Справа № 200/1946/19-а
Суддя: Мозговая Н.А.
Дата ухвалення: 2019-05-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 травня 2019 р. Справа№200/1946/19-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Мозгової Н.А.

при секретарі: Синиці М.І.

за участю сторін:

позивача: ОСОБА_1

представника відповідача: Віціної О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Донецькій області про визнання протиправним та скасування наказу,-

В С Т А Н О В И В:

06 лютого 2019 року позивач, ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ), звернувся до суду з позовною заявою до Головного управління Національної поліції в Донецькій області (, місцезнаходження: Донецька область, м. Маріуполь, пр. Нахімова, 86) про визнання протиправним та скасування наказу від 03.01.2019 року №3 о/с «По особовому складу» в частині призначення дільничним офіцером поліції сектору превенції Центрального відділу поліції ГУНП в Донецькій області та про увільнення з посади інспектора відділу дільничних офіцерів управління превентивної діяльності цього Головного управління за пунктом 2 частини першої статті 65 Закону України «Про національну поліцію», поновлення на посаді інспектора відділу дільничних офіцерів управління превентивної діяльності Головного управління Національної поліції в Донецькій області з 03 січня 2019 року.

В обґрунтування позову вказує, що наказом Головного управління Національної поліції в Донецькій області від 03.01.2019 року №3 о/с «По особовому складу» відповідно до п.2 ч.1 ст. 65 Закону України «Про Національну поліцію» (для більш ефективної служби, виходячи з інтересів служби) призначений дільничним офіцером поліції сектору превенції Центрального відділу поліції з посадовим окладом 2400 грн. та цим же наказом увільнений від посади інспектора відділу дільничних офіцерів управління превентивної діяльності цього Головного управління. Вказує, що підставою для призначення на нову посаду та увільнення з раніше займаної посади є доповідна записка начальника УПД ГУНП в Донецькій області від 02.01.2019 р. Як вбачається з доповідної записки, підставою для переведення на іншу посаду слугував факт складання протоколу про адміністративне правопорушення за ч. ст. 130 КУпАП. Разом з тим, постановою Приморського районного суду м.Маріуполя від 20 липня 2018 року, провадження по справі закрито за відсутності події адміністративного правопорушення.

Крім того вказує, що начальник УПД ГУНП в Донецькій області не є повноважною особою, що може робити висновки про особисті якості поліцейського, оскільки ця функція, згідно ч.1 ст. 51 Закону України «Про Національну поліцію», покладається на поліцейські комісії. Також оцінка морально-ділових якостей поліцейського може здійснюватися в порядку атестування (ч.1 ст. 57 Закону України «Про Національну поліцію»). Ніяких висновків поліцейської комісії або атестаційної комісії, які б свідчили про обґрунтованість наказу про переміщення по службі у оскаржуваному наказі немає.

04.03.2019 року представник відповідача подав відзив на позовну заяву, в якому просив суд відмовити у задоволені позову, мотивуючи тим, що надання висновків поліцейськими комісіями при проведенні відбору (конкурсу) на службу в органи поліції, проведення конкурсу для призначення на вакантну посаду та атестаційними комісіями здійснюється відповідно для призначення на вакантну посаду та при проведенні атестування. ОСОБА_1 переміщувався на рівнозначну посаду. Отже, застосування в цьому випадку висновків комісій не потрібно. Зазначають, що невмотивованими є твердження позивача про відсутність підстав для переміщення в порядку п.2 ст. 65 Закону №580-VII, оскільки в оспорюваному наказі є посилання на документ (доповідну записку начальника УПД), який підтверджує наявність ініціативи прямого керівника на його переміщення та при переміщенні ОСОБА_1 забезпечено використання його за основною спеціальністю в іншому (аналогічному) територіальному підрозділі у тій же місцевості. На підставі викладеного просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Ухвалою суду від 11.02.2019 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 05.03.2019 року.

Ухвалою суду від 27.02.2019 року відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Ухвалою суду від 05.03.2019 року витребувано докази по справі. У підготовчому засіданні оголошено перерву до 19.03.2019 року.

Ухвалою суду від 18.03.2019 року відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

19.03.2019 року у підготовчому засіданні оголошено перерву до 01.04.2019 року.

