Справа № 440/619/19
Суддя: О.В. Гіглава
Дата ухвалення: 2019-05-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 травня 2019 року м. ПолтаваСправа № 440/619/19

Полтавський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Гіглави О.В.,

за участю:

секретаря судового засідання - Протас О.М.,

представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - Федчун Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 до Управління Держпраці у Полтавській області про визнання протиправною та скасування постанови, -

В С Т А Н О В И В:

15 лютого 2019 року (згідно відбитку поштового штампу на конверті) фізична особа - підприємець ОСОБА_3 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Управління Держпраці у Полтавській області про визнання результатів перевірки незаконними, скасування постанови управління про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами від 17.01.2019 №ПЛ3013/155/АВ/П/ПТ/ТД-ФС у розмірі 125190,00 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що оскаржувана постанова прийнята необґрунтовано та без урахування усіх обставин, що мають значення для її прийняття. Позивач наполягає на тому, що не допускав порушення частини 3 статті 24 КЗпП України в частині допущення працівника ОСОБА_4 до роботи без укладення трудового договору, у зв'язку з чим на нього безпідставно накладено штраф у розмірі 125190,00 грн. Зауважує, що між ним та громадянкою ОСОБА_4 було укладено цивільно-правовий договір надання послуг від 01.11.2018, оскільки надання останньою на його користь послуг мало тимчасовий характер. Після виконання обов'язків згідно цивільно-правового договору від 01.11.2018, що підтверджується актом виконаних робіт від 18.01.2019, ФО-П ОСОБА_3 виплатив ОСОБА_4 відповідну винагороду. Відтак, в даному випадку між позивачем та ОСОБА_4 мали місце саме цивільно-правові, а не трудові відносини. Поряд з цим, в якості підстави для визнання протиправною та скасування спірної постанови ФО-П ОСОБА_3 посилається також на порушення порядку призначення та проведення відносно нього інспектування, оскільки: - у документах, що стали підставою для проведення інспектування, не вказана жодна з обставин для проведення державного контролю, які передбачені Порядком здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю; - відповідачем при інспектуванні не дотримано вимог частини 2 статті 8 Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності"; - інспектором праці при інспектуванні позивачу не було пред'явлено його службового посвідчення; - ні акт інспектування, ні додатки до нього не містять будь яких даних з приводу того, яким чином перевірялися відомості, що начебто встановлені інспектором 03.01.2019; - вихід інспектора не передбачений законодавством, як спосіб здійснення державного контролю за додержанням трудового законодавства; - інспектування 09-10 січня 2019 року проводилося безпосередньо в приміщенні управління праці, відтак, матеріали відеофіксації, яка ніби то була здійснена 03.01.2019, не є належними доказами допущення позивачем порушення законодавства про працю, сам акт інспектування взагалі не містить посилань на наявність вказаних матеріалів.

Ухвалою суду від 25.02.2019 позовну заяву залишено без руху, у зв'язку з її невідповідністю вимогам статей 160, 161 Кодексу адміністративного судочинства України.

11.03.2019 від позивача до суду надійшли один примірник належним чином завірених копій додатків до позовної заяви (для направлення його відповідачу) та позовна заява і її копія для відповідача, оформлена відповідно до частини п'ятої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, із зазначенням власного письмового підтвердження про те, що позивачем не подано іншого позову до цього самого відповідача з тим самим предметом, а також із уточненням позовних вимог шляхом їх зменшення у частині вимог про визнання незаконними результатів перевірки та залишення лише позовних вимог про визнання протиправною та скасування постанови управління про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами від 17.01.2019 №ПЛ3013/155/АВ/П/ПТ/ТД-ФС у розмірі 125190,00 грн.

Ухвалою суду від 18.03.2019 позовну заяву (з урахуванням зменшення позовних вимог) прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, ухвалено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження, призначено судове засідання з розгляду справи по суті на 09:30 09.04.2019, яке за клопотанням представника позивача відкладалося на 10:00 23.04.2019, а у подальшому на 10:00 03.05.2019.

