Справа № 160/8753/18
Суддя: Олійник Віктор Миколайович
Дата ухвалення: 2019-02-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 лютого 2019 року Справа № 160/8753/18
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіОлійника В. М.
за участі секретаря судового засіданняМаксімова А.С.
представника позивача Біловоденко Ю.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпрі адміністративну справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "АТБ-маркет" до Одеської митниці ДФС про скасування рішення, картки відмови,-
21 листопада 2018 року Товариство з обмеженою відповідальністю "АТБ-маркет" звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Одеської митниці ДФС, в якій просить:
В обґрунтування позову позивач зазначив, що 16 червня 2014 року між товариством з обмеженою відповідальністю "АТБ-Маркет", Україна, (покупець) та Ningbo home-dollar ІМР. & Exp.corp, (Нінгбо, Китай) (продавець) було укладено контракт на поставку продукції №2737-HD/CN, а 21.06.2018 року підписано специфікацію № 259 до вказаного контракту, якою погоджено продаж на умовах поставки FOB-Ningbo (Інкотермс 2000), зокрема, наступного товару:
3) набори інструментів, у наборах для роздрібної торгівлі: набір інструментів (7 предметів) в пластиковому боксі (пасатижі, викрутка хрестова, викрутка пласка, рулетка, ніж висувний, ізоляційна стрічка, викрутка індикаторна), арт. НD0739, - 10 110 наборів на суму 19 107,90 дол. США;
4) ваги побутові: ваги електронні кухонні, арт. НD0733, - 5 040 шт. на суму 15 876,00 дол. США.
Для митного оформлення поставленого товару позивач 01.08.2018 року подав відповідачу митну декларацію № UA 500060/2018/023687 та всі необхідні супровідні документи.
Однак, позивач не погоджується із вказаними рішеннями відповідача та вважає їх протиправними та такими, що підлягають скасуванню з огляду на те, що згідно зовнішньоекономічного договору (контракту) від 16.06.2014 р. № 2737-HD/CN (пункт 2.2) витрати на упаковку та маркування включені у вартість товару.
Щодо страхування товару, то позивач зазначив, що страхування товару у розмірі 110% здійснюється, якщо поставка товару здійснюється на умовах CIF і CIP. Однак поставка товару згідно вищевказаного договору здійснювалась на умовах FOB-Ningbo (Інкотермс-2000).
Відсутність обов`язкового страхування також передбачена частиною першою пункту 8 частини другої статті 53 МК України, відповідно до якої одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування (якщо страхування здійснювалося).
Щодо відсутності в інвойсі 18HDL1031TTF30 від 21.06.2018 p. та сертифікаті якості б/н від 21.06.2018 р. будь-якої інформація щодо матеріалу виготовлення, що унеможливлює перевірити вартісні характеристики, то позивач зазначив, що до митного оформлення ним було надано Паспорт продукту на арт. HD0753, в якому продавцем оцінюваних товарів вказано матеріал виготовлення товарів. Тому на момент оформлення у відповідача була можливість перевірити вартісні характеристики товару.
Ухвалою суду від 26 листопада 2018 року відкрито спрощене провадження у справі з викликом (повідомленням) учасників справи та призначено судове засідання на 09 годину 00 хвилин 13 грудня 2018 року.
На адресу суду 03 січня 2019 року від представника відповідача надійшов відзив на позов, в якому останній зазначив, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.
Пунктом 2 частини 2 статті 52 Митного кодексу України від 13.03.2012 р. № 4495-VI встановлено, що декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.
Відповідно до фактичних обставин справи, для підтвердження митної вартості товарів до Одеської митниці ДФС разом з митною декларацією (МД) № UA 500060/2018/023687 від 01.08.2018 року позивачем подані зовнішньоекономічний договір (контракт) від 16.06.2014 р. № 2737-HD/CN, рахунок-фактура (інвойс) від 21.06.2018 року № 18HDL1031TTF30 та інші документи.
