вимогам Конституції та законів України, згідно ч. 2 ст. 46 Закону № 1058-ІV виплата пенсії позивачу підлягає поновленню з моменту її припинення.

Аналогічну позицію щодо застосування строків звернення до суду у справах цієї категорії викладено в постанові Верховного Суду від 20 березня 2018 року у справі №573/1759/17 (К/9901/3564/18).

Враховуючи викладене суд приходить до висновку про обґрунтованість вимоги позивача про визнання незаконними (протиправними) дії та рішення Суворовського об`єднаного управляння Пенсійного фонду України в м.Одеса про призупинення виплати пенсії ОСОБА_1 за період з 01.10.2018 року по 30.11.18.2018 року в сумі 28700 грн., щодо яких надана позивачу офіційна відповідь відповідача та про доцільність її задоволення з урахуванням вимог статті 9 Кодексу адміністративного судочинства шляхом визнання протиправними дій Суворовського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі щодо припинення виплати ОСОБА_1 пенсії за період з 01.10.2018 року по 30.11.2018 року.

Щодо вимоги позивача зобов`язати Суворовське об`єднане управління Пенсійного фонду України у м.Одесі виплатити ОСОБА_1 незаконно затриману пенсію за період з 01.10.2018 по 30.11.2018 року у сумі 28700 грн., суд зазначає наступне.

У зв`язку з набранням чинності постанови Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2014 року № 595, якою затверджений Тимчасовий порядок фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей, а також інших платежів з рахунків, відкритих в органах Казначейства (далі - Тимчасовий порядок), у населеному пункті, де мешкала позивач (м.Луганськ), було тимчасово припинено здійснення повноважень відповідним управлінням пенсійного фонду України, а також зупинені до моменту повернення непідконтрольної території під контроль органів державної влади видатки з державного бюджету, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до п. 8 Тимчасового порядку, особам, які переміщені на контрольовану територію та взяті на облік відповідно до Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 р. № 509, пенсії та інші соціальні виплати з бюджетів усіх рівнів та фондів загальнообовязкового державного соціального страхування виплачуються за заявами таких осіб до органів (установ), які здійснюють такі виплати протягом усього строку дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

Постановою Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 року № 365 «Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» затверджений Порядок призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам (надалі Порядок призначення), та Порядок здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування (надалі Порядок контролю).

Відповідно до п. 4 Порядку призначення (в редакції, на момент виникнення спірних правовідносин), соціальні виплати внутрішньо переміщеним особам призначаються і виплачуються структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад (далі - структурні підрозділи з питань соціального захисту населення), територіальними органами Пенсійного фонду України, робочими органами Фонду соціального страхування, центрами зайнятості (далі - органи, що здійснюють соціальні виплати) за місцем їх фактичного проживання/перебування, незалежно від факту реєстрації місця проживання/перебування.

Відповідач у відзиві обґрунтовує відмову у виплаті заборгованості по пенсії за минулий період тим, що відсутній окремий порядок виплати таких коштів, визначений Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 року № 335 були внесені зміни до пункту 16 Порядку контролю та передбачено, що суми соціальних виплат, які не виплачені за минулий період, обліковуються в органі, що здійснює соціальні виплати, та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України.

Між тим, на час розгляду справи такий порядок не визначено Кабінетом Міністрів України.

Як вбачається зі ст. 46 Конституції України, виплата пенсії є соціальною гарантією держави.

Згідно з п.6 ч.1 ст.92 Конституції України виключно законами України визначаються, зокрема, форми і види пенсійного забезпечення, захисту, форми і види пенсійного забезпечення.

Особливу увагу варто звернути на те, що у преамбулі до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» зазначено, що зміна умов і норм загальнообов`язкового державного пенсійного страхування здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Таким чином суд приходить до висновку, що посилання відповідача на Постанову Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 року № 335 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 року № 365» як на підставу у невиплаті пенсії позивача за минулий час є необґрунтованим, оскільки підзаконні нормативно-правові акти не можуть змінювати в бік звуження права громадян, які встановлено нормативно-правовими актами вищої юридичної сили.

Згідно з п.23 ч.1 ст.4 КАС України похідна позовна вимога - вимога, задоволення якої залежить від задоволення іншої позовної вимоги (основної вимоги).

Оскільки вимога позивача про зобов`язання відповідача вчинити дії є похідною вимогою від вимоги про визнання протиправними дії, вона також є обґрунтованою та підлягає задоволенню із врахуванням положень ст.9 КАС України шляхом зобов`язання Суворовського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі виплатити ОСОБА_1 пенсію за період 01.10.2018 року по 30.11.2018 р. у сумі 28700,00 грн. (двадцять вісім тисяч сімсот гривень).

Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту.

Оцінюючи правомірність дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у ст.2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури.

Відповідно до ч. 1. ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Частиною 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно із ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до ч.1, ч.5 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене у сукупності, позовна заява ОСОБА_1 підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 7, 9, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати протиправними дії Суворовського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі щодо припинення виплати ОСОБА_1 пенсії за період з 01.10.2018 року по 30.11.2018 року.

Зобов`язати Суворовське об`єднане управління Пенсійного фонду України в м. Одесі виплатити ОСОБА_1 пенсію за період 01.10.2018 року по 30.11.2018 р. у сумі 28700,00 грн. (двадцять вісім тисяч сімсот гривень).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Одеський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , АДРЕСА_4 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 ).

Відповідач - Суворовське об`єднане управління Пенсійного фонду України в м.Одесі (вул.Чорноморського козацтва, 95, м.Одеса, 65003, ).

Повний текст рішення складено та підписано 10.05.2019 року.

Суддя О.А.Вовченко

.