Справа № 826/15719/18
Суддя: Губська Людмила Вікторівна
Дата ухвалення: 2019-05-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач - Губська Л.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 травня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Губської Л.В.,

суддів: Карпушової О.В., Степанюка А.Г.,

за участю: секретаря Суркової Д.О.,

представника відповідача Березовської О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 лютого 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

В С Т А Н О В И В:

Шакер Світлана Валентинівна звернулася до суду з даним позовом, в якому просила визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві від 06 липня 2018 року №, №, №, №, якими їй збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок з доходів фізичних осіб, за платежем військовий збір та застосовано штрафні (фінансові) санкції.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідно до пункту 8 підрозділу 1 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України, сума боргу, прощена (анульована) АТ «ОТП Банк», не підлягає включенню до загального місячного (річного) оподаткованого доходу як додаткове благо, відповідно до підпункту 165.1.59 пункту 165.1 статті 165 Податкового кодексу України.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 лютого 2019 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено, при цьому, суд першої інстанції виходив з того, що боржник, який отримав додаткове благо у вигляді прощення (анулювання) основної суми боргу за кредитом та який був належним чином повідомлений про прощення (анулювання) такого боргу, зобов`язаний відобразити анульовану суму боргу у складі оподатковуваного доходу з обчисленням та перерахуванням до бюджету відповідної суми податку, при цьому, оскільки банком було здійснено прощення (анулювання) основної суми боргу (кредиту), а не суми у розмірі різниці, розрахованої кредитором відповідно до пункту 8 підрозділу 1 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України, то сума такого анульованого боргу вважається додатковим благом і включається до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу з урахуванням норм абз. «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, позивач подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог. Апелянт наголошує, що відповідачем залишено поза увагою, що кредит надавався в іноземній валюті, а банк та позивач у додатковому договорі від 28.09.2015 року до Кредитного договору №ML-001/021/2008 від 22.02.2008 року визначили основну суму боргу, яка прощена кредитором, у гривневому еквіваленті за курсом валют НБУ, чинним на день укладення додаткового договору, а отже відбулась зміна валюти зобов`язання за таким кредитом з іноземної валюти у гривню, тому до даних правовідносин підлягає застосуванню пункт 8 підрозділу 1 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України.

Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін і вказує на правомірність висновків суду першої інстанції та безпідставність доводів, викладених в апеляційній скарзі.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як установлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 22.02.2008 року між АТ «ОТП Банк» (Кредитор) та фізичною особою ОСОБА_1 ( Позичальник ) укладено Кредитний договір №ML-001/021/2008, відповідно до умов якого Кредитор надав Позичальнику кредит на придбання нерухомого майна, трикімнатної квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , у сумі 195000,00 доларів США. Кредит надано строком до 22.02.2021 року.

В подальшому, між позивачем і Банком укладено Додатковий договір від 28.09.2015 року №ML-001/021/2008, відповідно до якого сторони домовились, що Позичальник зобов`язується погасити боргові зобов`язання в розмірі 70000 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ на день укладення цього Додаткового договору складає 1513119,37 гривень (а.с.19).

Відповідно до повідомлення АТ «ОТП Банк» від 23.06.2017 року №01-05-19-6/2271-БТ позивачу анульовано (прощено) частину боргу шляхом укладання Додаткового договору від 28.09.2015 у сумі 64832,74 доларів США, що за офіційним курсом на день укладання Додаткового договору складає 1401423,93 грн.

ГУ ДФС у м. Києві за результатами проведеної документальної позапланової невиїзної перевірки з питань дотримання вимог своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб та військового збору з отриманого доходу у вигляді додаткового блага платника податків фізичної особи ОСОБА_1 за період з 01.01.2016 по 31.12.2016 року складено акт від 31.05.2018 року №2542/26-15-42-02-30/, в якому встановлено порушення позивачем вимог: підпункту 49.18.4 пункту 49.18 статті 49, пункту 179.1, пункту 179.2 статті 179 Податкового кодексу України, а саме неподання податкової декларації про майновий стан і доходи з відповідними додатками за 2016 рік; підпункту «а» пункту 176.1 статті 176, п.44.3 статті 44 Податкового кодексу України, не надано до перевірки Книгу обліку доходів і витрат для визначення суми загального річного оподатковуваного доходу; підпункту 168.2.1 пункту 168.1 статті 168 з урахуванням вимог підпункту «д» підпункту 164.2.17 пункту 168.2 статті 164 Податкового кодексу України, не задекларовано річний оподатковуваний дохід за 2016 рік в сумі 1401423,93 грн та не перераховано до бюджету податок на доходи фізичних осіб в сумі 252256,31 грн; підпункту 1.2, підпункту 1.3 пункту 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ «Інші перехідні положення» Податкового кодексу України, що призвело до заниження військового збору за 2016 рік в сумі 21021,90 грн.