Під час митного контролю товарів за митною декларацією (МД) № UA 500060/2018/023687 від 01.08.2018 року програмним комплексом автоматизованої системи аналізу та управління ризиками (АСАУР) сформовані форми контролю, які у зв`язку з можливим заниженням митної вартості товарів, передбачали необхідність здійснення митницею перевірки правильності визначення митної вартості із зверненням уваги на митну вартість ідентичних або подібних (аналогічних) товарів; проведення перевірки відомостей, що містяться в документах, які підтверджують митну вартість товарів; здійснення запиту додаткових документів; а у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 Митного кодексу України - прийняття рішення про коригування митної вартості.
При цьому у рішенні про коригування митної вартості від 02.08.2018 р. № UA500060/2018/000034/2 наведено достатнє обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано. Також у цих рішеннях про коригування митної вартості визначені джерела інформації, що використовувалися митним органом для визначення митної вартості, а саме: спеціалізовані програмно-інформаційні комплекси Єдиної автоматизованої інформаційної системи (ЄАІС), у яких міститься інформація, отримана за результатами здійснення митного контролю із зазначенням митної декларації № UA 500060/2018/023687 від 01.08.2018 року.
Представник відповідача вважає рішення правомірними, тому просить суд відмовити у задоволенні позову ТОВ «АТБ-маркет» у повному обсязі.
Також вказує, що відповідачем не надано до матеріалів справи МД від 01.08.2018 р. № UА 100110/2018/322112, яка була взята ним за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів.
Крім того, представник позивача наголосив, що відповідач у рішенні спочатку зазначає про те, що заявлена митна вартість товарів є нижчою за рівень митної вартості аналогічних товарів, митне оформлення яких уже здійснено в Україні в час максимально наближений до часу експорту товарів, заявлених до митного оформлення, а потім вказує на те, що у органу ДФС відсутня інформація щодо вартості операцій з ідентичними та подібними (аналогічними) товарами. Наведене вказує на наявність у митного органу інформації про митну вартість аналогічних товарів, митне оформлення яких уже здійснено в Україні, та необґрунтованість застосування резервного методу визначення митної вартості товарів.
06 лютого 2019 року на адресу суду від представника відповідача надійшли заперечення, в яких зазначено про те, що у рішенні про коригування митної вартості № UА 500060/2018/000034/2 від 02.08.2018 року наведено достатнє обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано, також у цих рішеннях про коригування митної вартості визначені джерела інформації, що використовувалися митним органом для визначення митної вартості, а саме: спеціалізовані програмно-інформаційні Єдиної автоматизованої інформаційної системи (ЄАІС), у яких міститься інформація, отримана за результатами здійснення митного контролю із зазначенням номеру митної декларації від 01.08.2018 року № UА 100110/2018/322112.
Надання митної декларації від 01.08.2018 року № UА 100110/2018/322112, яка містить інформацію щодо підприємств, товарів, які переміщуються через митний кордон України, митної вартості вказаних товарів, без дозволу особи, яка надала до митниці вищевказану інформацію, суперечить положенням частин 1-3 статті 11, частини 1 статті 56 Митного кодексу України від 13.03.2012 № 4495-VІ.
В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, адміністративний позов просив задовольнити.
Представник відповідача в судове засідання не прибув, надіславши на адресу суду клопотання про розгляд справи без його участі.
Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши норми чинного законодавства, суд встановив наступні обставини.
Для митного оформлення поставленого товару позивач 01.08.2018 року подав відповідачу митну декларацію № UA 500060/2018/023687, а також інші документи:
декларація митної вартості від 01.08.2018 р. № 846;
контракт на поставку продукції № 2737-HD/CN від 16.06.2014 р.;
специфікація № 259 від 21.06.2018 р.;
інвойс №18HDL1031TTF30 від 21.06.2018 р.;
CMR № 005159;
рахунок-фактура № 541.1/18 від 01.08.2018 p;
рахунок-фактура № 541/18 від 01.08.2018 p.;
договір транспортного експедирування KL-80/17 від 05.10.2017 р.;
Митна вартість товару, заявленого до митного оформлення, становить 1 809 046,62 грн. (65 187,42 доларів США), що складається з ціни товару за контрактом та витрат на транспортування і страхування, з них 589 735,16 грн. капці кімнатні жіночі з бантиком арт. HD0753, код товару 64041910. Ця вартість була визначена позивачем за методом 1, тобто за ціною договору (контракту) щодо товару, який імпортується (вартість операції).
