Справа № 808/1064/14
Суддя: Добродняк І.Ю.
Дата ухвалення: 2019-04-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

16 квітня 2019 року

м. Дніпро

справа № 808/1064/14

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Добродняк І.Ю. (доповідач),

суддів: Бишевської Н.А., Семененка Я.В.,

за участю секретаря судового засідання Кязимової Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі

апеляційну скаргу Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби

на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 16 жовтня 2018 року (головуючий суддя Батрак І.В.)

у справі № 808/1064/14

за позовом публічного акціонерного товариства «Мотор Січ»

до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство «Мотор Січ» звернулося до Запорізького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, в якому просило визнати протиправним та скасувати податкові повідомлення-рішення від 06.09.2013 № , № , № .

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що висновки за результатами проведеної відповідачем перевірки, оформленої актом № 80/25-00/14307794 від 20.08.2013, про порушення позивачем норм податкового законодавства, не відповідають дійсним обставинам справи, оскільки всі первинні документи позивача складені відповідно до вимог чинного законодавства та підтверджують реальність здійснення господарських операцій з контрагентами.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 16.10.2018 адміністративний позов задоволено.

Суд встановив, що операції позивача з придбання товару належним чином оформлені, документально підтверджені; документи мають необхідні реквізити, скріплені підписами повноважних осіб і печаткою підприємств, що відповідає вимогам Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» № 996-ХIV та Положення про забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 88 від 24.05.1995. Документи відповідають вимогам чинного законодавства щодо форми та порядку оформлення податкових накладних. Викладені факти знайшли підтвердження в самому акті перевірки. При цьому, матеріалами перевірки та доводами відповідача не спростовується реальність проведених операцій.

Що стосується оформлення товарно-транспортних накладних, суд вказав, що відсутність певних реквізитів в товарно-транспортній накладній або їх відсутність є лише порушенням Правил перевезень автомобільним транспортом з боку перевізника, яке не пов'язане з дотриманням вимог податкового законодавства товариством.

Щодо наявного вироку Центрального районного суду м. Сімферополя Автономної Республіки Крим від 14 листопада 2012 року у справі №122/7434/2012, суд зазначив, що обставини, встановлені цим вироком щодо участі ОСОБА_1 у здійсненні господарської діяльності від імені ТОВ «БК Регіон-буд», не могли вплинути на правомірність прийняття спірних в даній справі податкових повідомлень-рішень, адже не стосуються предмету доказування, а саме встановлення чи спростування факту допущення ПАТ «Мотор Січ» порушень вимог податкового законодавства України під час вчинення господарських операцій з контрагентом ТОВ «БК Регіон Буд».

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду як таке, що винесено з порушенням норм матеріального та процесуального права, та прийняти нову постанову, якою у задоволенні адміністративного позову відмовити у повному обсязі. Відповідач зазначає, що документальною позаплановою виїзною перевіркою встановлено, що ПАТ «Мотор Січ» мало взаємовідносини з контрагентами, по яким встановлено нереальність господарських операцій та відсутність поставок товарів та послуг. Крім того зазначає, що у окремих контрагентів: ТОВ «Бюро Стандартних Зразків», ТОВ «Промсервіс», ТОВ «Техавіа», ФОП « ОСОБА_2 » відсутні реальні можливості поставок товарів з огляду на відсутність майна, трудових ресурсів, виробничо-складських приміщень, технічного персоналу, основних фондів, виробничих активів, складських приміщень, засобів для транспортування майна. Також згідно даних перевірки матеріалів кримінального провадження встановлено наявність вироку суду відносно посадової особи контрагента позивача - ТОВ «БК «Регіон-буд» ОСОБА_1 , за ч.3 ст.364 Кримінального кодексу України.

Представник відповідача в судовому засіданні підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі.

Представник позивача в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечує, вважає винесене судом першої інстанції рішення законним та обґрунтованим, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду без змін.

У поданому відзиві на апеляційну скаргу позивач зазначає, що посадову особу ТОВ «БК «Регіон-буд» притягнуто до кримінальної відповідальності за зловживання владою та службовим становищем, що не свідчить про фіктивність діяльності зазначеного контрагента позивача та не дає підстав для сумнівів у реальності правочинів, укладених між ними.