На підставі висновків акта перевірки ГУ ДФС у м. Києві прийнято податкові повідомлення-рішення від 06.07.2018 року №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на доходи фізичних осіб на загальну суму 315320,39 грн (за основним платежем 252256,31 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями 63064,08 грн); №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем військовий збір на загальну суму 26276,70 грн (за основним платежем 21021,36 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями 5255,34 грн); №, яким до позивача застосовано штрафні (фінансові) санкції в сумі 510 грн; №, яким до позивача застосовано штрафні (фінансові) санкції в сумі 170 грн.

Вказані податкові повідомлення-рішення є предметом цього позову, оскільки позивач вважає їх протиправними.

Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч.ч.1,2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що відповідач як суб`єкт владних повноважень довів перед судом правомірність своїх дій та рішень, проте, колегія суддів з таким висновком суду першої інстанції не погоджується з огляду на наступне.

Так, згідно з підпунктами 163.1.1 та 163.1.2 пункту 163.1 статті 163 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин; далі - ПК України) об`єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання).

Відповідно до абзацу другого пункту 164.1 статті 164 ПК України загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

Підпунктом 14.1.54 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначено, що дохід з джерелом їх походження з України - будь-який дохід, отриманий резидентами або нерезидентами, у тому числі, від будь-яких видів їх діяльності на території України (включаючи виплату (нарахування) винагороди іноземними роботодавцями), її континентальному шельфі, у виключній (морській) економічній зоні.

За правилами підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу).

Відповідно до підпункту 14.1.47 пункту 14.1 статті 14 ПК України додаткові блага - це кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов`язаний з виконанням обов`язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами розділу IV цього Кодексу).

Перелік додаткових благ, які включаються до оподатковуваного доходу, встановлений підпунктом 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України і є вичерпним.

Згідно з пп. «д» пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України, (в редакції, чинній з 01.01.2015 р.) до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу) у вигляді основної суми боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, у разі якщо його сума перевищує 50 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року. Кредитор зобов`язаний повідомити платника податку - боржника шляхом направлення рекомендованого листа з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або надання повідомлення боржнику під підпис особисто про прощення (анулювання) боргу та включити суму прощеного (анульованого) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було прощено. Боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації. У разі неповідомлення кредитором боржника про прощення (анулювання) боргу у порядку, визначеному цим підпунктом, такий кредитор зобов`язаний виконати всі обов`язки податкового агента щодо доходів, визначених цим підпунктом.

Відповідно до пп. «б» п.176.2 Податкового кодексу України, сума доходу платника податку - боржника у вигляді суми анульованого боргу відображається кредитором у податковому розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку за формою №1ДФ за підсумками звітного періоду, в якому такий борг було анульовано, за ознакою доходу « 126».

Разом із тим, згідно із Законом № 321-VIII від 09 квітня 2015 року «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо кредитних зобов`язань» було доповнено підрозділ 1 розділу XX Кодексу пунктом 8, яким, зокрема, встановлено, що: «Не вважається додатковим благом платника податку та не включається до розрахунку загального місячного (річного) оподатковуваного доходу сума, прощена (анульована) кредитором у розмірі різниці між основною сумою боргу за фінансовим кредитом в іноземній валюті, визначена за офіційним курсом Національного банку України на дату зміни валюти зобов`язання за таким кредитом з іноземної валюти у гривню, та сумою такого боргу, визначеною за офіційним курсом Національного банку України станом на 1 січня 2014 року, а також сума процентів, комісії та/або штрафних санкцій (пені) за такими кредитами, прощених (анульованих) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним із процедурою його банкрутства, до закінчення строку позовної давності. Норми цього пункту застосовуються до фінансових кредитів в іноземній валюті, не погашених до 1 січня 2014 року.

Дія абзацу першого цього пункту поширюється на операції з прощення (анулювання) кредитором боржникові заборгованості за фінансовим кредитом в іноземній валюті, що здійснювалися починаючи з 1 січня 2015 року».

З аналізу вищевикладеного вбачається, що за кредитом в іноземній валюті сума прощеної (анульованої) кредитором заборгованості, що дорівнює розміру різниці, розрахованої відповідно до пп.8 підрозділу І розділу ХХ «Перехідні положення» ПКУ, не є додаткових благом, не включається до загального місячного (річного) доходу платника податку та не підлягає оподаткуванню.

Тобто, курсова різниця, що виникла внаслідок знецінення національної валюти по відношенню до валюти прощеного боргу (кредиту), не відноситься до доходів платника податку та не підлягає оподаткуванню.