Підставами для прийняття оскаржуваного рішення було те, що за результатом опрацювання всіх поданих позивачем документів встановлено, що подані документи містять розбіжності та не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, які підтверджують митну вартість товарів, а саме:
1) відповідно до пп. в) п. 2 ч. 10 ст.58 Митного кодексу України при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті додається така складова митної вартості, як вартість упаковки або вартість пакувальних матеріалів та робіт, пов`язаних із пакуванням. Згідно п.2.2. зовнішньоекономічного договору (контракту) від 16.06.2014 № 2737-НD/CN витрати на упаковку та маркування включені у вартість товару. Проте, у наданих до митного оформлення документах (контракті, інвойсі, пакувальному листі тощо) відсутні дані щодо даної складової митної вартості товару, внаслідок чого неможливо перевірити правильність визначення митної вартості самого товару;
3) у поданих до митного оформлення документах: в інвойсі 18НDL1031ТТF30 від 21.06.2018, у сертифікаті якості б/н від 21.06.2018 відсутня будь-яка інформація щодо матеріалу виготовлення, що унеможливлює перевірити вартісні характеристики.
Аналізуючи правомірність прийнятого відповідачем рішення, суд виходить з наступного.
Частиною першою статті 1 Митного кодексу України (далі-МК України) встановлено, що законодавство України з питань державної митної справи складається з Конституції України, цього Кодексу, інших законів України, що регулюють питання, зазначені у статті 7 цього Кодексу, з міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також з нормативно-правових актів, виданих на основі та на виконання цього Кодексу та інших законодавчих актів.
Відповідно до ст. 8 МК України державна митна справа здійснюється на основі принципів, серед іншого:
виключних повноважень органів доходів і зборів України щодо здійснення державної митної справи;
законності та презумпції невинуватості;
єдиного порядку переміщення товарів, транспортних засобів через митний кордон України;
спрощення законної торгівлі;
визнання рівності та правомірності інтересів усіх суб`єктів господарювання незалежно від форми власності;
додержання прав та охоронюваних законом інтересів осіб.
Відповідно до ч. 1 ст. 55 МК України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.
Згідно ч. 2 ст. 55 МК України прийняте органом доходів і зборів письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити:
1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано;
2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом;
3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана органом доходів і зборів;
4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої органом доходів і зборів, та фактів, які вплинули на таке коригування;
В Правилах заповнення рішення про коригування митної вартості товарів, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 р. № 598 (надалі - Правила № 598), встановлено, що рішення про коригування митної вартості товарів це закріплення результатів здійснення контролю за правильністю визначення митної вартості товарів як до, так і після їх випуску відповідно до вимог статей 54 і 55 Митного кодексу України.
Також Правилами № 598 встановлено, що у графі 33 рішення про коригування митної вартості зазначаються причини, через які митна вартість імпортованих товарів не може бути визначена за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції), у тому числі:
неподання основних документів, які підтверджують відомості про заявлену митну вартість товарів (згідно з переліком та відповідно до умов, наведених у статті 53 Кодексу);
невірно проведений розрахунок митної вартості;
невідповідність обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 розділу III Кодексу;
надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.
Беручи до уваги викладене, суд має зазначити, що в рішенні про коригування митної вартості митний орган зобов`язаний зазначити чітко, неподання яких саме основних документів, з тих, що підтверджують відомості про заявлену митну вартість товарів (згідно з переліком та відповідно до умов, наведених у статті 53 МК України), унеможливило визначити митну вартість за ціною договору.
Що стосується доводів відповідача щодо відсутності інформації щодо включення або не включення вартості упаковки та пакувальних матеріалів та робіт, пов`язаних з пакуванням до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, суд має зазначити, що п. 2.2 Контракту № 2737-HD/CN визначено, що ціна на товар включає в себе вартість пакування, у зв`язку із чим відсутні підстави для окремого додавання вартості упаковки до ціни, що фактично сплачена за товар, при визначенні митної вартості товару.
Така позиція суду підтверджується судовою практикою, а саме постановою Верховного суду від 06.03.2018 р. у справі № 815/3142/17 (К/9901/789/18), де зазначено, що у разі включення до ціни товару вартості упаковки або пакувальних матеріалів та робіт, пов`язаних із пакуванням, їх вартість не додається при розрахунку митної вартості товару.