03.04.2019 від Управління Держпраці у Полтавській області до суду надійшов відзив на позов (а.с. 59-62), у якому останнє просить суд відмовити в задоволенні позову ФО-П ОСОБА_3, посилаючись на те, що інспектор праці не зобов'язаний дотримуватися вимог частини 2 статті 8 Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності". Згідно наказу управління від 08.01.2019 №7П "Про проведення заходів державного контролю" прийнято рішення провести заходи державного контролю щодо відповідності вимог законодавства про працю головному державному інспектору Гусці Н.М. у діяльності ФО-П ОСОБА_3 за результатами аналізу Паспорту неформальної зайнятості населення Полтавської області та статті 16 Конвенції Міжнародної організації праці у промисловості та торгівлі №81 1947 року. Відтак, твердження позивача про відсутність правових підстав щодо проведення інспектування є безпідставними. У спірному випадку на підставі вказаного наказу видано направлення на проведення заходу державного контролю від 08.01.2019 №38 головному державному інспектору Гусці Н.М., згідно якого доручено провести інспекційне відвідування щодо додержання законодавства про працю в частині оформлення трудових відносин, режиму роботи та оплати праці у діяльності ФО-П ОСОБА_3 у період з 09 по 10 січня 2019 року. Копію даного направлення вручено ФО-П ОСОБА_3 09.01.2019, про що свідчить його підпис. Тобто, дане інспекційне відвідування проводилося не у відповідності до пункту 33 Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, тому не підлягає повідомній реєстрації. Враховуючи той факт, що у телефонній розмові з інспектором позивач запропонував надати необхідні документи для здійснення заходу державного контролю до Управління у м. Полтаві, та враховуючи те, що юридичне місце знаходження ФО-П ОСОБА_3 у м. Полтаві за домашньою адресою АДРЕСА_1, а також зважаючи на відсутність підприємця за місцем фактичного здійснення ним підприємницької діяльності - м.Миргород, вул. Гоголя, 112 (торгове місце в холі водогрязьової лікувальниці санаторію "Миргород") інспектування проводилося у м. Полтаві. Всупереч твердженням позивача в акті інспектування зазначено відомості про особу, яка здійснювала інспекційне відвідування. У направленні на проведення заходу державного контролю від 08.01.2019 №38 вказана дата початку та закінчення заходу, а саме, з 09.01.2019 по 10.01.2019. Інспекційне відвідування позивача 03.01.2019 не здійснювалося. З метою проведення інформаційно-роз'яснювальної роботи з працівниками та роботодавцями щодо дотримання законодавства про працю в частині оформлення трудових відносин та оплати праці головними державними інспекторами Гармаш С.М. та Черкаською А.М. 03.01.2019 було здійснено вихід за місцем здійснення підприємницької діяльності ФО-П ОСОБА_3 - АДРЕСА_2. Станом на 03.01.2019 о 14.50 за адресою вказаного торгового місця позивач був відсутній, на торговому місці перебувала гр. ОСОБА_4, яка здійснювала продаж продуктів харчування іноземного виробництва (інспекторам здійснила продаж кави), а також орієнтувалася в асортименті товару та цінах, тобто виконувала функції продавця. По факту правовідносин з ФО-П ОСОБА_3 ОСОБА_4 самостійно було надано письмове пояснення, в якому вона зазначила, що 03.01.2019 за місцем здійснення діяльності ФО-П ОСОБА_3 за адресою: вул. Гоголя, 112 знаходиться на підставі цивільно-правового договору надання послуг від 01.11.2018 №1/2018, послуги остання надає близько 7 місяців. В результаті аналізу отриманих від ОСОБА_4 інформації та документів інспекторами з'ясовано, що наймані працівники протягом 2018 року у ФО-П ОСОБА_3 були відсутні і обов'язкові платежі за них підприємцем не сплачувалися, тобто останнім протягом 2018 року використовувалася праця найманих працівників без належного оформлення.

У відповіді на відзив, що надійшла до суду 09.04.2019, позивач наполягає на тому, що свою господарську діяльність за адресою: м. Миргород, вул. Гоголя, 112 - торгове місце в холі водогрязьової лікувальниці санаторію "Миргород", веде особисто без залучення трудових ресурсів. Проте, з метою допомоги в частині отримання послуг щодо викладання товару, організації промоакцій, тощо підприємцем прийнято рішення про укладення цивільно-правового договору надання послуг від 01.11.2018 №1/2018 з гр. ОСОБА_4 Саме наявність вказаного договору та необхідність виконання його умов ОСОБА_4 пояснює присутність останньої 03.01.2019 на торгівельному місці ФО-П ОСОБА_3 Жодних функцій продавця ОСОБА_4 не виконувала, а лише надавала підприємцю послуги, передбачені цивільно-правовим договором від 01.11.2018 (а.с. 107-108).

