Справа № 160/61/19
Суддя: Горбалінський Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2019-03-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2019 року Справа № 160/61/19
03 січня 2019 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якій останній просить:
- визнати бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області, яка полягає у відмові ОСОБА_1 зарахувати до загального трудового стажу період військової служби з розрахунку один місяць за три, як учаснику бойових дій, а саме 3 роки 04 місяці 01 день на пільгових умовах, а також період роботи ОСОБА_1 з 30.07.1994 року по 28.03.1995 року на посаді водія в ПП «Денис» протиправною.
- зобов`язати відповідача Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити ОСОБА_1 дострокову пенсію за віком з до купівлею стажу, якого для цього не вистачає, з дня звернення ОСОБА_1 із заявою про призначення дострокової пенсії за віком 12 липня 2018 року.
В обґрунтування позовної заяви позивач зазначає, що 12 липня 2018 року останній звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з заявою про призначення дострокової пенсії за віком, відповідно до п.4 ч.1 ст.115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». 17.08.2018, року відділом з питань призначення та перерахунків пенсій №2 управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, було розглянуто дану заяву, та надано відповідь оформлену листом за №177/03.6-13, в якій позивачу було відмовлено в призначенні дострокової пенсії за віком. Відповідно до тексту даної відповіді, позивачу було нараховано лише 20 років 4 місяці основного стажу роботи, з передбачених - 25 років, при цьому, стаж роботи в період з 30.07.1994 року по 28.03.1995 року на посаді водія ПП «Денис» було не зараховано до основного, у зв`язку з відсутністю в трудовій книжці позивача підпису посадової особи на звільненні, що порушує вимоги Інструкції про порядок ведення трудових книжок. Не погодившись з даною відмовою, вважаючи її незаконною та необґрунтованою позивач звернувся до суду з даним позовом.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08.01.2019 року було відкрито провадження в адміністративній справі №160/61/19 та призначено до судового розгляду у порядку спрощеного позовного провадження буз повідомлення (виклику) учасників справи, відповідно до положень ч. 5 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України.
На виконання вимог вищезазначеної ухвали, через канцелярію Дніпропетровського окружного адміністративного суду, 01.02.2019 року відповідачем був наданий відзив на позовну заяву за вх. №5497/19, в яком останні щодо задоволення позовних вимог заперечує в повному обсязі.
Обґрунтовуючи свою позицію відповідач зазначає, що відповідно до відповіді, яка оформлена листом від 17.08.2018 року №177/03.6-13 позивачу було відмовлено в призначенні дострокової пенсії за віком, так як в останнього відсутній загальний трудовий стаж в розмірі 25 років, що передбачено приписами п.4 ч.1 ст.115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». При цьому, позивачу було роз`яснено, що загальний трудовий стаж останнього складає - 20 років 4 місяці, до якого було зараховано період з 19.03.2015 року по 31.03.2016 року проходження військової служби, де позивач безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, в одинарному розмірі, відповідно до довідки, наданої командиром Військової частини польова-пошта НОМЕР_2 від 06.04.2016 року №1814. Стосовно стажу роботи в період з 30.07.1994 року по 28.03.1995 року на посаді водія ПП «Денис», позивачу було не зараховано до основного, так як в трудовій книжці позивача відсутній підпис посадової особи на звільненні, що порушує вимоги Інструкції про порядок ведення трудових книжок. Таким чином, відповідач вважає відмову у призначенні дострокової пенсії позивачу, відповідно до п.5 ч.1 ст. 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», обґрунтованою, та винесеною на підставі діючого законодавства.
18 лютого 2019 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду, надійшла відповідь на відзив позивача за вх. №8357/19, в якій позивач не погоджується з позицією відповідача, вважаючи її неправомірною та такою, що суперечить чинному законодавству.
Відповідно до положень ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглянув справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), за наявними у ній матеріалами.
Дослідивши повно і всебічно письмові докази, які містяться в матеріалах справи, з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд виходить з наступного.
Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що позивач ОСОБА_1 , в період з 19 березня 2015 року по 31 березня 2016 року безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальній цілісності України в районі/районах проведення антитерористичній операції в м. Дзержинськ, смт. Зайцево, Донецька область, що підтверджується копією довідки від 06.04.2016 року №1814 виданої Військовою частиною-польова пошта НОМЕР_2 .
Відповідно до посвідчення серії НОМЕР_3 від 07.09.2015 року позивач має статус учасника бойових дій.
