Справа № 511/763/19
Суддя: Іванова О. В.
Дата ухвалення: 2019-05-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Роздільнянський районний суд Одеської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 511/763/19

Номер провадження: 2-а/511/12/19

14 травня 2019 року Роздільнянський районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді - Іванової О. В.,

за участю секретаря судового засідання - Кирилової І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Роздільна справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до інспектора Христинівського ВП Уманського ВП ГУНП в Черкаській області старшого лейтенанта поліції Назаренко Сергія Анатолійовича, третя особа: Уманський ВП ГУНП в Черкаській області про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

21.04.2019 року ОСОБА_1 звернувся до Роздільнянського районного суду Одеської області з адміністративним позовом до інспектора Христинівського ВП Уманського ВП ГУНП в Черкаській області старшого лейтенанта поліції Назаренко Сергія Анатолійовича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, згідно якого просить: визнати протиправною та скасувати постанову по справі про адміністративне правопорушення серії ЕАВ №1069906 від 15.04.2019 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення передбаченого ч.2 ст. 122 КУпАП, справу про адміністративне правопорушення закрити.

В обґрунтування заявлених вимог позивач вказує, що 15.04.2019 року приблизно о 12.00 год. він керував транспортним засобом Renault Dokker, р/н НОМЕР_1 на автодорозі Умань - Вінниця за межами населеного пункту, де був зупинений співробітниками Христинівського ВП Уманського ВП ГУНП в Черкаській області, які представившись зазначили йому, що він порушив п.9 ПДР, а саме рухався поза межами населеного пункту без включених фар ближнього світла, за що передбачено адміністративна відповідальність за ч.2 ст.122 КУпАП, після чого щодо нього було складено постанову ЕАВ № 1069906 від 15.04.2019 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі. Відповідно до зазначеної постанови він був визнаний винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП та до нього застосовано штраф у розмірі 425грн. Вказану постанову позивач вважає незаконною, винесеною з порушенням норм процесуального та матеріального права. Зокрема, позивач заперечує факт вчинення ним правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП, так як він правил дорожнього руху не порушував, дана постанова не відображає дійсних обставин справи, винесена з грубим порушенням вимог чинного законодавства щодо її змісту та процедури складення, без врахування його зауважень, пояснень та конкретної ситуації, що склалась. Вважав, що оскільки доказів вчинення ним правопорушення не надано, а тому просив визнати дії працівника поліції протиправними, а дану постанову скасувати в зв'язку з відсутністю в його діях правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП, провадження закрити.

Ухвалою Роздільнянського районного суду Одеської області від 24.04.2019 року провадження по справі відкрито та призначено до розгляду в порядку позовного провадження з особливостями встановленими розділом 2 параграфом 2 глави 11 КАС України із призначенням судового засідання на 06 травня 2019 року о 14.00 год. (а.с.9)

Позивач ОСОБА_1 надав суду заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи у його відсутність.(а.с.8).

Відповідач - інспектор Христинівського ВП Уманського ВП ГУНП в Черкаській області старший лейтенант поліції Назаренко С.А. шляхом телефонограми належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, у судове засідання не прибув, про причини неприбуття суд не повідомив, відзив на позовну заяву не надав, в телефонному режимі просив справу розглянути за його відсутністю, тому на підставі ч.4 ст.128 КАС України, суд вирішив справу на підставі наявних у ній доказів.

Представник третьої особи: Уманського ВП ГУНП в Черкаській області в судове засідання не прибув, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, пояснень на позов не надав.

Стаття 205 КАС України передбачає, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

У відповідності до ч.4 ст.229 КАС України у зв'язку з розглядом справи за відсутності сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Вивчивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши надані суду докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Частина 1 ст. 6 КАС України вказує, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Судом встановлено, що 15.04.2019 року відносно ОСОБА_1 інспектором Христинівського ВП Уманського ВП ГУНП в Черкаській області старшим лейтенантом поліції Назаренко С.А. була винесена постанова по справі про адміністративне правопорушення серії ЕАВ № 1069906, відповідно до якої на позивача був накладений штраф в розмірі 425 гривень 00 копійок за порушення вимоги п.9 Правил дорожнього руху України.