В судовому засіданні 03.05.2019 представник позивача позовні вимоги підтримала та просила суд їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні 03.05.2019 заперечувала проти задоволення позовних вимог з огляду на їх безпідставність.

Заслухавши пояснення представників сторін, показання свідка та дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

В результаті опрацювання Управлінням даних звітності Пенсійного фонду, фіскальної служби, органів статистики і на підставі проведеного аналізу, за встановленими критеріями, створено Паспорт неформальної зайнятості Полтавської області станом на 01.10.2017 (а.с. 66).

Згідно даного Паспорту у секторі економіки галузями, де можливі ризики використання праці без оформлення трудових відносин є сільське господарство, оптова і роздрібна торгівлі.

На підставі аналізу Паспорту неформальної зайнятості населення Полтавської області та статті 16 Конвенції Міжнародної організації праці у промисловості та торгівлі №81 1947 року, начальником Управління Держпраці у Полтавській області Щербак С.Л. винесено наказ від 08.01.2019 №7П "Про проведення заходів державного контролю", яким наказано провести заходи державного контролю щодо відповідності вимог законодавства про працю головному державному інспектору Гусці Н.М. у діяльності ФО-П ОСОБА_3, що здійснює господарювання в торгівельній галузі (а.с. 65).

08.01.2019 за номером №38 заступником начальника Управління Держпраці у Полтавській області Великою Н.М. оформлено направлення на проведення заходу державного контролю, яким проведення інспекційного відвідування ФО-П ОСОБА_3 на предмет додержання ним вимог законодавства про працю доручено головному державному інспектору Гусці Н.М., дата початку та дата закінчення заходу - 09.01.2019 по 10.01.2019 (а.с. 67).

Копію вказаного направлення 09.01.2019 вручено ФО-П ОСОБА_3, про що свідчить його підпис на направленні (а.с. 67 зі звороту).

Враховуючи те, що юридичне місцезнаходження ФО-П ОСОБА_3 у м. Полтаві за домашньою адресою: АДРЕСА_1, а торгівельна діяльність останнім здійснюється за адресою: АДРЕСА_2, у період з 09 по 10 січня 2019 року головним державним інспектором Гускою Н.М. інспекційне відвідування ФО-П ОСОБА_3 проводилося у присутності останнього в приміщенні Управління Держпраці у Полтавській області, за наслідками якого складено акт №ПЛ3013/155/АВ від 10.01.2019, яким зафіксовано порушення підприємцем частини 3 статті 24 Кодексу законів про працю України щодо допуску працівника до роботи без укладення трудового договору (а.с. 73-79).

14.01.2019 ФО-П ОСОБА_3 подав до Управління заперечення на акт інспекційного відвідування, у якому зазначив про порушення інспектором праці процедури проведення інспектування та помилковість висновків останнього щодо допущення підприємцем порушення частини 3 статті 24 Кодексу законів про працю України щодо допуску працівника ОСОБА_4 до роботи без укладення трудового договору, з огляду на існування між ним та вказаною особою цивільно-правових відносин згідно цивільно-правового договору надання послуг, а не трудових відносин (а.с. 80-85).

Результати розгляду вказаного заперечення відповідач оформив листом від 16.01.2019 №02-12/315, у якому вказав, що під час проведення інспекційного відвідування державний інспектор діяв в межах наданих повноважень. Ознайомлення зі змістом цивільно-правового договору при проведенні заходу державного контролю здійснювалося з метою виявлення ознак трудових відносин, за наявності яких роботодавець був зобов'язаний перед допуском працівника до роботи видати наказ про прийняття на роботу та повідомити територіальний орган Державної фіскальної служби. Тобто, в такому випадку державний інспектор не встановлює факт, що укладений договір ЦПХ є трудовим, а фіксує наявність ознак трудових відносин та відсутність їх належного оформлення. За результатами інспекційного відвідування складено акт, яким встановлено, що трудові відносини між ФО-П ОСОБА_3 та гр. ОСОБА_4 не були оформлені належним чином (а.с. 86-89).

17.01.2019 Управлінням Держпраці у Полтавській області складено припис про усунення виявлених порушень №ПЛ3013/155/АВ/П (а.с. 90-92).

