Справа № 804/3790/17
Суддя: Білак С.В.
Дата ухвалення: 2019-04-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

24 квітня 2019 року м. Дніпросправа № 804/3790/17

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого - судді Білак С.В. (доповідач), суддів: Малиш Н.І., Шальєвої В.А., ., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25.03.2019 року в адміністративній справі №804/3790/17 (колегія суддів у складі: головуючий суддя Лозицька І.О., судді Горбалінський В.В. та Ільков В.В., повний текст ухвали складено 25.03.2019 року)

за позовом ОСОБА_1

до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області, третя особа: Головне управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області

про визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області, третя особа: Головне управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області, в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області щодо не здійснення нарахування судді Межівського районного суду Дніпропетровської області ОСОБА_1 суддівської винагороди виходячи із розміру мінімальної заробітної плати, визначеної Законом України «Про державний бюджет України на 2017 рік»;

- стягнути з Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 недоплаченої суддівської винагороди за період з 01.01.2017 р. по 31.05.2017 р. в сумі 16000 грн. щомісячно, а всього - 80 000,00 грн.;

- допустити до негайного виконання постанови суду в частині стягнення суддівської винагороди;

- зобов'язати суб'єкт владних повноважень, не на користь якого ухвалено судове рішення, подати у десятиденний строк звіт про виконання судового рішення.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03.07.2018 року у задоволені позову відмовлено.

11.12.2018 року позивач звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із заявою про перегляд за виключними обставинами постанови Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03.07.2017 року в адміністративній справі № 804/3790/17.

В обґрунтування заяви зазначав, що рішенням Конституційного Суду України від 04.12.2018 року визнано таким, що не відповідає Конституції України, (є неконституційним) положення частини третьої статті 133 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07.07.2010 року № 2453-VI у редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд" від 12 лютого 2015 року №192- VIІ, а отже є законні підстави для перегляду за виключними обставинами постанови Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03.07.2017 року, оскільки при ухвалені останньої суд керувався вказаними положеннями закону, які визнано неконституційними.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25.03.2019 року заяву ОСОБА_1 про перегляд постанови Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03.07.2017 року залишено без задоволення.

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що з моменту набрання рішення Конституційного Суду України юридичної сили всі існуючи та майбутні правовідносини вже не можуть регулюватися положеннями, які визнанні неконституційними. Також позивач зазначав, що постанова Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03.07.2017 року не виконана, а отже правовідносини щодо порушення порядку нарахування та виплати позивачу суддівської винагороди за оскаржуваний період з 01.01.2017 року по 31.05.2017 року продовжують існувати.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу в якому просив відмовити у задоволені апеляційної скарги.

Справа судом розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги, внаслідок наступного.

Так, відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 361 КАС України, судове рішення, яким закінчено розгляд справи і яке набрало законної сили, може бути переглянуто за нововиявленими або виключними обставинами.

Згідно з ч.5 ст. 361 КАС України підставами для перегляду судових рішень у зв'язку з виключними обставинами є:

1)встановлена Конституційним Судом України неконституційність (конституційність) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи, якщо рішення суду ще не виконане;

2)встановлення вироком суду, що набрав законної сили, вини судді у вчиненні злочину, внаслідок якого було ухвалено судове рішення;

3)встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов'язань при вирішенні цієї справи судом.

Так, суд в постанові 03.07.2017 року встановив, що ОСОБА_1 призначено на посаду до набрання чинності Закону №1402 та він не пройшов кваліфікаційне оцінювання на підтвердження відповідності займаній посаді (здатності здійснювати правосуддя у відповідному суді), а тому, його посадовий оклад належить обраховувати з огляду на розмір визначений частиною третьою статті 133 Закону № 2453, який становить 10 мінімальних заробітних плат.

Статтею 8 Закону №1801-VIII встановлено, що у 2017 році розмір мінімальної заробітної плати з 1 січня становить 3200,00 грн.

Згідно зі статтею 7 Закону №1801-VIII з 1 січня 2017 року прожитковий мінімум для працездатних осіб встановлений у розмірі 1600,00грн.

Окрім того, пунктом 3 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 06 грудня 2016 року № 1774-VIII (надалі - № 1774-VIII), встановлено, що мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі 1600,00 грн.

Суд зазначив, що вказаний пункт не змінює частину третю статті 133 Закону № 2453 у частині визначення саме мінімальної заробітної плати як величини, на основі якої обчислюється суддівська винагорода, оскільки, цим пунктом встановлено розмір мінімальної заробітної плати, а не розмір "розрахункової величини".

Крім того, суд вважав положення пункту 3 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 1774-VIII спеціальними стосовно обчислення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат по відношенню до загального правового регулювання розміру мінімальної заробітної плати, встановленого Законом №1801-VIII. Тому, відсутність внесених змін до бланкетної норми частини третьої статті 133 Закону № 2453 не є перешкодою для застосування вказаного пункту.

Таким чином, у січні - травні 2017 року суддям місцевих загальних судів, які не пройшли кваліфікаційне оцінювання, відповідно до штатних розписів правомірно встановлено посадові оклади у розмірі 16000,00 грн.

Отже, суд при ухвалені постанови від 03.07.2018 року посилався на частину 3 статті 133 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07.07.2010 року №2453-VI у редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд" від 12 лютого 2015 року №192-VIІ.

