Справа № 487/6312/16-а
Суддя: Бучик А.Ю.
Дата ухвалення: 2019-05-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

14 травня 2019 року

Київ

справа №487/6312/16-а

адміністративне провадження №К/9901/44811/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Бучик А.Ю.,

суддів: Гімона М.М., Мороз Л.Л.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Заводського районного суду м. Миколаєва в складі судді Андрощук В.В. від 23.02.2017 та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду в складі колегії суддів: Потапчука В.О., Семенюка Г.В., Шеметенко Л.П. від 26.09.2017 у справі №487/6312/16-а за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про зобов'язання вчинити певні дії,

УСТАНОВИВ:

У грудні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Миколаївській області, в якому просив зобов'язати відповідача виплатити компенсацію втрати частини доходу, внаслідок несвоєчасної виплати пенсії, у відповідності до положень Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходу у зв'язку з порушенням строків їх виплати» за період з жовтня 2009 року по серпень 2016 року.

Постановою Заводського районного суду м. Миколаєва від 23 лютого 2017 року, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 26 вересня 2017 року, у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з судовими рішеннями, позивач подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просив скасувати оскаржувані рішення та ухвалити нове про задоволення позову.

Касаційна скарга обґрунтовано тим, що виплата коштів відповідачем на підставі постанови Заводського районного суду м. Миколаєва від 02 лютого 2016 року, яка набрала чинності 01 квітня 2016 року, здійснена за період з жовтня 2009 по серпень 2016 року, що очевидно свідчить про виплату зазначених коштів з пропуском строків їх виплати.

Відзиву на касаційну скаргу не надходило.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 28 листопада 2017 року відкрито касаційне провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами встановлено, що ОСОБА_3 перебуває на обліку в ГУПФ України у Миколаївській області та отримує пенсію відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09 квітня 1992 року №2262-ХІІ (далі Закон №2262-ХІІ).

З 01 травня 1993 року виплату пенсії позивачу було припинено у зв'язку з його переїздом на постійне місце проживання до США.

Постановою Заводського районного суду м. Миколаєва від 02 лютого 2016 року, яка набрала чинності 01 квітня 2016 року, було визнано дії УПФ України щодо винесення рішення №102 від 01 грудня 2015 року про відмову в призначені позивачу пенсії за вислугою років неправомірними та зобов'язано відповідача поновити виплату пенсії, починаючи з 07 жовтня 2009 року з урахуванням усіх перерахунків та індексації, відповідно до ст. 42 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року №1058-IV (далі Закон №1058-IV).

Вказане рішення суду було виконано відповідачем у серпні 2016 року.

18 жовтня 2016 року представник позивача звернувся до відповідача із заявою про виплату компенсації втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати.

Листом від 31 жовтня 2016 року ГУПФУ в Миколаївській області відмовило у виплаті компенсації, посилаючись на те, що виплата на виконання рішення суду носить разовий характер. а тому дія Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходу у зв'язку з порушенням строків їх виплати» не поширюється.

Не погоджуючись з отриманою відповіддю, позивач звернувся до суду з вказаним позовом.

Відмовляючи у задоволенні адміністративного позову, суди попередніх інстанцій виходив з того, що сума нарахованої та сплаченої на виконання судового рішення пенсії носить разовий характер і не підпадає під визначення доходів передбачених Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» № 2050-ІІІ , за порушення строків виплати яких сплачується компенсація, в результаті посадові особи УПФ України, відмовляючи у виплаті позивачу компенсації, діяли у межах наданих повноважень, у відповідності вимог діючого законодавства, та будь-яким чином не порушили права позивача.

Дослідивши спірні правовідносини, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 46 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Компенсація втрати частини пенсії у зв'язку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно із законом.

Питання, пов'язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати" № 2050-ІІІ (далі - Закон № 2050-ІІІ) та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 159 (далі - Порядок № 159).

Згідно зі статтями 1, 2 Закону № 2050-ІІІ підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), така компенсація провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Згідно з п. 2 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 №159 (далі - Порядок № 159) компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру: пенсії (з урахуванням надбавок, доплат, підвищень до пенсії, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги на прожиття, щомісячної державної грошової допомоги та компенсаційних виплат).

Наведене свідчить, що основною умовою для виплати громадянину передбаченої ст. 2 Закону №2050-ІІІ та Порядком, компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії). Кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації громадянину частини доходу, в тому числі пенсії, у зв'язку з порушенням строків її виплати, мають компенсаторний характер.

Також, дія зазначених нормативних актів поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), та стосується усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру (зокрема, пенсії).

Виплата компенсації втрати частини доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його (доходу) нарахування: самим підприємством, установою чи організацією добровільно чи на виконання судового рішення.

Аналогічний підхід до застосування вказаних норм права викладено Верховним Судом у постановах від 20.02.2018 (справа №336/4675/17), від 21.06.2018 (№523/1124/17) та від 03.07.2018 (справа № 521/940/17).

У даній справі суди встановили, що нарахування та виплата позивачу пенсії відбулись на виконання судових рішень за період з 2009 по 2016 роки (сторонами не заперечувалось).

Несвоєчасне нарахування сум відбулось з вини органу, що призначає і виплачує пенсію.

Безпідставними є висновки суду попередніх інстанцій про той факт, що в даній справі відсутні докази, які б доводили, що пенсія виплачена відповідачем із порушенням строків, оскільки як встановлено судами та не заперечувалось сторонами виплата коштів позивачу здійснена Пенсійним органом за період з 2009 по 2016 роки та зумовлена порушенням строків сплати відповідачем пенсії, що носило триваючий характер. Тобто, належні позивачу з 2009 року кошти виплачені останньому лише в серпні 2016 року.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що судові рішення підлягають скасуванню з ухваленням нового про задоволення позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 351 КАС України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення або зміни рішення у відповідній частині є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись статтями 345, 351, 355, 356 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Заводського районного суду м. Миколаєва від 23 лютого 2017 року, та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 26 вересня 2017 року скасувати.

Ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України у Миколаївській області виплатити ОСОБА_4 компенсацію втрати частини доходу, внаслідок несвоєчасної виплати пенсії у відповідності до положень Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходу у зв'язку з порушенням строків їх виплати» за період з жовтня 2009 року по серпень 2016 року.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною та оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

А.Ю. Бучик

М.М. Гімон

Л.Л. Мороз ,

Судді Верховного Суду