Поряд з цим, 17.01.2019 начальником Управління Держпраці у Полтавській області Щербак С.Л. прийнято постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами №ПЛ3013/155/АВ/П/ПТ/ТД-ФС, якою на ФО-П ОСОБА_3 накладено штраф у розмірі 125190,00 грн (а.с. 97-98).

Позивач не погоджується з прийнятою постановою, в зв'язку з чим оскаржив її до суду.

Правові засади і гарантії здійснення громадянами України права розпоряджатися своїми здібностями до продуктивної і творчої праці визначає Кодекс законів про працю України (далі - КЗпП України).

Кодекс законів про працю України регулює трудові відносини всіх працівників, сприяючи зростанню продуктивності праці, поліпшенню якості роботи, підвищенню ефективності суспільного виробництва і піднесенню на цій основі матеріального і культурного рівня життя трудящих, зміцненню трудової дисципліни і поступовому перетворенню праці на благо суспільства в першу життєву потребу кожної працездатної людини. Законодавство про працю встановлює високий рівень умов праці, всемірну охорону трудових прав працівників (стаття 1 КЗпП України).

Частиною 1 статті 1 Цивільного кодексу України встановлено, що цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Відповідно до частини 1 статті 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Загальне визначення цивільно-правового договору міститься у статті 626 Цивільного кодексу України, згідно частини першої якої договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

При цьому, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 Цивільного кодексу України).

Статтею 628 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Відповідно до частин 1, 2 статті 639 Цивільного кодексу України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Відтак, цивільно-правовий договір - це угода між сторонами: громадянином і організацією (підприємством, тощо) на виконання першим певної роботи (а саме: договір підряду, договір про надання послуг, виконання робіт тощо), предметом якого є надання певного результату праці, але за цього виду договору не виникають трудові відносини, на які поширюється трудове законодавство.

За цивільно-правовим договором, укладеним між власником і громадянином, останній зобов'язується за винагороду виконувати для підприємства індивідуально визначену роботу. Основною ознакою, що відрізняє цивільно-правові відносини від трудових, є те, що трудовим законодавством регулюється процес трудової діяльності, її організація. За цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається за його межами, метою договору є отримання певного матеріального результату.

Аналогічний висновок викладений в постанові Верховного Суду від 18.01.2018 у справі №350/403/16-ц.

За трудовим договором працівника приймають на роботу (посаду), включену до штату підприємства, для виконання певної роботи (певних функцій) за конкретною кваліфікацією, професією, посадою. Працівникові гарантується заробітна плата, встановлені трудовим законодавством гарантії, пільги, компенсації тощо.

При цьому, за цивільно-правовим договором оплачується не процес праці, а її результати, котрі визначають після закінчення роботи і оформляють актами здавання-приймання виконаних робіт (наданих послуг), на підставі яких провадиться їх оплата. Договором також може бути передбачено попередню або поетапну оплату. У трудовій книжці запис про виконання роботи за цивільно-правовими договорами не робиться. Водночас відповідно до пункту "а" частини третьої статті 56 Закону України "Про пенсійне забезпечення" робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків зараховується до стажу роботи, що дає право на трудову пенсію.

Отже, основною ознакою, яка відрізняє трудові відносини від цивільно-правових є те, що трудове законодавство регулює процес трудової діяльності, її організації, а за цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається поза його межами, метою договору є отримання певного матеріального результату.

З аналізу наведених норм слідує, що трудовий договір - це угода щодо здійснення і забезпечення трудової функції. Підрядник, який працює згідно з цивільно-правовим договором, на відміну від працівника, який виконує роботу відповідно до трудового договору, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, він сам організовує свою роботу і виконує її на власний ризик.

Після закінчення виконання визначеного завдання трудова діяльність не припиняється. Предметом трудового договору є власне праця працівника в процесі виробництва, тоді як предметом договору цивільно-правового характеру є виконання його стороною певного визначеного обсягу робіт.

Якщо фізичні особи не надавали замовнику трудових книжок, вони не входять до штату підприємства, не підлягають правилам внутрішнього трудового розпорядку, облік їхнього робочого часу замовником не здійснюється, то вказані відносини відповідають ознакам цивільного договору.

