Справа № 640/7195/19
Суддя: Маруліна Л.О.
Дата ухвалення: 2019-05-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі

08 травня 2019 року м. Київ № 640/7195/19

Суддя Окружного адміністративного суду міста Києва Маруліна Л.О., розглянувши позовну заяву і додані до неї матеріали

за позовом ОСОБА_1
до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві
про визнання протиправними дій, зобов`язати вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі також - позивач) звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, в якому просить:

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити та виплатити компенсацію ОСОБА_1 компенсацію за втрату частини доходів з березня 2010 року по грудень 2018 року в сумі 97500 грн. 75 коп., в зв`язку з порушенням строків виплати нарахованої пенсії відповідно до постанови Шевченківського районного суду м. Києва від 15.02.2010 року у справі № 2-а-578/10.

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити та виплатити компенсацію ОСОБА_1 індексацію за втрату частини доходів з березня 2010 року по грудень 2018 року в сумі 500 000 грн. 00 коп., в зв`язку з порушенням строків виплати нарахованої пенсії відповідно до постанови Шевченківського районного суду м. Києва від 15.02.2010 року у справі № 2-а-578/10.

Пунктом 4 частини першої статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України (далі також - КАС України) встановлено, що суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності.

Як встановлено з позовної заяви, у жовтні 2009 року ОСОБА_2 (чоловік позивача) звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовною заявою про нарахування та здійснення перерахунку раніше призначеної основної, додаткової пенсії за заподіяну шкоду здоров`ю, як постраждалому в наслідок Чорнобильської катастрофи.

Постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 15.02.2010 року у справі №2а-578/10 зобов`язано Управління пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Києва перерахувати та виплатити ОСОБА_2 державну пенсію в розмірі не нижче 8 мінімальних пенсій за віком та додаткову пенсію за віком, з урахуванням виплат, які йому здійснювались, починаючи з 30.10.2008 року і по 15.02.2010 року.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_2 помер, про що відділом реєстрації смерті у м. Києві зроблено відповідний актовий запис №20983, та видано Свідоцтво про смерть серія НОМЕР_1 . Після смерті чоловіка, позивач, у встановлений законом строк, прийняла спадщину. Згідно з свідоцтвом про право на спадщину, позивачем отримано право на спадщину - суму пенсії ОСОБА_2 , яка підлягає виплаті на підставі постанови Шевченківського районного суду м. Києва від 15.02.2010 року у справі №2а-578/10.

23.12.2014 року Шевченківським районним судом м. Києва видано виконавчий лист №2-а-578/10 про зобов`язання Управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Києва здійснити перерахунок та виплату коштів ОСОБА_2 (правонаступник відповідно до ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 01.10.2015 року №761/18380/15-а - ОСОБА_1 ).

На виконання вказаної постанови Шевченківського районного суду м. Києва боржником - Управлінням Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Києва здійснено перерахунок пенсії ОСОБА_2 , відповідно до якого, сума пенсії до виплати ОСОБА_1 становить 55 970, 58 грн.

В січні 2019 року відповідно до постанови Шевченківського районного суду м. Києва від 15.02.2010 року, Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві позивачу здійснено виплату суми заборгованості в розмірі 55 970,58 грн.

Проте, позивач із сумою виплати не погоджується, оскільки відповідно до частини другої статті 46 Закону України від 09.07.2003 року №1058-VI «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (із змінами і доповненнями) нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачується за минулий час без обмеження будь - яким строком з нарахування. Компенсації втрати частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюються згідно з Законом.

Вважаючи, що сума компенсації за невиплату заборгованості Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві становить 97 500,75 грн., а не 55 970, 58 грн., позивач звернулась до суду з даною позовною заявою.

Вирішуючи вказаний спір, суд вказує наступне.

За змістом статті 4 КАС України, адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи; адміністративний суд - суд, до компетенції якого цим Кодексом віднесено розгляд і вирішення адміністративних справ.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі також - Конвенція) від 4 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 12 жовтня 1978 року у справі «Zand v. Austria» вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з <…> питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів <…>». З огляду на це не вважається "судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Для розгляду спору адміністративним судом необхідно встановити його публічно-правовий зміст (характер). Суд зауважує, що для з`ясування характеру спору необхідно враховувати, що протилежним за змістом є приватноправовий спір. Це означає, що в основі розмежування спорів лежить поділ права на публічне та приватне.

Водночас, спір набуває ознак публічно-правового за умов не лише наявності серед суб`єктів спору публічного органу чи посадової особи, а й здійснення ним (ними) у цих відносинах владних управлінських функцій.

Для цілей і завдань адміністративного судочинства владну управлінську функцію необхідно розуміти як діяльність усіх суб`єктів владних повноважень з виконання покладених на них Конституцією чи законами України завдань.

Як встановлено із змісту позовної заяви, фактично підставою виникнення спірних правовідносин є порушення відповідачем прав позивача на спадкування за законом, яке поставлено в залежність від приписів статті 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», на яку посилається позивач у своїй позовній заяві.

Відповідно до статті 1216 Цивільного кодексу України (далі також - ЦК України), спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно статті 1227 ЦК України, суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини.

Враховуючи викладене, даний спір носить приватно - правовий характер, під час вирішення якого підлягають з`ясуванню обставини щодо можливості відповідачем обмеження цивільного права позивача - права на спадщину строками, що нормативно закріплені статті 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», оскільки по суті, позивач доводить своє право на одержання спадкового майна у повному обсязі та вимагає усунути обставини, що перешкоджають реалізації цього права.

Отже, в даному випадку має місце спір про право, який підлягає розгляду в порядку цивільного, а не адміністративного судочинства.

Відповідно до статті 2 Цивільного процесуального кодексу України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно частини першої статті 19 Цивільного процесуального кодексу України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Беручи до уваги те, що визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі і обов`язок суб`єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень, на відміну від визначального принципу цивільного судочинства, який полягає у змагальності сторін, суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні частини першої статті 6 Конвенції.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 170 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Згідно з частиною шостою статті 170 КАС України у разі відмови у відкритті провадження в адміністративній справі з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті, суд повинен роз`яснити заявнику, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд такої справи.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про відмову у відкритті провадження у справі, оскільки остання не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, а має вирішуватись відповідним місцевим загальним судом, за правилами Цивільного процесуального кодексу України.

На підставі вищенаведеного, керуючись пунктом 1 частини першої статті 170 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

У Х В А Л И В:

1. Відмовити у відкритті провадження в адміністративній справі.

2. Ухвалу про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі та позовні матеріали невідкладно надіслати особі, яка її подала.

Ухвалу про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі може бути оскаржено.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею в порядку ст. 256 КАС України.

Апеляційна скарга на ухвалу може бути подана в порядку, визначеному ст. 295-297 з урахуванням п. 15.5 Перехідних положень КАС України.

Суддя Л.О. Маруліна