Крім того, позивач посилається на позицію Верховного Суду України в адміністративній справі №2а-0870/12052/11 та вважає, що обставини, встановлені у вироку Центрального районного суду м. Сімферополя Автономної Республіки Крим від 14.11.2012 у справі № 122/7434/2012, не могли вплинути на правомірність прийняття спірних в даній справі податкових повідомлень-рішень, адже не стосуються предмету доказування - встановлення чи спростування факту допущення ПАТ «Мотор Січ» порушень вимог податкового законодавства України під час вчинення господарських операцій з контрагентом ТОВ «БК Регіон Буд».

Про вироки, що мають відношення до інших контрагентів позивача - ТОВ «Варта-СК» та ТОВ «Сталькомплект ЛТД», на яких відповідач наголошує, звертає увагу суду, що вони не стосуються предмета доказування в даній справі, оскільки взагалі не досліджують і не стосуються господарських відносин позивача з вказаними підприємствами, і окрім всього, такі вироки, як докази не були покладені в основу оскаржуваного рішення. На підставі викладеного, просить залишити рішення суду від 16.10.2018 без змін як законне та обґрунтоване.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, внаслідок наступного.

Як встановлено судом, підтверджено матеріалами справи, СДПІ з ОВП у м. Запоріжжі Міжрегіонального Головного управління Міндоходів (під час розгляду справи судом першої інстанції здійснена заміна первинного відповідача - СДПІ з ОВП у м. Запоріжжі на його правонаступника Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби) проведено документальну позапланову виїзну перевірку ПАТ «Мотор Січ» з питання дотримання вимог податкового законодавства при господарських взаємовідносинах з контрагентами, наведеними у додатку № 1 до акту перевірки, за період з 01.01.2010 по 31.05.2013, за результатами якої складено акт № 80/25-00/14307794 від 20.08.2013.

В ході перевірки встановлено порушення позивачем вимог:

- п.5.1 ст.5, пп.5.2.1 п.5.2, абз.4.пп.5.3.9 п.5.3 ст.5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» від 28.12.1994 № 334/94-ВР та п.138.1, п.138.2 ст.138, пп.139.1.9, п.139.1,ст.139 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-V1 із змінами і доповненнями, в результаті чого занижено податок на прибуток в періоді, що перевірявся, на загальну суму 3 450 208,00 грн., у тому числі: за 3 квартали 2010 року на 96 759,00 грн.; за 2010 рік на 231 978,00 грн.; за 1 квартал 2011 року на 337 690,00 грн.; за 2-3 квартали 2011 року на 227 485,00 грн.; за 2-4 квартали 2011 року на 848 352,00 грн.; за 1 квартал 2012 року на 768 499,00 грн.; за 1 півріччя 2012 року на 1 306 650,00 грн.; за 3 квартали 2012 року на 1 661 091,00 грн.; за 2012 рік на 2 032 188,00 грн.

- пп. 7.4.1 п. 7.4, пп. 7.7.1, абз. «а» пп. 7.7.2 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість» від 03.04.1997 № 168/97-ВР, п. 198.1, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198 , п. 200.1 п.; абз. «а» п. 200.4 ст.200 Податкового Кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VI зі змінами та доповненням ПАТ «Мотор Січ» завищено суму бюджетного відшкодування у розмірі 8 493 638,00 грн., в тому числі за:

вересень 2010 року - 32 485,00 грн.; жовтень 2010 року - 51 361,00 грн.; листопад 2010 року - 9 852,00 грн.; грудень 2010 року - 184 845,00 грн.; лютий 2011 року - 98 852,00 грн.; червень 2011 року - 13 743,00 грн.; липень 2011 року - 54 547,00 грн.; серпень 2011 року - 435 795,00 грн.; жовтень 2011 року - 284 744,00 грн.; листопад 2011 року - 91 571,00 грн.; грудень 2011 року - 93 222,00 грн.; січень 2012 року - 2 745,00 грн.; лютий 2012 року - 331 213,00 грн.; березень 2012 року - 162 164,00 грн.; квітень 2012 року - 188 434,00 грн.; травень 2012 року - 149 572,00 грн.; червень 2012 року - 225 130,00 грн.; липень 2012 року - 126 076,00 грн.; серпень 2012 року - 5 463 649,00 грн.; вересень 2012 року - 54 299,00 грн.; жовтень 2012 року - 74 027,00 грн.; листопад 2012 року - 73 874,00 грн.; грудень 2012 року - 158 670,00 грн.; січень 2013 року - 26 118,00 грн.; лютий 2013 року - 9 922,00 грн.; березень 2013 року - 88 572,00 грн.; квітень 2013 року - 1 380,00 грн.; травень 2013 року - 6 776,00 грн.