Ухвалою суду від 20.03.2019 року задоволено клопотання представника відповідача про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Ухвалою суду від 01.04.2019 року продовжено строк підготовчого засідання на 30 днів, у підготовчому засіданні оголошено перерву на 16.04.2019 року.

Ухвалою суду від 03.04.2019 року задоволено клопотання представника відповідача про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Ухвалою суду від 16.04.2019 року закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті на 06 травня 2019 року.

Ухвалою суду від 16.04.2019 року задоволено клопотання представника відповідача про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Позивач у судове засідання з`явився, просив задовольнити адміністративний позов у повному обсязі.

Представник відповідача у судове засідання з`явився, просив відмовити у задоволенні адміністративного позову у повному обсязі.

Дослідивши докази, викладені в заявах по суті справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, відзив на нього, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд встановив наступне.

Суд встановив, що відповідно до наказу ГУНП в Донецькій області від 21.09.2017 року №456 о/с капітана поліції Відуліна Вадима Васильовича призначено інспектором відділу дільничних офіцерів поліції управління превентивної діяльності ГУНП в Донецькій області, з посадовим окладом 2500 грн. (додаток 4 Постанови посадових окладів поліцейського апарату управлінь Національної поліції).

Спірним наказом Головного управління Національної поліції в Донецькій області від 03.01.2019 року №3 о/с «По особовому складу» відповідно до п.2 ч.1 ст. 65 Закону України «Про Національну поліцію» (для більш ефективної служби, виходячи з інтересів служби) ОСОБА_1 призначений дільничним офіцером поліції сектору превенції Центрального відділу поліції з посадовим окладом 2400 грн. та увільнений від посади інспектора відділу дільничних офіцерів управління превентивної діяльності цього Головного управління. (а.с.7).

Наказ Головного управління Національної поліції в Донецькій області від 03.01.2019 року №3 о/с «По особовому складу» прийнятий на підставі доповідної записки начальника УПД ГУНП в Донецькій області полковника поліції Горустовича Ю.В. від 03.01.2019 р. в порядку ст.65 (для більш ефективної служби, виходячи з інтересів служби) Закону України «Про Національну поліцію». (а.с. 8).

В матеріалах справи наявна довідка Головного управління Національної поліції в Донецькій області від 14.03.2019 року з якої вбачається, що відповідно до наказу Національної поліції України від 04.12.2015 р. №142 «Про затвердження Переліку посад молодшого та середнього складу поліції і відповідних їм граничних спеціальних звань» за посадою «інспектор» відділу дільничних офіцерів управління превентивної діяльності апарату Головного управління Національної поліції в Донецькій області та посадою «дільничний офіцер поліції» сектору превенції Центрального відділу поліції ГУНП в Донецькій області встановлено граничне спеціальне звання «старший лейтенант поліції».

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд враховує наступне.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначається Законом №580-VIII.

Статтею 65 Закону №580-VIII врегульовано питання переміщення поліцейських в органах, закладах та установах поліції.

Так частиною 1 вказаної статті визначено, що переміщення поліцейських здійснюється:1) на вищу посаду - у порядку просування по службі; 2) на рівнозначні посади: для більш ефективної служби, виходячи з інтересів служби; за ініціативою поліцейського; у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням реорганізації; у разі необхідності проведення кадрової заміни в місцевостях з особливими природними, географічними, геологічними, кліматичними, екологічними умовами (далі - місцевості з визначеним строком служби); за станом здоров`я - на підставі рішення медичної комісії; з меншим обсягом роботи з урахуванням професійних і особистих якостей - на підставі висновку атестації; у разі звільнення з посади на підставі рішення місцевої ради про прийняття резолюції недовіри відповідно до статті 87 цього Закону; 3) на посади, нижчі ніж та, на якій перебував поліцейський: у зв`язку зі скороченням штатів або реорганізацією в разі неможливості призначення на рівнозначну посаду; за станом здоров`я - на підставі рішення медичної комісії; через службову невідповідність - на підставі висновку атестації з урахуванням професійних і особистих якостей; за ініціативою поліцейського; як виконання накладеного дисциплінарного стягнення - звільнення з посади відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України; у разі звільнення з посади на підставі рішення місцевої ради про прийняття резолюції недовіри, відповідно до статті 87 цього Закону; 4) у зв`язку із зарахуванням на навчання до вищого навчального закладу із специфічними умовами навчання, який здійснює підготовку поліцейських, на денну форму навчання, а також у разі призначення на посаду після закінчення навчання.

