Справа № 464/8577/16-а
Суддя: Данилевич Н.А.
Дата ухвалення: 2019-05-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

10 травня 2019 року

Київ

справа №464/8577/16-а

адміністративне провадження №К/9901/23040/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого судді (судді-доповідача) - Данилевич Н.А.,

суддів - Бевзенка В.М.,

Шарапи В.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження

касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Сихівського районного суду міста Львова від 17 січня 2017 року (суддя - Теслюк Д.Ю.) та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 19 квітня 2017 року (головуючий суддя - Коваль Р.Й., судді - Гудим Л.Я., Судова-Хомюк Н.М.) у справі

за позовом Сихівського відділу соціального захисту Управління соціального захисту Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради

до Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області

про визнання протиправними дій, скасування постанови про накладення штрафу, -

в с т а н о в и в :

І. ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

1. У листопаді 2016 року Сихівський відділ соціального захисту Управління соціального захисту Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради (далі - Сихівський відділ соціального захисту, позивач) звернувся до Сихівського районного суду міста Львова з позовом до Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області (далі - Відділ примусового виконання рішень), в якому просив визнати протиправними дії державного виконавця Відділу примусового виконання рішень щодо накладення штрафу у виконавчому провадженні №47979230 і скасувати постанову відповідача від 08 листопада 2016 року про накладення штрафу у виконавчому провадженні №47979230.

2. В обґрунтування позовних вимог Сихівський відділ соціального захисту зазначив, що у виконавчому провадженні №47979230 боржником (Сихівським відділом соціального захисту) вжито всіх залежних від нього заходів, необхідних для виконання судового рішення Сихівського районного суду м. Львова щодо зобов`язання здійснити необхідні дії відповідно до вимог п.14 ст.20 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та Постанови Кабінету Міністрів України від 21.05.1992 року № 258 «Про норми харчування та часткову компенсацію вартості продуктів для осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» направлені на забезпечення ОСОБА_1 продуктами харчування за медичними нормами з обов`язковим прикріпленням до відповідних магазинів за місцем проживання та компенсацією 50% вартості продуктів харчування за медичними нормами, встановленими Міністерством охорони здоров`я України за період з 01.01.2013 року до 01.04.2013 року, з урахуванням виплачених сум. Окрім того, державним виконавцем не зазначено, які саме дії необхідно вчинити. Відтак вважає, що дії державного виконавця є протиправними щодо накладення штрафу на боржника у вказаному виконавчому провадженні.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

3. Постановою Сихівського районного суду міста Львова від 17 січня 2017 року позов задоволено. Визнано протиправними дії державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області щодо накладення штрафу у виконавчому провадженні (ВП №47979230). Скасовано постанову Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області від 08 листопада 2016 року про накладення штрафу (ВП №47979230).

4. Задовольняючи позов, суд першої інстанції зазначив, що накладення стягнення у вигляді штрафу можливе тільки в разі невиконання рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, без поважних причин. Рішення у справі №464/5715/13-а не виконано позивачем з поважних причин, а саме у зв`язку із відсутністю законодавчого врегулювання механізму забезпечення продуктами харчування з прикріпленням до відповідних магазинів та компенсації вартості продуктів харчування. При цьому, позивачем здійснено всі можливі заходи в межах своїх повноважень для виконання рішення суду. Посилання відповідача в постанові про накладення штрафу від 08 листопада 2016 року на те, що позивачем рішення суду не виконано без поважних причин, спростовуються матеріалами справи.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

5. Не погоджуючись з таким судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати постанову суду першої інстанції і ухвалити нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

6. Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 19 квітня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а постанову Сихівського районного суду м. Львова від 17 січня 2017 року в адміністративній справі № 464/8577/16-а залишено без змін.

7. Апеляційний суд, залишаючи апеляційну скаргу без задоволення, погодився з висновком суду першої інстанції про те, що рішення у справі № 464/5715/13-а не виконано позивачем з поважних причин, а саме: у зв`язку з відсутністю законодавчого урегулювання механізму забезпечення продуктами харчування з прикріпленням до відповідних магазинів та компенсації вартості продуктів харчування, при тому, що позивачем здійснено усі можливі заходи в межах своїх повноважень для виконання рішення суду. Також суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що Відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області є належним відповідачем у справі, оскільки є органом державної виконавчої служби і є окремою юридичною особою.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та відзиву (заперечень)

8. ОСОБА_1 (далі - скаржник) у травні 2017 року звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою на постанову Сихівського районного суду міста Львова від 17 січня 2017 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 19 квітня 2017 року.