Судовим розглядом встановлено, що 01.11.2018 між ФО-П ОСОБА_3 (замовник) та гр. ОСОБА_4 (виконавець) укладено цивільно-правовий договір надання послуг №1/2018, за умовами якого замовник доручає, а виконавець бере на себе зобов'язання в період з 01.11.2018 по 15.01.2019 надати наступні послуги: 1.1 викладка товару згідно корпоративної програми; 1.2 розміщення РОS-матеріалу; 1.3 організація промоакцій; 1.4 підтримка торгового запасу; 1.5 складання замовлень; 1.6 коригування роздрібних цін на товар; 1.7 аудит цін; 1.8 вирішення локальних проблем в точці продажу (а.с. 16).

Виконавець надає послуги, передбачені договором, на свій ризик, самостійно організовує виконання робіт (тим самим не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку), не має права на одержання допомоги на соціальне страхування, не сплачує страхові внески на обов'язкове державне соціальне страхування в зв'язку з втратою працездатності (пункт 2 договору).

Згідно з пунктами 4-7 договору виконавець надає послуги в закладі замовника. Час початку надання послуг та їх тривалість визначається самим виконавцем в залежності від наявного попиту відвідувачів закладу на відповідні послуги, який формується на кожний день надання послуги. Замовник зобов'язаний своєчасно прийняти та сплатити виконані виконавцем надані послуги. Сторони узгодили, що вартість послуг, які надаються виконавцем згідно пункту 1.1 - 1.8 цього договору визначається сторонами в окремому протоколі погодження договірної ціни, який при підписанні сторонами є підставою для взаємних розрахунків між виконавцем та замовником та являється невід'ємною частиною договору. Оплата за надані послуги здійснюється не пізніше 10-ти календарних днів з дня прийняття замовником виконаних робіт за актом приймання-передачі, що підписується сторонами, після виконання виконавцем послуг, що вказані у пунктах 1.1 - 1.8 даного договору. Акт приймання-передачі наданих виконавцем послуг складається один раз за весь період дії договору, підписується сторонами та є невід'ємною частиною цього договору.

Матеріали справи свідчать, що вартість однієї години відповідної послуги, що визначена умовами цивільно-правового договору від 01.11.2018, відображена у протоколі погодження договірної ціни від 01.11.2018 №1, підписаному між ФО-П ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (а.с. 16 зі звороту).

Результати наданих ОСОБА_4 на користь ФО-П ОСОБА_3 послуг згідно цивільно-правового договору від 01.11.2018 №1/2018 оформлені актом виконаних робіт від 18.01.2019 (а.с. 27).

У відзиві на позовну заяву Управління на підтвердження існування трудових відносин між позивачем та ОСОБА_4 вказує на те, що з метою проведення інформаційно-роз'яснювальної роботи з працівниками та роботодавцями щодо дотримання законодавства про працю в частині оформлення трудових відносин та оплати праці головними державними інспекторами Гармаш С.М. та Черкаською А.М. 03.01.2019 було здійснено вихід за місцем здійснення підприємницької діяльності ФО-П ОСОБА_3 - АДРЕСА_2. Станом на 03.01.2019 о 14.50 за адресою вказаного торгового місця ФО-П ОСОБА_3 був відсутній, натомість, на торговому місці перебувала гр. ОСОБА_4, яка здійснювала продаж продуктів харчування іноземного виробництва (інспекторам праці здійснила продаж кави). При цьому, ОСОБА_4 представила інспекторам укладений між нею та ФО-П ОСОБА_3 договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність від 01.11.2018, зміст якого свідчить про виконання ОСОБА_4 обов'язків продавця-консультанта на торговому місці підприємця. З метою фіксування вказаних обставин, інспекторами було знято фотокопію з договору про повну індивідуальну відповідальність від 01.11.2018, а також з дозволу ОСОБА_4 було забезпечено відповідну відеозйомку. У подальшому, фотокопія договору та відеозйомка були долучені до акту інспекційного відвідування від 10.01.2019 №ПЛ3013/155/АВ, а обставини, встановлені інспекторами 03.01.2019 відображені у розділі ІІІ акту інспекційного відвідування.