- п. 198.1, п. 198.3 ст. 198 , п. 200.1 , п. 200.2, п. 200.3 абз. «б» п. 200.4 ст.200 Податкового Кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VI зі змінами та доповненнями ПAT «Мотор Січ» завищено залишок від'ємного значення, який після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту наступного податкового періоду (рядок 24 декларації травня 2013 року) всього на суму 1 164 209 грн.

До таких висновків податковий орган дійшов висновку з огляду на відсутність у контрагентів позивача реальної можливості поставок товарів (робіт, послуг), зокрема відсутність у них майна, трудових ресурсів, складських приміщень, засобів транспортування тощо, порушення такими контрагентами вимог податкового і валютного законодавства, а також відсутність товарно-транспортних накладних, які б свідчили про поставку підприємству технічного обладнання, комплектуючих і запчастин, апаратури, ремонтних робіт, науково-технічної продукції.

Відповідачем зазначено, що оскільки господарські операції із безпосередніми контрагентами позивача не мали реального товарного характеру, ці операції в межах податкового обліку не можуть призводити до зміни показників податкового обліку, у тому числі до формування валових витрат, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування, податкового кредиту та в подальшому до бюджетного відшкодування ПДВ.

Також на момент проведення перевірки існував такий, що набрав законної сили, вирок Центрального районного суду м. Сімферополя Автономної Республіки Крим від 14.11.2012 у справі №122/7434/2012, яким ОСОБА_1 . (директор і засновник ТОВ «БК Регіон-буд») визнано винним у вчиненні злочину і призначено покарання за ч.2 ст.367 Кримінального кодексу України. Вказаним вироком встановлено, що у період з квітня 2010 року по грудень 2011 року ОСОБА_1 підписав фіктивні господарські договори та видаткові накладні на поставку товарів, надання послуг та виконання робіт, які фактично ТОВ «БК «Регіон-Буд», ТОВ «Акведук-Сіті» не виконували.

На підставі акту перевірки № 80/25-00/14307794 від 20.08.2013 СДПІ з ОВП у м. Запоріжжі Міжрегіонального Головного управління Міндоходів складено податкові повідомлення-рішення:

- № , яким ПАТ «Мотор Січ» зменшено суму бюджетного відшкодування з ПДВ на суму 8 493 638,00 грн. та нараховані штрафні санкції на суму 4 120 886,75 грн.;

- № , яким ПАТ «Мотор Січ» зменшено розмір від'ємного значення з ПДВ в сумі 1 164 209,00 грн.;

- № , яким ПАТ «Мотор Січ» донараховано зобов'язання з податку на прибуток в розмірі 3 450 208,004 грн. та нараховані штрафні санкції на суму 1 074 089,50 грн.

З огляду на фактичні обставини справи, норми законодавства, що регулюють спірні правовідносини, апеляційний суд, переглядаючи судове рішення у відповідності до вимог ст.308 КАС України, погоджується з судом першої інстанції про протиправність означених податкових повідомлень-рішень.

До 01.01.2011 відносини щодо оподаткування податком на прибуток та податком на додану вартість регулювались, відповідно, Законами України «Про оподаткування прибутку підприємств» № 334/94-ВР від 28 грудня 1994 року та «Про податок на додану вартість» № 168/97-ВР від 03 квітня 1997 року.

01.01.2011 набрав чинності Податковий кодекс України, яким врегульовано відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначено вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

На час виникнення спірних правовідносин положення Податкового кодексу України містили норми, аналогічні нормам наведених вище Законів України.

Відповідно до п.138.1 ст.138 Податкового кодексу України, який набрав чинності з 01.01.2011, витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із:

витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6-138.9, 138.11 цієї статті:

інших витрат, визначених згідно з пунктами 138.5, 138.10-138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу;

крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Витрати операційної діяльності включають, зокрема, собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об'єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2-140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку (пп.138.1.1п.138.1 ст.138 ПК України).