12 липня 2018 року позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з заявою про призначення дострокової пенсії за віком, відповідно до вимог п.4 ч.1 ст. 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Так, рішенням відділу з питань призначення та перерахунків пенсій №2 управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 17.08.2018 року №177/03.6-13 позивачу було відмовлено в призначенні дострокової пенсії за віком, так як стаж основний стаж роботи останнього складає менше 25 років, що передбачено вищезазначеними нормами.
Відповідачем було зазначено, що загальний трудовий стаж позивача становить лише 20 років 4 місяці. При цьому, не було зараховано період роботи позивача з 30.07.1994 року по 28.03.1995 року на посаді водія ПП «Денис», так як в трудовій книжці відсутній підпис посадової особи при звільненні, що порушує вимоги Інструкції про порядок ведення трудових книжок. Крім того, до вказаного трудового стажу вже було зараховано період перебування ОСОБА_1 в лавах Збройних Сил України з 19 березня 2015 року по 31 березня 2016 року, де останній безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, в одинарному розмірі.
Таким чином, враховуючи зазначені вище обставини, позивач вважає рішення відповідача необґрунтованим, та прийнятим з порушенням норм чинного законодавства, таким чином, останній звернувся до суду з даним позовом.
Відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування врегульовані Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09.07.2003 року (далі - Закон №1058).
Частиною 1 статті 26 Закону №1058 встановлено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років.
Пунктом 4 частини 1 статті 115 Закону №1058 передбачено, що право на призначення дострокової пенсії за віком мають, зокрема, особи з числа резервістів і військовозобов`язаних, яким надано статус учасника бойових дій відповідно до пункту 19 статті 6, - після досягнення чоловіками 55 років та за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків.
Згідно з пункту «в» частини 3 статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується також військова служба та перебування в партизанських загонах і з`єднаннях, служба в органах державної безпеки внутрішніх справ та Національної поліції, незалежно від місця проходження служби.
Відповідно до частини 1 статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року № 2232-ІІ (далі Закон №2232), військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
У відповідності до частини 6 вказаної статті до військової служби віднесено, зокрема, й військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період.
Згідно абзацу 2 статті 8 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», час перебування громадян України на військовій службі зараховується до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Час проходження строкової військової служби та військової служби за призовом осіб офіцерського складу, а також час проходження військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України «Про оборону України», зараховуються до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, якщо на момент призову на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України «Про оборону України», особа навчалася за фахом у професійно-технічному навчальному закладі, працювала за професією або займала посаду, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. Час навчання в професійно-технічному навчальному закладі, час проходження строкової військової служби, а також час проходження військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України «Про оборону України», які зараховуються до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, не повинні перевищувати наявного стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах. Час проходження військовослужбовцями військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України «Про оборону України», зараховується до їх вислуги років, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби на пільгових умовах у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України.
Таким чином, враховуючи зазначені вище норми, судом встановлено, що час перебування громадян України на військовій службі зараховується до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Час проходження військовослужбовцями військової служби в особливий період зараховується до їх вислуги років, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби на пільгових умовах у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України.
Так, відповідно до Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №637 від 12.08.1993 року (далі Порядок №637), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.
Приписами ч.3 пункту 6 Порядку №637 передбачено, що військова служба у складі діючої армії в період бойових дій, в тому числі під час виконання інтернаціонального обов`язку, зараховується до трудового стажу на підставі довідок військових комісаріатів, які видаються в порядку, що визначається Міноборони (додаток N 2).
Додатком №2 до Порядку №637 встановлено зразок довідки, яка видається військом комісаріатом за підписом військового комісара. В тексті даної довідки повинно бути зазначено, що зазначена військова служба підлягає зарахуванню до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах один місяць за три місяці.
Так, відповідачем у своєму відзиві від 01.02.2019 року №5497/19 зазначено, що в нарахований загальний трудовий стаж позивача, а саме 20 років 04 місяці, вже було зараховано період з 19.03.2015 року по 31.03.2016 року проходження військової служби в Збройних Силах України, де позивач безпосередньо брав участь в антитерористичній операції.
Вищезазначений стаж було зараховано в одинарному розмірі, так як позивачем не було надано відповідної довідки, передбаченої Порядком, встановленим постановою Кабінетом Міністрів України №637 від 12.08.1993 року, в якій було б зазначено, що оспорюваний стаж проходження військової служби з 19.03.2015 року по 31.03.2016 року підлягає зарахуванню до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах один місяць за три місяці.
При цьому, в матеріалах справи міститься довідка №1814 від 06.04.2016, видана Військовою частиною-польова пошта НОМЕР_2 для підтвердження статусу саме учасника бойових дій.