В матеріалах справи наявне письмове пояснення ОСОБА_4 від 03.01.2019, що відбиралося у останньої інспекторами праці Гармаш С.М. та Черкаською А.М. 03.01.2019 при здійсненні виходу за місцем здійснення підприємницької діяльності ФО-П ОСОБА_3 - АДРЕСА_2, за змістом якого вона проінформувала про наявність укладеного між нею та ФО-П ОСОБА_3 цивільно-правового договору надання послуг від 01.11.2018 №1/2018, з метою виконання умов якого остання й перебувала 03.01.2019 на торгівельній точці підприємця, де надавала послуги з регулювання цін, реалізації та перевірки товару. Послуги надає приблизно 7 місяців (а.с. 69).

У подальшому за підписом ОСОБА_4 до Управління були подані інші письмові пояснення від 09.01.2019, у яких остання наполягала на наданні нею на користь ФО-П ОСОБА_3 послуг за цивільно-правовим договором від 01.11.2018 №1/2018. Зазначила, що саме як виконавець по даному договору вона приходить в магазин на декілька годин (стабільного графіку немає) в дні коли відсутній ФО-П ОСОБА_3 і надає останньому послуги, які входять до її обов'язків за цивільно-правовим договором. Оплата наданих послуг за спільною домовленістю відбудеться після закінчення цивільно-правового договору. Послуги надає з середини листопада 2018 року. Просить попереднє пояснення вважати недійсним (а.с. 70).

Допитана в судовому засіданні 03.05.2019 у якості свідка ОСОБА_4, будучи попередженою про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання, пояснила суду, що її перебування 03.01.2019 за місцем здійснення підприємницької діяльності ФО-П ОСОБА_3 - АДРЕСА_2 було зумовлене виключно укладенням між нею та останнім цивільно-правового договору надання послуг від 01.11.2018 №1/2018. За умовами вказаного договору вона надавала підприємцю послуги, зокрема, по викладці товарів та його розміщенню на полицях торгівельного залу, послуги прибирання торгівельного залу, тощо. Конкретного графіку надання послуг за цивільно-правовим договором не було встановлено, вона приходила на торгівельне місце коли їй було зручно, ФО-П ОСОБА_3 жодним чином її не контролював. Свідок зазначила, що торгівельної діяльності на торговому місці позивача вона ніколи не здійснювала, в тому числі й не здійснювала фактичного продажу інспекторам кави 03.01.2019. Письмові пояснення від 03.01.2019 нею написані під диктовку інспекторів. Договору про повну індивідуальну матеріальну відповідальність ОСОБА_4 інспекторам не надавала, а надала лише цивільно-правовий договір.

Оцінивши докази у їх сукупності, враховуючи покази свідка ОСОБА_4, наданих в судовому засіданні під присягою, суд дійшов висновку, що між ФО-П ОСОБА_3 та ОСОБА_4 мали місце взаємовідносини саме цивільно-правового, а не трудового характеру.

Суд також зауважує на відсутність у матеріалах справи будь яких документальних доказів, які б підтверджували фактичне здійснення ОСОБА_4 торгівельної діяльності на торговому місці позивача, в тому числі здійснення 03.01.2019 продажу кави інспекторам праці Гармаш С.М. та Черкаській А.М.

Посилання відповідача на фотокопію договору про повну індивідуальну відповідальність від 01.11.2018 (а.с. 71) та матеріали відеозйомки, як додатку до акту інспекційного відвідування від 10.01.2019, які за доводами Управління було отримано інспекторами праці 03.01.2019 в результаті здійсненого виходу за місцем здійснення підприємницької діяльності ФО-П ОСОБА_3, суд оцінює критично, оскільки останні було отримано не в ході інспекційного відвідування позивача 09-10 січня 2019 року, призначеного наказом начальника Управління від 08.01.2019 №7П, а в результаті, як вказує відповідач, іншого виходу інспекторів праці з метою проведення інформаційно-роз'яснювальної роботи з працівниками та роботодавцями щодо дотримання законодавства про працю в частині оформлення трудових відносин та оплати праці.

Суд вказує на те, що за змістом пункту 32 Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.04.2017 №295 "Деякі питання реалізації статті 259 Кодексу законів про працю України та статті 34 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", з метою запобігання порушенням законодавства про працю роботодавці можуть ініціювати проведення інспекторами праці регулярних інформаційно-роз'яснювальних кампаній щодо найбільш ефективних способів дотримання норм законодавства про працю, захисту і поновлення трудових прав працівників.

