Справа № 480/4219/18
Суддя: Подобайло З.Г.
Дата ухвалення: 2019-05-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 травня 2019 р.Справа № 480/4219/18
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Подобайло З.Г.,

Суддів: Бартош Н.С. , Григорова А.М. ,

за участю секретаря судового засідання Ткаченко А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства "Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання" на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 20.12.2018 року, головуючий суддя І інстанції: Н.В. Савицька, м. Суми, повний текст складено 21.12.18 року по справі № 480/4219/18

за позовом Публічного акціонерного товариства "Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання"

до Офісу великих платників податків ДФС в особі Харківського управління Офісу великих платників податків ДФС

про скасування вимоги в частині,

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання" звернулося до Сумського окружного адміністративного суду з позовом до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби в особі Харківського управління Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби , просить суд скасувати вимогу Харківського управління Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби про сплату боргу (недоїмки) від 14.09.2018 №Ю-230-50 в частині наявності заборгованості зі сплати єдиного внеску у розмірі 347600,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що станом на 14.09.2018 сума заборгованості з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за звітний місяць не відповідала даним контролюючого органу, так як за період з 01.09.2018 по 14.09.2018 позивач сплатив до бюджету 347 600,00 грн. Вказані оплати не враховані відповідачем під час прийняття вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 14.09.2018 № Ю-230-50. Вказану вимогу від 14.09.2018 № Ю-230-50 позивач оскаржив до Державної фіскальної служби України, але Рішенням від 25.10.2018 №34766/6/99-99-11-02-02-25 вищезазначену скаргу позивача було залишено без задоволення, тому позивач був змушений звернутися до суду за захистом своїх прав.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 20.12.2018 року відмовлено в задоволенні позову.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції позивач пославшись на незаконність та необґрунтованість рішення суду, яке прийнято з порушенням норм матеріального права та процесуального права, просив рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення яким задовольнити позов в повному обсязі. Апелянт наголошує, що на його думку вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 14.09.2018 № Ю-230-50 в частині наявності заборгованості зі сплати єдиного внеску у розмірі 347 600,00грн. підлягає скасуванню, оскільки в період з 01 по 14.09.2018 року сплачено зазначену суму.

Харківське управління Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби надало відзив на апеляційну скаргу, в якому просило відмовити у задоволенні апеляційної скарги. В обґрунтування посилається на правомірність рішення суду першої інстанції, оскільки вимога від 12.07.2018 року № Ю-230-50 була сформована станом на 30.06.2018 року та в ній правомірно зазначена сума боргу в розмірі 35512978, 08 грн.

Сторони по справі повідомлені належним чином про день, час та місце судового розгляду апеляційної скарги.

Апеляційна скарга розглядається у судовому засіданні згідно приписів ст. 229 КАС України.

Відповідно до ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши, в межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що Харківське управління Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби сформувало вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 14.09.2018 № Ю-230-50, відповідно до якої загальна сума заборгованості ПАТ "СМНВО" станом на 31.08.2018 становить 42 014 521,49 грн (копія вимоги на а.с. 7).

За період з 01.09.2018 по 14.07.2018 ПАТ "СМНВО" за декілька разів загалом сплатило до бюджету 347 600,00 грн.

У подальшому зазначена вимога була оскаржена позивачем у адміністративному порядку до Державної фіскальної служби України. Рішенням Державної фіскальної служби України від 25.10.2018 №№34766/6/99-99-11-02-02-25 скарга позивача залишена без задоволення, а вимога від 14.09.2018 № Ю-230-50 - без змін.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що в оскаржуваній вимозі відповідачем зазначено загальний борг позивача станом на 31.08.2018 року, а не на день винесення податкової вимоги - 14.09.2018 року.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позову , виходячи з наступного .

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, визначено Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон).

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 6 Закону платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Відповідно до ч. 4 ст. 25 Закону орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

У разі незгоди з розрахунком суми недоїмки платник єдиного внеску узгоджує її з органом доходів і зборів шляхом оскарження вимоги про сплату єдиного внеску в адміністративному або судовому порядку.

Відповідно до ч. 14 ст. 25 Закону оскарження рішення органу доходів і зборів про застосування фінансових санкцій зупиняє перебіг строку їх сплати до винесення органом доходів і зборів вищого рівня та/або центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, або судом рішення у справі. Строк сплати фінансових санкцій також зупиняється до ухвалення судом рішення у разі оскарження платником єдиного внеску вимоги про сплату недоїмки, якщо застосування фінансових санкцій пов`язано з виникненням або несвоєчасною сплатою суми недоїмки.