Згідно з п.138.2 ст.138 ПК України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

При цьому відповідно до підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Стосовно права платника на податковий кредит пунктом 198.3 статті 198 Податкового кодексу України передбачено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Пунктом 198.6 статті 198 Податкового кодексу України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу).

У разі якщо на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, які попередньо віднесені до податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до закону.

Згідно з п.44.1 ст.44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Водночас статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Отже, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції.

Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

З урахуванням викладеного, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Згідно зі ст.1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

З метою встановлення факту здійснення господарської операції, формування витрат для цілей визначення об'єкта оподаткування податком га прибуток, податком на додану вартість підлягає з'ясуванню, зокрема, такі обставини: рух активів у процесі здійснення господарської операції; установлення спеціальної податкової правосуб'єктності учасників господарської операції;установлення зв'язку між фактом придбання товарів (послуг), спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг), понесенням інших витрат і господарською діяльністю платника податку.

Отже, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків. Також вказана вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків, як обов'язкова ознака господарської операції, кореспондує і з нормами податкового законодавства.

З акту перевірки № 80/25-00/14307794 від 20.08.2013 вбачається дослідження податковим органом під час проведення перевірки господарських операцій позивача з придбання товарів та послуг (виконання робіт) у ТОВ «ТПП «Спектр», ТОВ «Промсервіс», підприємством «Авіаційна компанія «АГРОАВІАДНІПРО» ДМГО «Асоціація авіації ЗАНГ України», ТОВ «Укрпромснаб», ФОП ОСОБА_2 , ФОП ОСОБА_5 , ТОВ «НВК Промисловий Альянс», ТОВ «Будівництво і технології», ТОВ «Елерон 88», ТОВ «АССА», ТОВ «ВАРТА-СК», ТОВ «Бюро Стандартних Зразків», ТОВ «Індастріал Технолоджис», ПП «Експохім», ТОВ «Турбомаш», ТОВ Техавіа», ТОВ «БК «Регіон-буд», ТОВ «Сталькомплект ЛТД», ПП «ТД Електрозвармаш».

На час здійснення господарських операцій з позивачем вказані контрагенти мали статус юридичної особи, платників податку на додану вартість, що свідчить про наявність спеціальної податкової правосуб'єктності у контрагентів позивача в ході виконання правочинів поставки, надання послуг з позивачем.

Факт поставки вищевказаними контрагентами товарно-матеріальних цінностей, надання послуг, виконання робіт на адресу позивача підтверджений поданими позивачем до контролюючого органу документами, які були досліджені також судом першої інстанції, а саме: податкові накладні, видаткові накладні, товарно-транспортні накладні (ТОВ «ТПП «Спектр», ТОВ «НВК Промисловий Альянс», ТОВ «АССА», ТОВ «Бюро Стандартних Зразків», ПП «Експохім», ТОВ «Сталькомплект ЛТД»), акти наданих послуг, виконаних робіт (Підприємство «Авіаційна компанія «АГРОАВІАДНІПРО» ДМГО «Асоціація авіації ЗАНГ України», ТОВ «Будівництво і технології», ТОВ «АССА», ТОВ «БК «Регіон-буд» ), акт приймання здачі від 12.06.2012 (ФОП ОСОБА_5), рахунки - фактури, прибуткові ордери, платіжні документи, які підтверджують рух активів у процесі здійснення цих господарських операцій і зміни у власному капіталі позивача.

Використання придбаних товарно-матеріальних цінностей, послуг (виконаних робіт) позивачем у своїй господарській діяльності відповідачем не заперечується.

Позивачем під час проведення перевірки надані всі первинні документи по контрагентам на підтвердження оприбуткування, використання та реалізації товарів, в тому числі, оборотні відомості руху матеріальних цінностей по центральній кладовій та по цехам, інвентаризаційні описи товарно-матеріальних цінностей.

Під час перевірки контролюючим органом не встановлено, що надані під час перевірки первинні документи оформлені з порушенням ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», а податкові накладні, на підставі яких позивачем здійснено формування податкового кредиту, не відповідають вимогам чинного законодавства. Також відповідачем не встановлено порушень при відображенні вищевказаних господарських операцій в бухгалтерському обліку товариства.