9. У касаційній скарзі скаржник, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Сихівського районного суду міста Львова від 17 січня 2017 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 19 квітня 2017 року і постановити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

10. В обґрунтування поданої касаційної скарги скаржник зазначає, що суд першої інстанції безпідставно відкрив провадження в цій справі, оскільки позивач не надіслав ОСОБА_1 копії позовної заяви з додатками, а також не сплатив судовий збір. Скаржник не погоджується з висновком про відсутність законодавчого урегулювання механізму забезпечення продуктами харчування з прикріпленням до відповідних магазинів та компенсації вартості продуктів харчування. Посилається на ухвалу Сихівського районного суду міста Львова від 22.12.2015 року у справі №464/5715/13-а, якою було відмолено в роз`ясненні судового рішення від 22.07.2013 року у вказаній справі і в якій зазначено, що положення резолютивної частини рішення повністю розкривають суть та обсяг необхідних для виконання відповідними органами соціального захисту дій. Крім того, посилається на те, що Відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області не є належним відповідачем у справі.

11. Ухвалою Верховного Суду від 08 травня 2019 року зазначену адміністративну справу призначено до розгляду.

II. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ

12. Постановою старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Павлишина Т.І. від 01.07.2015 року відкрито виконавче провадження № 47979230 з примусового виконання виконавчого листа № 464/5715/13-а, виданого 28 травня 2015 року Сихівським районним судом м.Львова.

13. Згідно з цим виконавчим документом, зобов`язано позивача здійснити необхідні дії відповідно до вимог п.14 ст.20 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та постанови Кабінету Міністрів України від 21.05.1992 р. № 258 «Про норми харчування та часткову компенсацію вартості продуктів для осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», направлені на забезпечення ОСОБА_1 продуктами харчування за медичними нормами, з обов`язковим прикріпленням до відповідних магазинів за місцем проживання та компенсацією 50 % вартості продуктів харчування за медичними нормами, встановленими Міністерством охорони здоров`я України за період з 01.01.2013 р. до 01.04.2013 р., з урахуванням виплачених сум.

14. Постановою старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Шелінської Ю.А. від 08 листопада 2016 року на боржника (позивача у справі) за невиконання без поважних причин вимог державного виконавця стосовно рішення, за яким боржник зобов`язаний вчиняти певні дії, накладено штраф у розмірі 2040,00 грн.

15. Сихівський відділ соціального захисту звертався з листами на адресу Департаменту гуманітарної політики Управління соціального захисту Львівської міської ради та до Відділу примусового виконання рішень з приводу роз`яснення механізму забезпечення стягувача продуктами харчування за медичними нормами з обов`язковим прикріпленням до відповідних магазинів за місцем проживання та компенсацією 50 % вартості продуктів харчування за медичними нормами, встановленими Міністерством охорони здоров`я.

ІІІ. ДЖЕРЕЛА ПРАВОВОГО РЕГУЛЮВАННЯ (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин)

16. Стаття 129-1 Конституції України: суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

17. Частини 2 та 3 статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України: постанови та ухвали суду в адміністративних справах, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання на всій території України. Невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, встановлену законом

18. Частина 1 статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України: постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов`язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.

19. Пункт 16 частини 3 статті 18 Закону України від 02 червня 2016 року №1404-VIII «Про виконавче провадження»: виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом.

20. Частини 1 та 2 статті 63 Закону України «Про виконавче провадження»: за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

21. Частина 1 статті 75 Закону України «Про виконавче провадження»: у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

22. Частина 3 статті 181 КАС України: відповідачем у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби є відповідний орган державної виконавчої служби, а у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності приватного виконавця - приватний виконавець.

23. Стаття 6 Закону України від 02 червня 2016 року № 1403-VIII «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» систему органів примусового виконання рішень становлять: 1) Міністерство юстиції України; 2) органи державної виконавчої служби, утворені Міністерством юстиції України в установленому законодавством порядку.

24. Пункт 1 Типового положення про управління державної виконавчої служби головних територіальних управлінь юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, в областях, містах Києві та Севастополі, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 20.04.2016 року №1183/5, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 22 квітня 2016 року за № 617/28747: управління державної виконавчої служби головних територіальних управлінь юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, в областях, містах Києві та Севастополі (далі - Управління) є органом державної виконавчої служби, який входить до системи органів Міністерства юстиції України, підпорядковується Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (далі - Департамент) та є структурним підрозділом головних територіальних управлінь юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, в областях, містах Києві та Севастополі (далі - головне територіальне управління юстиції).

До складу Управління входить відділ примусового виконання рішень.

ІV. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

25. Вирішуючи питання про обґрунтованість поданої касаційної скарги, Верховний Суд виходить з наступного.

26. Суд касаційної інстанції наголошує на тому, що перегляд судових рішень здійснюється в межах доводів та вимог касаційної скарги, перевірка правильності застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права - на підставі встановлених фактичних обставин справи (частина 1 статті 341 КАС України).

27. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (ч. 2 ст. 341 КАС України).