Цим спростовується твердження відповідача про відсутність у наданих до митного оформлення документах (зокрема контракті) будь-якої інформації щодо включення до складових ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари вартості упаковки або пакувальних матеріалів та робіт, пов`язаних із пакуванням.
Законодавство не містить вимог щодо обов`язку сторін за контрактом зазначати у ньому числове значення таких витрат.
Крім того, з наведеного слідує, що у даному випадку при розрахунку митної вартості не повинна враховуватися така окрема її складова, як вартість упаковки або вартість пакувальних матеріалів та робіт, пов`язаних із пакуванням.
Правилами заповнення декларації митної вартості, затвердженими Наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 р. №599 передбачено, що у Графі 16 додаткового аркуша «А» до основного аркуша ДМВ зазначаються витрати, понесені покупцем, що не включені до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті (графа 14(а)), тобто не включені продавцем до рахунку-фактури, виставленого покупцеві, але мали місце у зв`язку з увезенням оцінюваних товарів на митну територію України та були сплачені або підлягають сплаті покупцем. У Пункт "в" Графи 16 додаткового аркуша «А» до основного аркуша ДМВ зазначаються витрати, понесені покупцем, на вартість упаковки або вартість пакувальних матеріалів та робіт, пов`язаних із пакуванням.
Як вже було зазначено вище, поставка товару здійснювалася на підставі контракту, відповідно до п.2.2. якого, ціна на товар розуміється згідно умовами FОВ-Нингбо, КНР (у відповідності до «Інкотермс-2000»), і включає в себе вартість завантаження товару у постачальника, вартість всіх митних формальностей у країні постачальника, вартість сертифікації товару, вартість пакування, маркування, не включаючи податки та мита на території України.
Отже, умовами контракту визначено, що ціна на товар включає в себе вартість пакування, у зв`язку із чим у позивача були відсутні підстави для окремого додавання вартості упаковки до ціни, що фактично сплачена за товар, при визначені митної вартості Товару.
Таким чином, суд вважає вищенаведені твердження відповідача необґрунтованими, оскільки ціна на товар включає в себе вартість пакування та маркування.
Також, в обґрунтування доводів щодо правомірності винесення оскаржуваного рішення відповідач посилається на Міжнародні правила інтерпретації комерційних термінів Інкотермс - 2000, в яких зазначено, що мінімальне страхування має покривати зазначену в договорі ціну плюс 10% (тобто 110 %) і повинно бути обумовлене у валюті договору і що наданий страховий поліс позивача не відповідає зазначеним умовам.
З цього приводу суд зазначає, що Розділом 9. "Терміни" Офіційних правил тлумачення торговельних термінів Міжнародної торгової палати "Інкотермс" в редакції 2000 р. передбачено, що існують тільки два терміни, пов`язані із страхуванням, як-от терміни CIF і СІР. Відповідно до них продавець зобов`язаний забезпечити страхування на користь покупця. В інших випадках сторони самі вирішують, чи бажають вони застрахуватися та в якій мірі.
Термінами CIF і СІР дійсно передбачено обов`язок продавця за власний рахунок застрахувати вантаж у відповідності з договором купівлі-продажу, на умовах надання права покупцю або іншій особі, що володіє страховим інтересом відносно товару, заявляти вимоги безпосередньо до страховика, а також надати покупцю страховий поліс або інший доказ страхового покриття. Мінімальне страхування повинне покривати ціну договору купівлі-продажу плюс 10 відсотків (тобто 110 %) і бути обумовленим у валюті договору купівлі-продажу.
У відповідності до специфікації від 21.06.2018 р. № 259 погоджено продаж товару на умовах поставки FOB-Ningbo (Інкотермс 2000). Згідно з Міжнародними правилами інтерпретації комерційних термінів Інкотермс 2000 існують тільки два терміни (умови поставки), якими передбачені мінімальні розміри страхування - терміни CIF і СІР. Відповідно до них продавець зобов`язаний забезпечити страхування на користь покупця. Будь-які інший терміни (умови поставки) Інкотермс 2000 не передбачають обов`язкового страхування, а отже і не можуть визначати мінімальний розмір такого страхування. Отже, мінімальне страхування, що має покривати зазначену в договорі ціну плюс 10% (тобто 110%) застосовується тільки, якщо поставка здійснюється на умовах CIF і СІР Тобто, в інших випадках сторони самі вирішують, чи бажають вони застрахуватися та в якій мірі. Умови FOB, на умовах яких здійснювалась поставка товару, не мають зобов`язання до Договорів страхування, а отже не визначають мінімальний розмір страхування. Відсутність обов`язкового страхування також передбачена частиною першої пункту 8 частини другої статті 53 МК України, відповідно до якої одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування (якщо страхування здійснювалося).