Порядок стягнення заборгованості зі сплати єдиного внеску визначено Інструкцією про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженою наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 № 449 (далі - Інструкція № 449).

Відповідно до п. 3 розділу VI Інструкції № 449 фіскальні органи надсилають (вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки) в таких випадках:

- якщо дані документальних перевірок свідчать про донарахування сум єдиного внеску фіскальними органами;

- якщо платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску;

- якщо платник має на кінець календарного місяця борги зі сплати фінансових санкцій.

Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційної системи фіскального органу платника на суму боргу, що перевищує 10 гривень.

Вимога про сплату боргу (недоїмки), окрім загальних реквізитів, повинна містити відомості про розмір боргу, у тому числі суми недоїмки, штрафів та пені, обов`язок погасити борг та можливі наслідки його непогашення в установлений строк.

Згідно з п. 4 розділу VI Інструкції № 449 вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі актів документальних перевірок, звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з інформаційної системи фіскального органу.

При формуванні вимоги про сплату боргу (недоїмки) їй присвоюється порядковий номер, який складається з трьох частин: 1 частина - літера «Ю» (вимога до юридичної особи) або «Ф» (вимога до фізичної особи), 2 частина - порядковий номер, 3 частина - літера «У» (узгоджена вимога).

Аналіз вищенаведених норм свідчить про те, що вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційної системи фіскального органу платника у випадку, зокрема, якщо такий платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску. Недоїмкою ж є сума єдиного внеску, своєчасно не сплачена у строки, встановлені Законом.

В позовній заяві про скасування вимоги 14.09.2018 № Ю-230-50в частині наявності заборгованості зі сплати єдиного внеску у розмірі 347600,00 грн. ПАТ "СМНВО" посилається на суми єдиного внеску, сплачені за період з 01 по 14.09.2018 року і неврахованя такої суми у вимозі.

Проте , таке посилання позивача суперечить нормам Закону № 2464 та Інструкції № 449, які містять чіткий порядок формування та надсилання вимоги на суму боргу на кінець календарного місяця, протягом десяти робочих днів, що настають за календарним місяцем, у якому виникла, зросла або частково зменшилась сума недоїмки з ЄСВ.

Так, відповідно до облікових даних інформаційної системи органу доходів і зборів загальна сума заборгованості станом на 31.08.2018 становить 42014521,49 грн. На підставі цієї інформації Харківським офісом ВПП ДФС сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 14.09.2018 № Ю-230-50.

Таким чином, як вбачається з самої вимоги та виходячи з норм діючого законодавства, борг при формуванні вимоги враховується станом на кінець місяця. При цьому, протягом 10 робочих днів сформована вимога надсилається платникові. Отже, сума в розмірі 347600,00 грн. могла увійти до вимоги 14.09.2018 № Ю-230-50, а тому це не є підставою для визнання її протиправною та скасуванні в цій частині.

При цьому, колегія суддів зазначає, сплачена сума у спірному розмірі та відповідному періоді вересня 2018 року, підлягає зменшенню за правилами податкового обліку податкових зобов`язань у наступному періоді.

Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог.

Вищезазначене є мотивом для відхилення судом апеляційної інстанції аргументів, викладених в апеляційній скарзі, оскільки аргументи позивача спростовуються доводами, викладеними відповідачем та нормами податкового законодавства України.

При цьому, доводи апелянта про те, що в запиті податкового органу про надання інформації містяться лише загальні фрази без зазначення відповідних доказів, а в наказі про призначення перевірки вказано лише абстрактну підставу, спростовуються матеріалами справи, на чому наголошено вище.

Стосовно інших посилань апеляційної скарги, то колегія суддів критично оцінює такі з огляду на їх необґрунтованість, та зазначає, що згідно п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Крім того, судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

За змістом частини першої статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційних скарг висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання" залишити без задоволення.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 20.12.2018 року по справі № 480/4219/18 залишити без змін.

.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя (підпис)З.Г. Подобайло
Судді(підпис) (підпис) Н.С. Бартош А.М. Григоров
Повний текст постанови складено 13.05.2019 року