Матеріали справи не містять такої ініціативи-звернення ФО-П ОСОБА_3 до Управління Держпраці у Полтавській області. Відтак, за висновком суду, всі докази, які здобуті в результаті виходу інспекторів праці за місцем здійснення підприємницької діяльності ФО-П ОСОБА_3 03.01.2019 без наявності законодавчих підстав для такого виходу, не можуть бути визнані належними доказами в підтвердження фактичного допуску ОСОБА_4 до роботи в якості продавця-консультанта без оформлення трудових відносин, та, як наслідок, свідчити про допущення порушення позивачем вимог частини 3 статті 24 КЗпП України.

Натомість, в якості належного доказу суд приймає долучений позивачем до матеріалів справи договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність від 01.11.2018, за умовами якого ОСОБА_4, як виконавець, що виконує обов'язки згідно цивільно-правового договору безпосередньо пов'язані зі збереженням, обробкою, перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їй матеріальних цінностей, прийняла на себе повну матеріальну відповідальність за забезпечення збереження ввірених їй підприємцем матеріальних цінностей (а.с. 17).

При цьому, суд зауважує на відсутність у вказаному договорі будь яких посилань на інші, крім цивільно-правових, відносин між сторонами договору.

Як слідує з матеріалів справи, у подальшому, 17.01.2019 ОСОБА_4 звернулася до ФО-П ОСОБА_3 із заявою про прийняття її на роботу на посаду продавця продовольчих товарів з 18.01.2019 (а.с. 100).

На підставі наявного у справі повідомлення про прийняття працівника на роботу від 17.01.2019 судом встановлено, що ФО-П ОСОБА_3 згідно наказу від 17.01.2019 №1-К прийняв ОСОБА_4 на роботу з 18.01.2019 та повідомив про це відповідний орган доходів і зборів (а.с. 102).

За викладених обставин, суд вважає доводи відповідача щодо порушення ФО-П ОСОБА_3 вимог частини 3 статті 24 КЗпП України у зв'язку з допущенням працівника ОСОБА_4 до роботи без укладення трудового договору безпідставними та такими, що не підтверджуються документально та ґрунтуються виключно на припущеннях відповідача щодо виконання ОСОБА_4 робіт з продажу продовольчих товарів на торговому місці позивача, при тому, що останньою на користь позивача лише надавалися послуги за цивільно-правовим договором надання послуг від 01.11.2018 №1/2018.

Також при розгляді даної справи судом враховано постанову Октябрського районного суду м. Полтави від 19.02.2019 у справі №554/505/19, яка набрала законної сили 04.03.2019 (а.с. 128-129).

Так, вказаною постановою закрито провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ФО-П ОСОБА_3 за частиною 3 статті 41 КУпАП (фактичний допуск працівника до роботи без оформлення трудового договору) у зв'язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що спірні відносини між ФО-П ОСОБА_3 та фізичною особою ОСОБА_4 виникли на підставі волевиявлення сторін за цивільно-правовим, а не трудовим, договором і не порушили ані права зазначених осіб, ані інтереси держави.

Водночас, судом відхиляються як безпідставні посилання позивача на порушення Управлінням Держпраці у Полтавській області порядку проведення інспекційного відвідування 09-10 січня 2019 року.

Так, у позовній заяві позивач посилається на порушення Управлінням Держпраці у Полтавській області в ході інспекційного відвідування приписів частини 2 статті 8 Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності".

З цього приводу суд зазначає, що під час здійснення наглядових функцій у межах своєї компетенції Держпраця та її територіальні органи керуються нормами Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності", однак виходячи з змісту частин 4, 5 статті 2 вказаного Закону заходи державного нагляду (контролю) за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення здійснюються з обов'язковим дотриманням вимог статті 1, статті 3, частин першої, четвертої, шостої - восьмої, абзацу другого частини десятої, частин тринадцятої та чотирнадцятої статті 4, частин першої - четвертої статті 5, частини третьої статті 6, частин першої - четвертої та шостої статті 7, статей 9, 10, 19, 20, 21, частини третьої статті 22 цього Закону з урахуванням особливостей, визначених статтею 259 Кодексу законів про працю України та міжнародними договорами.

Тобто, відповідач при здійсненні державного нагляду (контролю) за додержанням законодавства про працю забезпечує дотримання приписів не всього Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності", а лише норм статей, визначених у частині 5 статті 2 цього Закону, яка не містить в переліку вказаних норм посилань на частину 2 статті 8 Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності".