Частинами 8 та 9 ст. 65 Закону №580-VIII унормовано, що переведення поліцейського може здійснюватися за його ініціативою, ініціативою прямих керівників (начальників), керівників інших органів (закладів, установ) поліції, які порушили питання про переміщення.

Переведення поліцейського здійснюється на підставі єдиного наказу про звільнення із займаної посади та направлення для подальшого проходження служби до іншого органу (закладу, установи) поліції та про призначення на посаду в органі (закладі, установі) поліції, до якого переміщується поліцейський.

П.8 ч.10. ст. 62 Закону №580-VIII визначено, що поліцейський може бути переміщений по службі залежно від результатів виконання покладених на нього обов`язків та своїх професійних, особистих якостей.

Відповідно до ст. 60 Закону №580-VIII проходження служби в поліції регулюється цим Законом та іншими нормативно-правовими актами. Пунктом 4 Розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» визначено, що до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом акти законодавства застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Так, згідно з п.40 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991 №114 (далі Положення), призначення на посади рядового і начальницького складу провадиться відповідними начальниками згідно з номенклатурою посад, що визначається Міністром внутрішніх справ відповідно до його компетенції. При цьому враховується, в тому числі, що при призначенні на посади і переміщенні по службі осіб рядового і начальницького складу має забезпечуватися використання їх за основною чи спорідненою спеціальністю або згідно з набутим досвідом, а при необхідності використання на посадах за новою для них спеціальністю призначенню має передувати відповідна перепідготовка.

Підпунктом «б» п.41 Положення визначено, що переміщення по службі осіб рядового і молодшого начальницького складу провадиться: на рівнозначні посади - у разі необхідності укомплектування інших посад або для доцільнішого їх використання з урахуванням ділових і особистих якостей, стану здоров`я, віку та підготовки за новою спеціальністю.

Застосування п.2 ч.1 ст.65 Закону №580-VIII можливо виключно в разі переміщення особи на рівнозначну посаду.

Для вирішення спору суд врахував позицію Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у подібних правовідносинах щодо переміщення поліцейського на рівнозначну посаду, викладену в постанові від 28.11.2018 у справі №820/6677/16 (провадження №К/9901/17623/18).

Щодо нормативного визначення поняття «рівнозначна посада» Верховний Суд у вказаному рішенні зазначає, що спеціальним нормативно правовим актом, який регулює спірні правовідносини, а саме Законом №580-VIII, вказане не унормовано. Натомість таке визначення містить інший «спеціальний» Закон - Закон України «Про державну службу».

Так, згідно з ч.1 ст. 59 Закону №580-VIII служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.

Відповідно до п.6 ч.1 ст.2 Закону України від 10.12.2015 №889-VIII «Про державну службу» (далі Закон №889-VIII) рівнозначна посада - посада державної служби, що належить до однієї групи оплати праці з урахуванням юрисдикції державного органу.

За приписами ч. 1 та 2 ст. 51 Закону №889-VIII посади державної служби з метою встановлення розмірів посадових окладів поділяються на такі групи оплати праці:

до групи 1 належать посади керівників державних органів і прирівняні до них посади;

до групи 2 належать посади перших заступників керівників державних органів і прирівняні до них посади;

до групи 3 належать посади заступників керівників державних органів і прирівняні до них посади;

до групи 4 належать посади керівників самостійних структурних підрозділів державних органів і прирівняні до них посади;

до групи 5 належать посади заступників керівників самостійних структурних підрозділів державних органів і прирівняні до них посади;

до групи 6 належать посади керівників підрозділів у складі самостійних структурних підрозділів державних органів, їх заступників і прирівняні до них посади;

до групи 7 належать посади головних спеціалістів державних органів і прирівняні до них посади;

до групи 8 належать посади провідних спеціалістів державних органів і прирівняні до них посади;

до групи 9 належать посади спеціалістів державних органів і прирівняні до них посади.

Прирівняння посад державної служби проводиться Кабінетом Міністрів України під час затвердження схеми посадових окладів на посадах державної служби за поданням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері трудових відносин, погодженим із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби.

