Справа № 806/2164/16
Суддя: Горовенко Анна Василівна
Дата ухвалення: 2019-04-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2019 року м.Житомир

справа № 806/2164/16

категорія 106030000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Горовенко А.В.,

за участю секретаря судового засідання Демчук О.М.,

за участю:

позивач - не з"явився;

представника позивача - ОСОБА_1 . (за довіреністю від 21.10.2016);

представника відповідача - Зотова А.О. (за довіреністю від 05.11.2018 №49/ЦОУ),

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду за адресою: 10014, місто Житомир, вул. Мала Бердичівська, 23, адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до Національної поліції України про стягнення 32601,72грн,-

встановив:

У жовтні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Національної поліції України, у якому просив стягнути з Національної поліції на його користь компенсацію за затримку розрахунку при звільненні у розмірі 32601,72 грн.

Відповідно до постанови Житомирського окружного адміністративного суду від 15.11.2016 у справі №806/2164/16, залишеної без змін ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 18.01.2017, позов ОСОБА_2 до Національної поліції України задоволено: стягнуто з Національної поліції України на користь позивача компенсацію за затримку розрахунку при звільненні в розмірі 32601,72грн (а.с.19-21, 58-59).

Згідно з постановою Верховного Суду від 30.01.2019 касаційну скаргу Національної поліції України задоволено частково: постанову Житомирського окружного адміністративного суду від 15.11.2016 та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 18.01.2017 скасовано, а справу направлено на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.03.2019 головуючим суддею у справі визначено суддю Горовенко А.В.

Відповідно до ухвали Житомирського окружного адміністративного суду від 27.03.2019 адміністративну справу №806/2164/16 прийнято до провадження та призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні на 19.04.2019 за правилами спрощеного позовного провадження.

18 квітня 2019 року відповідач - Національна поліція України надіслала до суду відзив на позовну заяву (вх.№9260/19), в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування відзиву на позовну заяву зазначає, що належним відповідачем у даній справі має бути Департамент протидії наркозлочинності Національної поліції України (далі - ДПН), у якому працював позивач та з якого його звільнили. ДПН має статус юридичної особи, яка хоч і в стані припинення, але не ліквідована. Відповідач зазначив, що та обставина, що зі служби в органах поліції ОСОБА_2 звільнили на підставі наказу Національної поліції України не змінює того, що позивач перебував у трудових відносинах саме з ДПН, де отримував грошове забезпечення і де йому мали б виплатити одноразову грошову допомогу при звільненні.

Також зазначає, що одноразова грошова допомога не є складовою грошового забезпечення поліцейських та не є одноразовим додатковим видом грошового забезпечення, тому підстав застосовувати до цих правовідносин (за аналогією) норми статей 116, 117 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) не було. Окрім того вказує, що відповідно до п.1 розділу ІV Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними навчанням, затвердженого наказом Міністра внутрішніх справ України від 06.04.2016 №260, який зареєстрований в Міністерстві юстиції України 29 квітня 2016 року за №669/28799, на момент звільнення позивачу до виплати підлягали лише грошове забезпечення.

Представник позивача в судовому засіданні, 19.04.2019, позов підтримав та просив його задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Зазначив, що одноразову грошову допомогу при звільненні позивачу виплатили 19 жовтня 2016 року, тоді як з органів поліції його звільнили з 01 серпня 2016 року. На думку представника позивача, відповідач несе відповідальність за затримку розрахунку при звільненні, передбачену статтями 116, 117 КЗпП України.

Представник відповідача в судовому засіданні проти заявлених позовних вимог заперечував у повному обсязі з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву від 18.04.2019 (за вх.№9260/19).

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що направляючи справу на новий розгляд, Верховний Суд в постанові від 30.01.2019 у справі №806/2164/16 (провадження №К9901/15983/18) зазначив, що враховуючи, що на дату звільнення позивача зі служби в поліції, а саме 01 серпня 2016 року, набрали законної сили норми спеціального нормативно-правового акта - Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними навчанням, затвердженого наказом Міністра внутрішніх справ України від 06.04.2016 №260, який зареєстрований в Міністерстві юстиції України 29 квітня 2016 року за № 669/28799. Тому колегія суддів дійшла до висновку, що при обчисленні суми середньої заробітної плати, яка підлягала стягненню за час затримки розрахунку при звільненні позивача суди в цій справі помилково застосували положення постанови Кабінету Міністрів України "Про порядок обчислення середньої заробітної плати" від 08.02.1995 №100 (взявши за основу розрахунку середньоденної заробітної плати кількість робочих днів, а не календарних).