Статтею 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в України» встановлено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатись зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Виходячи з поданих позивачем документів на підтвердження виконання вказаних правочинів, апеляційний суд вважає, що ці документи є первинними в розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в України» і є достатніми доказами для підтвердження реальності господарських операцій з поставки товару, надання послуг, виконання робіт, руху активів у процесі здійснення господарських операцій та зміни у власному капіталі позивача.

Доказів порушень відображення вищевказаних господарських операцій в бухгалтерському та податковому обліку товариства матеріали справи не містять.

Відповідачем в ході проведення перевірки не наведені та не встановлені обставини, які б свідчили про невідповідність господарських операцій з поставки товару, надання послуг, виконання робіт меті та задачам діяльності позивача, або що реалізація вказаних операцій не обумовлена розумними економічними причинами (цілями ділового характеру).

З приводу відсутності товарно-супровідних документів щодо підтвердження транспортування товарно-матеріальних цінностей ТОВ «ТПП «Спектр», ТОВ «Промсервіс», Підприємством «Авіаційна компанія «АГРОАВІАДНІПРО» ДМГО «Асоціація авіації ЗАНГ України», ТОВ «Укрпромснаб», ФОП ОСОБА_2 , ТОВ «Промисловий Альянс», ТОВ «Будівництво і технології», ТОВ «Елерон 88», ТОВ «АССА», ТОВ «ВАРТА-СК», ТОВ «Бюро Стандартних Зразків», ТОВ «Індастріал Технолоджис», ПП «Експохім», ТОВ «Турбомаш», ТОВ «ТЕХАВІА», ПП «ТД Електрозвармаш» контролючим органом під час перевірки, не встановлено, що транспортування товару на адресу позивача здійснювалось за рахунок позивача як покупця і позивач був учасником правовідносин з перевезення і мав можливість впливати на складення та заповнення товарно-супровідної документації, зокрема, транспортних накладних.

Товарно-транспортні накладні відповідно до наказу Міністерства транспорту України від 14.10.97 №363 «Про затвердження Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні», є транспортною документацією, якою підтверджується операція з надання послуг з перевезення вантажів, а не факт придбання товару.

Крім того, на даний час в Україні відсутня законодавчо затверджена форма товарно-транспортної накладної, тому суб'єкти господарювання можуть на свій розсуд як використовувати в своїй діяльності товарно-транспортні накладні довільної форми, так і не використовувати її взагалі.

Наявність чи відсутність товарно-транспортних накладних, як і недоліки в товарно-транспортних накладних є лише свідченням дотримання чи порушення правил перевезень, які не пов'язані з дотриманням вимог податкового законодавства та самі по собі не свідчать про безтоварність операції за наявності інших підтверджуючих документів.

Також апеляційний суд вважає такими, що не ґрунтуються на положеннях чинного законодавства, твердження відповідача, що відсутність у контрагентів необхідних умов для здійснення господарської діяльності з придбання, зберігання та подальшої реалізації товару є свідченням неможливості поставки (продажу) позивачеві певного товару, надання послуг, виконання робіт.

Чинним законодавством України не передбачено, яке конкретно майно та інші матеріальні ресурси та умови повинні бути наявні у платника податків для здійснення певної діяльності.

Крім того, слід зазначити, що жодною нормою законодавства України не передбачений обов'язок платників податків - покупців товарів (робіт, послуг) вимагати від контрагентів-постачальників будь-яких відомостей щодо звітування до податкових органів, відомостей про походження дані товарів, відомостей щодо третіх осіб (постачальників в ланцюгу) тощо.

Позивач, як сторона за відповідним господарським договором, рівноцінний учасник договірних правовідносин, не може впливати та контролювати діяльність свого контрагента, відповідати за дотриманням таким контрагентом вимог законодавства, сплату податку і в подальшому за можливі будь-які неправомірні дії будь-якого з постачальників у ланцюгу постачання, зокрема, шляхом позбавлення права на відображення відповідних сум в податковому обліку.

Апеляційний суд вважає, що вказані доводи відповідача жодним чином не спростовують реальності здійснення господарських операцій позивача з переліченими вище контрагентами, висновки контролюючого органу фактично є припущеннями, оскільки ґрунтуються виключно на аналізі податкової інформації.

З огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що відповідачем, як суб'єктом владних повноважень, всупереч вимогам ч.2 ст.77 КАС України не доведено обґрунтованості висновків щодо взаємовідносин позивача з визначеними вище контрагентами, відповідно, порушення позивачем податкового законодавства, що стало підставою для прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.

З приводу посилання контролюючого органу на підтвердження доводів щодо безтоварності операцій з виконання ремонтно-будівельних робіт ТОВ «БК Регіон-буд» в період січня-липня 2011 року на наявний вирок Центрального районного суду м. Сімферополя Автономної Республіки Крим від 14 листопада 2012 року у справі №122/7434/2012, що набрав законної сили, яким ОСОБА_1 (директора і засновника Товариства з обмеженою відповідальністю «БК Регіон-буд») визнано винним у вчиненні злочину і призначено покарання за ч.2 ст. 367 Кримінального кодексу України.

Виходячи з правовідносин, що склались між позивачем та вказаним товариством, а також встановлених обставин та висновків наведеним вище вироком суду, апеляційний суд погоджується з судом першої інстанції, що вирок суду у справі №122/7434/2012 є таким, що не стосується предмету доказування у даній адміністративній справі.

Відповідно до ч.1 ст.73 КАС України належними доказами є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до частини шостої статті 78 КАС України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Як вбачається з матеріалів справи, вирок Центрального районного суду м. Сімферополя АР Крим від 14.11.2012 по справі №122/7434/2012 стосується третіх осіб, які до ПАТ «Мотор Січ» не має жодного відношення, вони не є посадовими особами і працівниками ПАТ «Мотор Січ», цей вирок не встановлює жодної пов'язаності осіб, що були притягнені до кримінальної відповідальності, з посадовими особами ПАТ «Мотор Січ».

Суд у справі №122/7434/2012 не досліджував ані господарських операцій між ПАТ «Мотор Січ» та ТОВ «Регіон Буд», ані первинних документів ПАТ «Мотор Січ», складених на виконання господарських операцій з ТОВ «Регіон Буд».

Цей вирок, як вірно зазначено судом першої інстанції, встановлює чіткий перелік осіб, які під час вчинення господарських операцій з ТОВ «Регіон Буд», склали і підписали фіктивні документи та отримали з цього правомірну вигоду, а саме ТОВ «Блік-авто», ТОВ «Моноліт-плюс», ПП «Меблі-плюс», ПП «Артек-союз», ТОВ «Основа-Крим», ПСП «Техспецкомплект», ТОВ «Крим-Автохолдинг», ТОВ «Термо Кінг-Сім», ТОВ «Югінвестстройсервіс», при цьому, ПАТ «Мотор Січ» до такого переліку не входить.

Отже обставини, встановлені у вироку Центрального районного суду м. Сімферополя Автономної Республіки Крим від 14.11.2012 у справі № 122/7434/2012, не могли вплинути на правомірність прийняття спірних в даній справі податкових повідомлень-рішень, оскільки не стосуються предмету доказування - встановлення чи спростування факту допущення ПАТ «Мотор Січ» порушень вимог податкового законодавства України під час вчинення господарських операцій з контрагентом ТОВ «БК Регіон Буд».

Щодо посилання відповідача на вирок Орджонікідзевського районнго суду міста Запоріжжя від 08.04.2016 у справі № 335/7874/13-к та вирок Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 17.10.2013 у справі №201/12376/13-к, апеляційний суд також погоджується з судом першої інстанції, що вказані судові рішення ніяким чином не встановлюють фактів фіктивності господарських операцій, вчинених ПАТ «Мотор Січ» з ТОВ «Варта-СК» та ТОВ «Сталькомплект ЛТД», відповідно. Крім того, ці вироки на час проведення контролюючим органом перевірки ПАТ «Мотор Січ» та складення акту перевірки № 80/25-00/14307794 від 20.08.2013 були відсутні, отже не були і не могли впливати на висновки відповідача при прийнятті оскаржуваних податкових повідомлень-рішення.

З урахуванням викладеного апеляційний суд дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення відсутні.

Керуючись ст.ст. 310, 315, 316, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби залишити без задоволення.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 16 жовтня 2018 року у справі № 808/1064/14 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, може бути оскаржена до касаційного суду в порядку та строки, встановлені ст.ст.328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий - суддя І.Ю. Добродняк

суддя Н.А. Бишевська

суддя Я.В. Семененко