З метою встановлення розмірів посадових окладів державні органи поділяються за юрисдикцією, яка поширюється: 1) на всю територію України; 2) на територію однієї або кількох областей, міста Києва або Севастополя; 3) на територію одного або кількох районів, міст обласного значення.

У процесі виявлення рівнозначності посад дільничного офіцера поліції сектору превенції Центрального відділу поліції та інспектора відділу дільничних офіцерів поліції управління превентивної діяльності Головного управління Національної поліції в Донецькій області, судом було здійснено сукупний порівняльний аналіз таких показників як розмір посадових окладів, ступінь підпорядкованості, граничні спеціальні звання тощо.

Так, відповідно до затвердженого наказом Національної поліції України від 04.12.2015 №142 Переліку посад молодшого та середнього складу поліції і відповідних їм граничних спеціальних звань граничним спеціальним званням посад «дільничний офіцер поліції» та «інспектор» є старший лейтенант поліції.

Отже, у порівнянні спеціального звання позивача переведено на рівнозначну посаду.

Враховуючи вказані показники у сукупності, суд дійшов висновку, що посада дільничного офіцера поліції сектору превенції Центрального відділу поліції є рівнозначною посаді інспектора відділу дільничних офіцерів поліції управління превентивної діяльності Головного управління Національної поліції в Донецькій області.

Оцінивши такі аргументи суд дійшов висновку, що відповідач у зазначеній доповідній записці обґрунтував визначену ст.65 Закону №580-VIII умову переміщення поліцейських на рівнозначну посаду для більш ефективної служби, виходячи з інтересів служби.

Тому суд вважає необґрунтованими посилання позивача на незаконність спірного наказу, у тому числі, відносно не зазначення у ньому обґрунтувань, у чому полягає «більш ефективна служба» та «інтереси служби». Жодним нормативним актом не унормовано обов`язку відповідача зазначати у наказі вказані обґрунтування. Натомість зазначені обставини були обґрунтовані відповідачем у доповідній записці, який фактично став підставою для прийняття спірного наказу.

Отже, відповідач у спірних правовідносинах правомірно врахував наявність підстав, передбачених п.2 ч.1 ст.65 Закону №580-VIII.

Посилання позивача, що його було переведено без його згоди є необґрунтованими, оскільки Законом №580-VIII та іншими нормативно-правовими актами не передбачено отримання згоди поліцейського на переміщення. Це обумовлене специфікої такої служби.

Врахувавши вищевикладене, суд дійшов висновку, що спірний наказ є законним, а позовні вимоги необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Згідно з нормами частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з нормами частин першої, другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Отже, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а викладені в позовній заяві вимоги позивача є необґрунтованими, недоведеними та такими, що не підлягають задоволенню.

Згідно ч.5 ст. 139 КАС України у разі відмови у задоволенні вимог позивача, звільненого від сплати судових витрат, або залишення позовної заяви без розгляду чи закриття провадження у справі, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

У зв`язку з відсутністю факту понесення судових витрат відповідачем, розподіл по даній справі не здійснюється.

Керуючись ст. ст. 2-15, 31-32, 72-80, 160-161, 168, 171, 173-183, 192-198, 210, 223-225, 227-229, 241-246, 250-251, 255, 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Головного управління Національної поліції в Донецькій області (, місцезнаходження: Донецька область, м. Маріуполь, пр. Нахімова, 86) про визнання протиправним та скасування наказу від 03.01.2019 року №3 о/с «По особовому складу» в частині призначення дільничним офіцером поліції сектору превенції Центрального відділу поліції ГУНП в Донецькій області та про увільнення з посади інспектора відділу дільничних офіцерів управління превентивної діяльності цього Головного управління за пунктом 2 частини першої статті 65 Закону України «Про національну поліцію», поновлення на посаді інспектора відділу дільничних офіцерів управління превентивної діяльності Головного управління Національної поліції в Донецькій області з 03 січня 2019 року - відмовити.

Вступна та резолютивна частини рішення ухвалені у нарадчій кімнаті та проголошені у судовому засіданні 06 травня 2019 року. Повний текст судового рішення складено 13 травня 2019 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Донецький окружний адміністративний суд.

Суддя Мозговая Н.А.