Судом встановлено, що приписами даної довідки не зазначено, що період з 19.03.2015 року по 31.03.2016 року перебування позивача на службі в Збройних Силах України, військова частина зараховує до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах один місяць за три місяці.
Враховуючи викладене вище, суд не вбачає неправомірних дій з боку відповідача щодо зарахування оспорюваного періоду до загального трудового стажу позивача в одинарному розмірі, а тому позовні вимоги стосовно визнання бездіяльності Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області, яка полягає у відмові ОСОБА_1 зарахувати до загального трудового стажу період військової служби з розрахунку один місяць за три, як учаснику бойових дій, а саме 3 роки 04 місяці 01 день на пільгових умовах задоволенню не підлягає.
Щодо відмови відповідача в зарахуванні до загального трудового стажу позивача період роботи з 30.07.1994 року по 28.03.1995 року на посаді водія в ПП «Денис», так як в трудовій книжці останнього відсутній підпис посадової особи при звільненні, суд зазначає наступне.
Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, відмовляючи позивачу в зарахуванні вищезазначеного періоду, в своєму листі від 17.08.2018 року №177/03.6-13 «Про відмову в призначенні пенсії» посилається на наказ Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.93 року №58, який зареєстрований в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 р. за №110, «Про затвердження Інструкції про порядок трудових книжок працівників».
Відповідно до записів, які містяться в копії трудової книжки позивача НОМЕР_4 від 23.11.1980 року, судом встановлено, що в період з 30.07.1994 року по 28.03.1995 року позивач працював на посаді водія ПП «Денис».
На підставі наказу №36 від 28.03.1995 року, позивач був звільнений з займаної посади, яку обіймав на ПП «Денис».
Даний запис, в трудовій книжці, скріплений печаткою та підписом: «Директор».
Таким чином, так як даний запис не підписаний посадовою особою, відповідач відмовив позивачу у зарахуванні періоду роботи з 30.07.1994 року по 28.03.1995 року на посаді водія в ПП «Денис» до загального трудового стажу.
Суд з даним твердженням відповідача не погоджується, виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" та п. 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року № 637 (далі - Порядок № 637) основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка.
Згідно до п.1.1 Розділу 1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.93 року №58, який зареєстрований в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 р. за №110 (далі Інструкція), трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації (далі - підприємство) усіх форм власності або у фізичної особи понад п`ять днів, у тому числі осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.
Відповідно до п.п.2.3 п. а) Розділу 2 Інструкції, записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону.
Підпунктом 2.4. пункту а) Розділу 2 Інструкції встановлено, що усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними). "05.01.1993".
Відповідно до п.п. 2.26, 2.27 пункту д) Розділу 2 Інструкції, записи про причини звільнення у трудовій книжці повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства із посиланням на відповідну статтю, пункт закону. При розірванні трудового договору з ініціативи працівника з причин, за яких законодавство пов`язує надання певних пільг і переваг, запис про звільнення вноситься до трудової книжки із зазначенням цих причин. Наприклад, "Звільнений за власним бажанням" у зв`язку з зарахування у вищий навчальний заклад, ст.38 КЗпП України".
Запис про звільнення у трудовій книжці працівника провадиться з додержанням таких правил: у графі 1 ставиться порядковий номер запису; у графі 2 - дата звільнення; у графі 3 - причина звільнення; у графі 4 зазначається на підставі чого внесено запис, наказ (розпорядження), його дата і номер. Днем звільнення вважається останній день роботи.
При цьому, суд зазначає, що за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами (п.1 Порядку № 637).
У разі, коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків (п.2 Порядку № 637).
Дослідивши зміст копії трудової книжки позивача НОМЕР_5 від 23.05.1980 року, суд встановив, що період роботи з 30.07.1994 року по 28.03.1995 року на посаді водія в ПП «Денис» оформлений належним чином, відповідно до норм чинного законодавства, при цьому запис про звільнення скріплений мокрою печаткою підприємства та підписом посадової особи: «Директор».
При цьому, суд зазначає, що відсутність ініціалів, тобто, розшифровки підпису, посадової особи, не повинно позбавляти права позивача на включення даного періоду до загального трудового стажу роботи, так як обов`язок ведення трудової книжки покладений саме на відповідну посадову особу, підприємства, установи чи організації.