Постановою Кабінету Міністрів України від 26.04.2017 №295 "Деякі питання реалізації статті 259 Кодексу законів про працю України та статті 34 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" відповідно до частини 1 статті 259 Кодексу законів про працю України затверджено Порядок здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю (далі - Порядок №295).

При проведенні заходів контролю відповідач керується саме приписами Порядку №295.

Згідно з пунктами 1, 2 Порядку №295 цей Порядок визначає процедуру здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю юридичними особами (включаючи їх структурні та відокремлені підрозділи, які не є юридичними особами) та фізичними особами, які використовують найману працю (далі - об'єкт відвідування).

Державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснюється у формі проведення інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань інспекторами праці: Держпраці та її територіальних органів; виконавчих органів міських рад міст обласного значення та сільських, селищних, міських рад об'єднаних територіальних громад (з питань своєчасної та у повному обсязі оплати праці, додержання мінімальних гарантій в оплаті праці, оформлення трудових відносин) (далі - виконавчі органи рад).

Інспекторами праці є посадові особи Держпраці та її територіальних органів, виконавчих органів рад, посадовими обов'язками яких передбачено повноваження щодо здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю. Контрольні повноваження інспектора праці підтверджується службовим посвідченням встановленої Мінсоцполітики форми, що видається Держпраці (пункт 3 Порядку №295).

Підстави для проведення інспекційних відвідувань та організації невиїзних інспектувань визначені пунктом 5 Порядку №295.

Згідно з підпунктом 3 пункту 5 Порядку №295 інспекційні відвідування проводяться за рішенням керівника органу контролю про проведення інспекційних відвідувань з питань виявлення неоформлених трудових відносин, прийнятим за результатами аналізу інформації, отриманої із засобів масової інформації, інших джерел, доступ до яких не обмежений законодавством, та джерел, зазначених у підпунктах 1, 2, 4 - 7 цього пункту.

У спірному випадку підставою для проведення інспекційного відвідування слугував саме наказ начальника Управління Держпраці у Полтавській області від 08.01.2019 №7П, яким головного державного інспектора Гуску Н.М. уповноважено провести заходи контролю щодо відповідності вимогам законодавства про працю у діяльності ФО-П ОСОБА_3

Тобто, оскільки дане інспекційне відвідування проводилося не у відповідності до пункту 33 Порядку №295, останнє не підлягало повідомній реєстрації.

Пунктом 9 Порядку №295 встановлено, що під час проведення інспекційного відвідування інспектор праці повинен пред'явити об'єкту відвідування або уповноваженій ним посадовій особі своє службове посвідчення.

Матеріали справи не містять документальних чи будь яких інших доказів, які б підтверджували не пред'явлення інспекторами праці під час інспектування позивача службового посвідчення. Натомість акт інспекційного відвідування містить відомості про пред'явлення інспекторами праці службового посвідчення.

При цьому, суд зауважує на наявність у акті інспекційного відвідування від 10.01.2019 відомостей про особу, яка здійснювала інспекційне відвідування.

Згідно з частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до вимог частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач у ході розгляду справи не довів, що приймаючи оскаржувану постанову про накладення штрафу він діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За викладених обставин, оскільки під час розгляду справи суд дійшов висновку, що ФО-П ОСОБА_3 не було порушено частину 3 статті 24 КЗпП України, позовні вимоги про визнання протиправною та скасування постанови від 17.01.2019 №ПЛ3013/155/АВ/П/ПТ/ТД-ФС є правомірними і підлягають задоволенню.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

На підставі викладеного та керуючись статтями 241-245 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 (АДРЕСА_1, рнокпп НОМЕР_1) до Управління Держпраці у Полтавській області (вул. Пушкіна, 119, м. Полтава, Полтавська область, 36014, ідентифікаційний код 39777136) про визнання протиправною та скасування постанови задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову Управління Держпраці у Полтавській області про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами від 17 січня 2019 року №ПЛ3013/155/АВ/П/ПТ/ТД-ФС.

Стягнути на користь фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 (рнокпп НОМЕР_1) за рахунок бюджетних асигнувань Управління Держпраці у Полтавській області (ідентифікаційний код 39777136) судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1260,00 грн (одна тисяча двісті шістдесят гривень нуль копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подається учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII.

Повне рішення складено 08 травня 2019 року.

Суддя О.В. Гіглава