Як наголошувалось вище, зі змісту Додаткового договору від 28.09.2015 року до Кредитного договору від 22.02.2008 року №ML-001/021/2008 про анулювання (прощення) боргу, вбачається, що сторони домовились, що позичальник (позивач) 28.09.2015 року зобов`язується погасити боргові зобов`язання у розмірі 70000,00 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ на день укладення цього додаткового договору складає 1513119,37 грн (п.п.2.1.1).

За умовами належного виконання позичальником умов Кредитного договору та цього Додаткового договору сторони домовились, що Банк, керуючись ст.605 Цивільного кодексу України, здійснює анулювання (прощення) боргу у розмірі64832,74 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ на день укладення цього додаткового договору складає 1401423,93 грн і позичальник буде вважатися таким, що погасив свої боргові зобов`язання перед Банком в повному обсязі; скасувати пеню, що була нарахована на момент укладення цього Додаткового договору (п.п.2.1.2).

З наведеного вбачається, що кредит надавався в іноземній валюті, а банк та позивач у додатковому договорі, визначили основну суму боргу, яка прощена кредитором, у гривневому еквіваленті за курсом НБУ, чинним на день укладення додаткового договору, а саме 1401423,93 грн, а отже відбулась зміни валюти зобов`язання за таким кредитом з іноземної валюти у гривню, тому, на переконання судової колегії, до даних правовідносин підлягає застосуванню пп.8 підрозділу І розділу ХХ «Перехідні положення» ПКУ.

Різниця між основною сумою боргу за фінансовим кредитом в іноземній валюті, визначена за офіційним курсом НБУ на дату зміни валюти зобов`язання за таким кредитом з іноземної валюти у гривню, та сумою такого боргу, визначеною за офіційним курсом НБУ станом на 01.01.2014 року, становить 1837217 грн (134832,74 дол. США (основна загальна сума боргу)*21,6159 (курс на дату зміни валюти та погашення) - 134832,74 дол. США (основна загальна сума боргу)*7.99 (курс станом на 01.01.2014 року).

При цьому, Банком було анульовано (прощено) борг у розмірі 64832,74 дол. США, що в еквівалентів по курсу НБУ на день укладення Додаткового договору складає 1401423,93 грн, тобто різниця, що розрахована у відповідності до пп.8 підрозділу І розділу ХХ «Перехідні положення» ПКУ, яка не підлягає оподаткуванню, є більшою ніж сума боргу, що прощена Банком позивачу, тому відсутні підстави стверджувати, що позивач внаслідок такого прощення отримав додаткове благо, з настанням відповідних податкових наслідків.

Положення пункту 8 підрозділу 1 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України є спеціальними по відношенню до вимог абзацу «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України. Їх застосування виключає наявність податкового правопорушення, передбаченого абзацом «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України, а відтак зумовлює безпідставність висновків податкового органу про збільшення загального оподатковуваного доходу як бази оподаткування іншими податками.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 05 травня 2018 року по справі №821/1594/17.

Крім того, відповідно до висновку Верховного Суду, викладеного в постанові від 06.11.2018 року (справа №813/3274/17), вбачається, що зважаючи на підтвердження позивачем факту отримання кредиту в іноземній валюті та сплати платежів по ньому (тіла кредиту та відсотків), а також враховуючи суму достроково погашеної частини кредиторської заборгованості, контролюючий орган при визначенні грошових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб та з військового збору повинен був застосовувати положення пункту 8 підрозділу 1 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України, що ним здійснено не було і, в свою чергу, призвело до завищення грошових зобов`язань з вказаних обов`язкових платежів.

За таких обставин, колегія суддів дійшла до висновку про відсутність порушень норм Податкового кодексу України з боку позивача, водночас, відповідачем не надано обґрунтованих доказів наявності таких порушень та не зазначено обґрунтованих підстав щодо накладення на позивача штрафних санкцій, тому спірні податкові повідомлення-рішення підлягають скасуванню.

Згідно ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, а також неповне з`ясування усіх обставин, що мають значення для справи.

Відповідно до вимог статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Беручи до уваги наведене, суд вважає необхідним стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача понесені ними витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги в сумі 8557,77 грн.

Керуючись ст.ст. 242, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 лютого 2019 року - скасувати та прийняти постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві від 06 липня 2018 року №, №, №, №.

Стягнути з Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19, ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , податковий номер НОМЕР_1 ) судовий збір, сплачений за подачу позовної заяви та апеляційної скарги в сумі 8557,77 (вісім тисячі п`ятсот п`ятдесят сім) гривень 77 копійок.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду.

Постанова в повному обсязі складена 10.05.2019 року.

Головуючий-суддя: Л.В. Губська

Судді: О.В. Карпушова

А.Г. Степанюк