Рішенням Конституційного Суду України від 04.12.2018р. у справі № 1-7/2018(4062/15) визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення частини третьої статті 133 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 7 липня 2010 року №2453-VI у редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд" від 12 лютого 2015 року № 192-VIII. Це положення підлягає застосуванню у його первинній редакції, а саме: "Посадовий оклад судді місцевого суду встановлюється у розмірі 15 мінімальних заробітних плат, визначених законом, що запроваджується поетапно: з 1 січня 2011 року - 6 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2012 року - 8 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2013 року - 10 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2014 року - 12 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2015 року - 15 мінімальних заробітних плат".

Згідно з ч.6 ст.361 КАС України, при перегляді судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, суд не може виходити за межі тих вимог, які були предметом розгляду при ухваленні судового рішення, яке переглядається, розглядати інші вимоги або інші підстави позову.

Так, позовні вимоги в адміністративній справі № 804/3790/17 стосувалися визнання протиправної бездіяльності відповідача, вчиненої в період з 01.01.2017 року по 31.05.2017 року та необхідністю зобов'язання його вчинити у зв'язку із цим певні дії, а рішення Конституційним Судом України прийнято 04.12.2018 року.

В постанові Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03.07.2017 року судом надавалася оцінка правомірності виплати суддівської винагороди позивачу відповідно до чинного на той час законодавства виходячи з розрахункової величини суддівської винагороди (мінімальна заробітна плата чи величина у розмірі 1600,00 грн., що дорівнює прожитковому мінімуму для працездатних осіб).

Отже, суд першої дійшов вірного висновку, що п.1 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України від 04.12.2018 року неконституційними були визнані зміни щодо розміру суддівської винагороди, в той час, як рішення щодо неконституційності пункту 3 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 06 грудня 2016 року № 1774-VIII (надалі - № 1774-VIII) (щодо застосування розрахункової величини у розмірі 1600,00 грн.) прийняте не було, а отже наявність рішення Конституційного Суду України від 04.12.2018р. по справі № 1-7/2018(4062/15) не змінюють правового регулювання спірних правовідносин, а тому підстави для скасування постанови Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03.07.2017 року по справі № 804/3790/17 відсутні.

Таким чином, норми, якими керувався Дніпропетровський окружний адміністративний суд при ухваленні спірної постанови Рішенням Конституційного Суду України від 04.12.2018 року № 11-рп/2018 неконституційними не визнавались.

Крім того, суд апеляційної зазначає, що частиною другою статті 152 Конституції України передбачено, що закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Конституційний Суд України у Рішенні від 24 грудня 1997 року № 8-зп у справі за конституційним поданням народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) розпоряджень Президента України про призначення перших заступників, заступників голів обласних, Київської міської державних адміністрацій, виданих протягом липня - грудня 1996 року, січня 1997 року (справа щодо призначення заступників голів місцевих державних адміністрацій) зазначив, що частина друга статті 152 Конституції України закріплює принцип, за яким закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність. За цим принципом закони, інші правові акти мають юридичну силу до визнання їх неконституційними окремим рішенням органу конституційного контролю.

У Рішенні від 30 вересня 2010 року № 20-рп/2010 у справі за конституційним поданням 252 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) Закону України "Про внесення змін до Конституції України" від 8 грудня 2004 року № 2222-IV (справа про додержання процедури внесення змін до Конституції України) Конституційний Суд України вказав, що незалежно від того, наявні чи відсутні в рішеннях, висновках Конституційного Суду України приписи щодо порядку їх виконання, відповідні закони, інші правові акти або їх окремі положення, визнані за цими рішеннями неконституційними, не підлягають застосуванню як такі, що втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність".

Отже, за змістом статті 152 Конституції України, рішення Конституційного Суду України не має ретроактивності та змінює законодавче регулювання лише для правовідносин, що матимуть місце з дати ухвалення рішення.

Відповідно до вимог пункту 1 частини першої статті 7 Закону України "Про Конституційний Суд України", до повноважень Суду належить вирішення питань про відповідність Конституції України (конституційність) законів України та інших правових актів Верховної Ради України, актів Президента України, актів Кабінету Міністрів України, правових актів Верховної Ради Автономної Республіки Крим.

Згідно із ч. 1 ст. 91 Закону України "Про Конституційний Суд України", закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Рішенням Конституційного Суду України від 04.12.2018 року № 11-рп/2018 справа № 1-7/2018(4062/15) визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення частин третьої, десятої статті 133 Закону України від 07.07.2010 року № 2453-VІ "Про судоустрій і статус суддів" у редакції Закону України від 12.02.2015 року № 192-VІII "Про забезпечення права на справедливий суд" і втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Таким чином дія частини третьої статті 133 Закону України від 07.07.2010 року № 2453-VІ "Про судоустрій і статус суддів" у редакції Закону України від 12.02.2015 року № 192-VІII "Про забезпечення права на справедливий суд" втратила чинність 04.12.2018 року.

За таких обставин, Рішення Конституційного Суду України від 04.12.2018 року № 11-рп/2018 на спірні правовідносини не може вплинути, оскільки правовідносини у даній справі виникли до прийняття такого рішення.

Аналогічний правовий висновок наведений у постанові Верховного Суду від 23.01.2019 року у справі № 820/2462/17.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції вірно встановлено обставини справи та правильно застосовано до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують. Підстави для скасування рішення суду першої інстанції відсутні.

Відповідно до ч.4 ст.243 КАС України судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Керуючись статтями 241-245, 250, 315, 316, 321,322, 327, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25.03.2019 року в адміністративній справі №804/3790/17 за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області, третя особа: Головне управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання вчинити дії - залишити без задоволення.

Ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25.03.2019 року в адміністративній справі №804/3790/17 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 07.05.2019 року.

Головуючий - суддя С.В. Білак

суддя Н.І. Малиш

суддя В.А. Шальєва