Як вбачається із даної постанови позивач 15 квітня 2019 року близько 12 години 03 хвилин в с. Вільшанка Христинівського району Черкаської області, керуючи транспортним засобом - автомобілем марки Renault Dokker, р/н НОМЕР_1 , рухався на автомобілі поза населеним пунктом без включених фар ближнього світла, чим порушив пункт 9 ПДР України Правил дорожнього руху України - використання приладів (зовнішніх освітлювальних, попереджувальних сигналів) та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів.(а.с.5).

Не погоджуючись з правомірністю вказаної постанови позивач звернувся до суду, посилаючись на її протиправність.

Будь-яких доказів правомірності дій відповідача, останнім на адресу суду не надіслано.

Суд погоджується з правовою позицією позивача з огляду на наступне.

У відповідності до положень ст. 1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов'язків, відповідальності перед суспільством.

Згідно з ч. 2 ст. 7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Статтею 251 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно ст.252 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність тощо.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 1995 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Відповідно до ч. 2 ст. 122 КУпАП передбачено порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз'їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв'язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п'яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Згідно п. 9.8 ПДР України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306 (із змінами), під час руху механічних транспортних засобів у світлу пору доби з метою позначення транспортного засобу, що рухається, ближнє світло фар повинно бути увімкнене, зокрема, з 1 жовтня по 1 травня на всіх механічних транспортних засобах поза населеними пунктами повинні бути ввімкнені денні ходові вогні, а в разі їх відсутності в конструкції транспортного засобу - ближнє світло фар (абз.8 п.9.8).

Згідно підпункту г) пункту 9.1 ПДР попереджувальними сигналами є увімкнення ближнього світла фар у світлу пору доби.

Отже порушення, яке допустив позивач згідно із приписами ПДР є порушенням правил користування попереджувальними сигналами.

В той час, як зазначена у постанові норма ч. 2 ст. 122 КУпАП передбачає відповідальність за порушення правил користування попереджувальними сигналами лише при початку руху чи зміні його напрямку. Доказів того, що позивач під час встановлення порушення починав рух чи змінював напрямок руху та не увімкнув при цьому попереджувального сигналу, суду не надано. Тобто, в даному випадку не мав місце ні початок руху, ні зміна його напрямку, а отже такі дії не підпадають під фабулу ч.2 ст.122 КУпАП в цій частині.

Таким чином, суд приходить до висновку, що вчинене позивачем правопорушення, яке описано відповідачем в оскарженій постанові, не підпадає під дію ч.2 ст.122 КУпАП.

Доказів вчинення позивачем правопорушень, передбачених ч.2 ст.122 КУпАП (у тому числі порушення правил користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку), суду відповідачем не надано.

Відповідно до ст. 125 КУпАП, інші порушення правил дорожнього руху, крім передбачених статтями 121 - 128, частинами першою і другою статті 129, статтями 139 і 140 цього Кодексу - тягнуть за собою попередження.

Водночас статті 121-128, частини перша і друга статті 129, статті 139 і 140 КУпАП не містять положень про встановлення відповідальності за таке порушення ПДР як не ввімкнення ближнього світла фар у світлу пору доби поза межами населеного пункту (окрім при початку руху чи зміні його напрямку).

З вказаного можна зробити висновок, що дії позивача, та викладена у самій постанові фабула, не свідчить про те, що ОСОБА_1 вчинив будь-яке правопорушення, відповідальність за яке встановлена ч.2 ст.122 КУпАП та передбачає застосування штрафу, що виключає правомірність оскарженої постанови. А дії, що підпадають під ст.125 КУпАП (у тому числі рух з 1 жовтня по 1 травня механічних транспортних засобів у світлу пору без увімкненого ближнього світла фар поза населеними пунктами), тягнуть за собою лише попередження без оформлення відповідної постанови.