Таким чином, суд приходить до висновку, що відмова відповідача у зарахуванні періоду роботи ОСОБА_1 з 30.07.1994 року по 28.03.1995 року на посаді водія в ПП «Денис» є протиправною та підлягає скасуванню.
Стосовно вимоги щодо зобов`язати відповідача призначити позивачу дострокову пенсію за віком з до купівлею стажу, якого для цього не вистачає, з дня звернення ОСОБА_1 із заявою про призначення дострокової пенсії за віком 12 липня 2018 року, суд зазначає наступне.
Листом Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області «Про відмову в призначенні пенсії» від 17.08.2018 року №177/03.6-13 позивачу було роз`яснено, що загальний трудовий стаж останнього становить 20 років 04 місяці, при цьому до цього стажу включено також період проходження служби в Збройних Силах України в одинарному розмірі з 19.03.2015 року по 31.03.2016 року, під час якого останній безпосередньо брав участь в антитерористичній операції.
Дану позицію відповідач підтримав в своєму відзиві від 01.02.2019 року за вх. №5497/19.
При цьому, судом було встановлено, що відповідачем було неправомірно не зараховано період роботи з 30.07.1994 року по 28.03.1995 року на посаді водія в ПП «Денис».
Відповідно до п.4 ч.1 ст.115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» встановлено, право на призначення дострокової пенсії за віком мають військовослужбовці, особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейські, які брали участь у бойових діях, в антитерористичній операції в районах її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях в районах їх здійснення, а також ті, яким встановлено інвалідність внаслідок поранення, контузії, каліцтва, отриманих під час захисту Батьківщини або під час виконання інших обов`язків військової служби (службових обов`язків), або внаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті, виконанням інтернаціонального обов`язку чи безпосередньою участю в антитерористичній операції в районах її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях в районах їх здійснення, дружини (чоловіки), якщо вони не взяли повторний шлюб, і батьки військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейських, які померли (загинули) у період проходження військової служби (виконання службових обов`язків) чи після звільнення із служби, але внаслідок поранення, контузії, каліцтва, отриманих під час виконання обов`язків військової служби (службових обов`язків), захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті, ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, виконанням інтернаціонального обов`язку чи безпосередньою участю в антитерористичній операції в районах її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях в районах їх здійснення, особи, яким надано статус учасника бойових дій відповідно до пункту 20 статті 6, особи з інвалідністю внаслідок війни відповідно до пунктів 12 та 13 статті 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", особи з числа резервістів і військовозобов`язаних, яким надано статус учасника бойових дій відповідно до пункту 19 статті 6, особи з інвалідністю внаслідок війни відповідно до пункту 11 статті 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", дружини (чоловіки), якщо вони не взяли повторний шлюб, і батьки, яким надано статус особи, на яку поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", відповідно до абзаців шостого і сьомого пункту 1 статті 10 зазначеного Закону, а також абзацу восьмого пункту 1 статті 10 зазначеного Закону з числа членів сімей резервістів і військовозобов`язаних, - після досягнення чоловіками 55 років, жінками - 50 років та за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків і не менше 20 років у жінок.
Таким чином, враховуючи викладене вище, так як позивач має загальний стаж менше передбачених 25 років, то останній позбавлений права на дострокову пенсію за віком, в силу приписів п.4 ч.1 ст.115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до положень ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1)на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу, а суд згідно зі ст. 90 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
З урахуванням принципу змагальності, диспозитивності та офіційного з`ясування всіх обставин у справі (ст. 9 КАС України), положення Кодексу адміністративного судочинства України передбачають не лише обов`язок суб`єкта владних повноважень (відповідача у справі) щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності (ч. 2 ст. 77 КАС України), але й обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення (ч. 1 ст. 77 КАС України).
Відповідно до ч. 1, п. 3, п. 4 ч. 2 ст. 245 КАС України, при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково.
Враховуючи викладене вище, повно і всебічно дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, здійснивши системний аналіз норм чинного законодавства України, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії.
Керуючись ст.ст. 2, 73, 77, 90, 238, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Визнати відмову Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області зарахувати ОСОБА_1 до загального трудового стажу період роботи ОСОБА_1 з 30.07.1994 року по 28.03.1995 року на посаді водія в ПП «Денис» - протиправною.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до загального трудового стажу період роботи ОСОБА_1 з 30.07.1994 року по 28.03.1995 року на посаді водія в ПП «Денис».
В решті позовних вимог відмовити повністю.
Розподіл судових витрат не здійснювати.
Відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Згідно ст. 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.
Статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції, проте, відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.
Суддя В.В. Горбалінський