28. У пункті 51 рішення від 30.11.2004 року у справі "Михайленки та інші проти України" (Заяви NN 35091/02, 35196/02, 35201/02, 35204/02, 35945/02, 35949/02, 35953/02, 36800/02, 38296/02, 42814/02) Європейський суд з прав людини наголосив, що пункт 1 статті 6 (Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод) гарантує кожному право порушити в суді чи трибуналі будь-який позов, який стосується його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, пункт передбачає "право на суд", одним з аспектів якого є право доступу до суду, тобто право порушувати в судах позов для вирішення цивільного спору. Однак це право було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду однієї зі сторін. Важко уявити, щоб пункт 1 статті 6 детально описував процедурні гарантії, які надано сторонам, - справедливість, відкритість і оперативність проваджень, - і не передбачав би гарантій виконання судових рішень. Тлумачення статті 6 як положення, що лише гарантує право на звернення до суду та проведення судового розгляду, могло б призвести до ситуації, несумісної з принципом верховенства права, який Високі Договірні Сторони зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію ( 995_004 ). Отже, виконання судового рішення має розглядатися як невід`ємна частина "судового процесу" для цілей статті 6 <…>.

29. З системного аналізу норм Закону України «Про виконавче провадження» випливає, що єдиними заходами примусового виконання рішень зобов`язального характеру є застосування штрафних санкцій до боржника та внесення подання (повідомлення) правоохоронним органам для притягнення боржника до відповідальності. Інших заходів для примусового виконання рішень немайнового характеру законодавством не визначено.

30. Передбачений статтею 75 Закону України «Про виконавче провадження» штраф є заходом впливу на боржника, який застосовується за відсутності поважних причин не виконання у встановлений державним виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії.

31. Суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що боржник (у виконавчому проваджнні № 47979230) вживав усіх можливих заходів для виконання рішення суду, що підтверджується листами-зверненнями на адресу Департаменту гуманітарної політики управління соціального захисту Львівської міської ради та до відповідача з приводу роз`яснення механізму забезпечення стягувача продуктами харчування за медичними нормами з обов`язковим прикріпленням до відповідних магазинів за місцем проживання та компенсацією 50 % вартості продуктів харчування за медичними нормами, встановленими Міністерством охорони здоров`я.

32. Проте, Суд вважає, що листування між Сихівським відділом соціального захисту Управління соціального захисту Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради та Управлінням соціального захисту Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради не може свідчити про вжиття належних і достатніх заходів з метою виконання судового рішення.

33. Крім того, за наявності обставини, що перешкоджають належним чином виконати судове рішення в адміністративній справі (ускладнюють його виконання) або роблять його виконання неможливим Сихівський відділ соціального захисту не був позбавлений права на звернення до суду в порядку ст. 263 КАС України (у редакції, чинній до 15.12.2017 року) з заявою про зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення.

34. З огляду на викладене, Суд дійшов висновку про відсутність у Сихівського відділу соціального захисту поважних причин невиконання судового рішення.

35. Також належними відповідачами у справах з приводу оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби є відповідні органи державної виконавчої служби, яким у спірним правовідносинах є Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області.

36. Відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області, який є структурним підрозділом відповідного органу державної виконавчої служби, не є належним відповідачем у цій категорії справ, оскільки належним відповідачем має бути саме Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області.

37. Посилання суду апеляційної інстанції на пункт 12 Типового положення про відділ державної виконавчої служби головних територіальних управлінь юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, в областях, містах Києві та Севастополі, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 20.04.2016 року №1183/5 є помилковим, оскільки відділ державної виконавчої служби не є учасником цієї справи.

38. У відповідності до п.3 ч.1 ст.349 КАС України встановлено, що суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення, не передаючи справи на новий розгляд.

39. Статтею 351 КАС України передбачено, що підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення або зміни рішення у відповідній частині є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення лише за умови, якщо це порушення призвело до ухвалення незаконного рішення. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

40. Зважаючи на те, що допущені судами попередніх інстанцій неправильно застосовані норми матеріального права, що регулюють відповідальність боржника за невиконання рішення, а також порушено норми процесуального права в частині визначення належного відповідача у справі, оскаржувані судові рішення підлягають скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

41. Керуючись статтями 341, 345, 349, 351, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, -

п о с т а н о в и в :

42. Касаційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

43. Постанову Сихівського районного суду міста Львова від 17 січня 2017 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 19 квітня 2017 року - скасувати і ухвалити нове рішення, яким у задоволені адміністративного позову Сихівського відділу соціального захисту Управління соціального захисту Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради до Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області про визнання протиправними дій, скасування постанови про накладення штрафу - відмовити повністю.

44. Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не оскаржується.

Суддя-доповідач Н.А. Данилевич

Судді В.М. Бевзенко

В.М. Шарапи