З огляду на усталену прецедентну практику Європейського суду з прав людини (справи "Гурепка проти України" ("Gurepka v. Ukrain", 06.09.2005, no. 61406/00), "Гурепка проти України (№ 2)" "Gurepka v. Ukraine (no. 2)", 08.04.2010, no. 38789/04), "Лучанінова проти України" ("Luchaninova v. Ukraine", 09.06.2011, no. 16347/02), "Вєренцов проти України" ("Vyerentsov v. Ukraine",11.04.2013, no. 20372/11) та інші), який тлумачить поняття "кримінальний" автономно, тобто незалежно від національної термінології, при розгляді справ про адміністративні правопорушення, національні органи влади мають дотримуватися закріплених у ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод гарантій: бути негайно і детально поінформованим зрозумілою мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього; мати час і можливості, необхідні для підготовки свого захисту; захищати себе особисто чи використовувати юридичну допомогу захисника, вибраного на власний розсуд, або за браком достатніх коштів для оплати юридичної допомоги захисника одержувати таку допомогу безоплатно, коли цього вимагають інтереси правосуддя; допитувати свідків обвинувачення або вимагати, щоб їх допитали, а також вимагати виклику й допиту свідків захисту на тих самих умовах, що й свідків обвинувачення.

Для встановлення "обґрунтованості висунутого обвинувачення" у справі мають міститися достатньо переконливі, чіткі і узгоджені між собою докази, які в сукупності доводять винність особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, згідно з принципом доведеності вини "поза розумним сумнівом".

Суд вважає за необхідне зазначити, що постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є рішенням суб'єкта владних повноважень, актом індивідуальної дії, який встановлює відповідні права та обов'язки для особи, щодо якої він винесений.

Таке рішення суб'єкта владних повноважень має бути обґрунтованим на момент його прийняття, оскільки воно має значимі наслідки для суб'єктів приватного права, що знаходяться в нерівному положенні по відношенні до суб'єкта владних повноважень.

В контексті наведеного слід відмітити, що дотримання передбаченої законом процедури та порядку винесення такого рішення має виключно важливу роль для встановлення об'єктивної істини органом, на який законом покладено повноваження, зокрема, щодо розгляду справ про адміністративне правопорушення.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про відсутність у діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.122 КУпАП, а отже й безпідставність складення відповідачем оскарженої постанови.

При цьому, суд звертає увагу, що за змістом ч.ч.2,5 ст.258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі. Якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов'язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 цього Кодексу та правопорушень у сфері забезпечення дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі.

Отже, враховуючи викладені у ст.258 КУпАП положення, з огляду на те, що позивача було притягнуто за вчинення адміністративного правопорушення, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції у сфері забезпечення дорожнього руху, протокол про адміністративне правопорушення у даному випадку не складається.

Згідно з ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 ст.2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Частиною 2 ст.2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З огляду на викладені вище обставини, суд приходить до висновку про невідповідність оскаржуваної постанови відповідача критеріям, передбаченим ч. 2 ст. 2 КАС України та наявність підстав для задоволення позову про її скасування.

Згідно з ч.1, ч.2 ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Стаття 72 КАС України передбачає, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно ч.ч.1, 2 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Однак відповідач, незважаючи на покладення на нього статтею 77 КАС України обов'язку щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності, не виконав його та не надав належних та допустимих доказів в підтвердження правомірності своїх дій та оскарженого рішення.

Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб'єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб'єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб'єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Враховуючи вказану спеціальну норму, якою обмежуються повноваження суду в даній категорії справ, не можуть бути задоволені позовні вимоги в частині визнання протиправними дії інспектора Христинівського ВП Уманського ВП ГУНП в Черкаській області старшого лейтенанта поліції Назаренко С.А. Крім того, дії інспектора, направлені на складення постанов про накладення стягнення по справі про адміністративне правопорушення безпосередньо відносяться до компетенції інспекторів поліції згідно приписів чинного законодавства.

Приймаючи до уваги вищевикладене, оцінюючи надані докази в сукупності, суд вважає позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в частині скасування постанови.

Керуючись ст. ст. 241-246 КАС України, суд,

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до інспектора Христинівського ВП Уманського ВП ГУНП в Черкаській області старшого лейтенанта поліції Назаренко Сергія Анатолійовича, третя особа: Уманський ВП ГУНП в Черкаській області про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення - задовольнити частково.

Скасувати постанову серії ЕАВ № 1069906 від 15.04.2019 року у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення за ч. 2 ст. 122 КУпАП у виді штрафу розміром 425 грн. та справу про адміністративне правопорушення за ч. 2 ст. 122 КУпАП відносно ОСОБА_1 закрити.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до П'ятого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: О. В. Іванова