Отже, при поставці товару на умовах FOB сторони самі вирішують, чи бажають вони застрахуватися та в якій мірі.
Таким чином, витрати позивача на страхування у розмірі 582,89 грн. підтверджуються Генеральним договором добровільного страхування вантажів, страховим сертифікатом. Вказані документи надавалися позивачем відповідачу під час митного оформлення товару.
Щодо посилання відповідача на відсутність будь-якої інформації щодо матеріалу виготовлення, що унеможливлює перевірити вартісні характеристики, суд зазначає наступне.
Інвойс - це односторонній документ, який складає особа, на користь якої повинен бути здійснений платіж. Затвердженої форми інвойса і вимог щодо його заповнення законодавством України не передбачено. Інвойс, як документ, фактично підтверджує вартісні характеристики товару, тобто суму, що повинна бути сплачена за товар покупцем.
Суд вважає вимоги відповідача щодо зазначення в інвойсі матеріалу з якого виготовлений товар необґрунтованими, оскільки внесення такої інформації не передбачено чинним законодавством України, а суб`єкт владних повноважень не має права вимагати від декларанта інформацію або документи, які не передбачені Митним кодексом України.
Зокрема, в рішенні відповідачем не зазначено яким нормативно-правовим актом України передбачено внесення у сертифікат якості країни виробника відомостей про матеріал з якого виготовлений товар.
Також, відповідачем не доведено, що позивачем завезено товар з іншого матеріалу, що могло б вплинути на вартісні показники визначення митної вартості товару.
Так, на вимогу відповідача, позивач листом від 02.08.2018 р. №02/08 надав копію паспорта продукту на товар від НD0753, в якому зазначено матеріал виготовлення товарів. До того ж інформація щодо матеріалу з якого виготовлено товар зазначена в митній декларації № UA 500060/2018/023687 від 01.08.2018 року.
Таким чином, суд вважає, що відповідач мав можливість упевнитись з якого матеріалу виготовлений товар, оскільки мав в наявності відповідні документи, але не прийняв їх до уваги.
Що стосується ненадання позивачем витребуваних відповідачем додаткових документів, необхідно зазначити, що виписку з бухгалтерської документації надати не було можливості з об`єктивних причин, а саме: товар не був оприбуткований, оскільки його митне оформлення не відбулось. Отже, зміни у бухгалтерському обліку позивача не відбулись.
В ході розгляду адміністративної справи судом встановлено, що подані позивачем до митного оформлення документи повністю відповідали вимогам частини другої статті 58 Митного кодексу України і не створювали підстав для виникнення у митниці обґрунтованих сумнівів відносно не підтвердження чи невизначеності кількісно і достовірно та/або відсутності хоча б однієї із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.
У зв`язку з цим суд вважає за необхідне задовольнити адміністративний позов у повному обсязі.
Відповідно до ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Враховуючи вищезазначене, суд вважає за необхідне присудити на користь позивача понесені витрати зі сплати судового збору у розмірі 3 524,00 грн.
Керуючись ст. ст. 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Адміністративний позов задовольнити повністю.
Визнати протиправним та скасувати рішення Одеської митниці про коригування митної вартості товарів від 02.08.2018 р. № UА500060/2018/000034/2.
Стягнути з Одеської митниці ДФС за рахунок бюджетних асигнувань на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "АТБ-маркет" судові витрати з оплати судового збору у сумі 3524 (три тисячі п`ятсот двадцять чотири гривні 00 копійок).
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 26 лютого 2019 року.

Суддя (підпис) Рішення не набрало законної сили 26 лютого 2019 року. Суддя З оригіналом згідно. Суддя В.М. Олійник В.М. Олійник В.М. Олійник