Судом встановлено, що ОСОБА_2 проходив службу в органах внутрішніх справ та Національної поліції України.

Згідно з витягом з наказу Національної поліції України від 01 серпня 2016 року №556 о/с позивач звільнений зі служби за пунктом 2 частини першої статті 77 (через хворобу) Закону України «Про Національну поліцію» від 02 липня 2015 року №580-VIII (далі - Закон №580-VIII). Вислуга років на день звільнення (для виплати надбавки за вислугу років та для виплати одноразової грошової допомоги при звільненні з поліції) складає 12 років 10 місяців 7 днів, у пільговому обчисленні - 1 рік 2 місяці 8 днів (а.с.8).

На дату звільнення з позивачем не здійснили розрахунок одноразової грошової допомоги при звільненні. Згідно з випискою по рахунку сформованому АБ «Укргазбанк» 21 жовтня 2016 року ОСОБА_2 зазначену грошову допомогу виплатили лише 19 жовтня 2016 року (а.с.11).

Позивач вважає, що оскільки відповідач з 01 серпня 2016 року по 19 жовтня 2016 року допустив затримку у виплаті одноразової грошової допомоги при звільненні, то він (відповідач) як роботодавець повинен виплатити йому компенсацію за таку затримку (за період з 01 серпня 2016 року по 19 жовтня 2016 року) у зв`язку з чим звернувся з позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 13 Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 №580-VIII (далі - Закон № 580-VIII) систему поліції складають: 1) центральний орган управління поліцією; 2) територіальні органи поліції.

Згідно з частиною другою статті 13 Закону № 580-VIII до складу апарату центрального органу управління поліції входять організаційно поєднані структурні підрозділи, що забезпечують діяльність керівника поліції, а також виконання покладених на поліцію завдань.

Відповідно до частини третьої статті 13 Закону № 580-VIII у складі поліції функціонують: 1) кримінальна поліція; 2) патрульна поліція; 3) органи досудового розслідування; 4) поліція охорони; 5) спеціальна поліція; 6) поліція особливого призначення.

Відповідно до частин першої-третьої статті 14 Закону № 580-VIII структуру центрального органу управління поліції затверджує керівник поліції за погодженням з Міністром внутрішніх справ України.

Штатний розпис (штат) поліції затверджує керівник поліції. Кошторис поліції затверджує керівник поліції за погодженням з Міністром внутрішніх справ України.

Відповідно до частини першої статті 15 Закону № 580-VIII територіальні органи поліції утворюються як юридичні особи публічного права в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, районах, містах, районах у містах та як міжрегіональні (повноваження яких поширюються на декілька адміністративно-територіальних одиниць) територіальні органи у межах граничної чисельності поліції і коштів, визначених на її утримання.

Згідно з частиною другою статті 15 Закону № 580-VIII територіальні органи поліції утворює, ліквідовує та реорганізовує Кабінет Міністрів України за поданням Міністра внутрішніх справ України на підставі пропозицій керівника поліції.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про утворення територіального органу Національної поліції» від 28 жовтня 2015 року №886 (далі - Постанова №886) Департамент протидії наркозлочинності утворено як юридичну особу публічного права як міжрегіональний територіальний орган Національної поліції.

Згідно з частиною першою статті 22 Закону № 580-VIII керівник поліції: 1) очолює поліцію та здійснює керівництво її діяльністю, забезпечує виконання покладених на неї завдань;11) приймає на службу та звільняє зі служби, призначає та звільняє з посад поліцейських відповідно до положень цього Закону.

Положеннями статті 102 Закону №580-VIII визначено, що пенсійне забезпечення поліцейських та виплата одноразової грошової допомоги після звільнення їх зі служби в поліції здійснюються в порядку та на умовах, визначених Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Відповідно до частини першої статті 9 Закону України від 09 квітня 1992 року №2262-XII «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі - Закон №2262-XII) особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом та звільняються зі служби за станом здоров`я, працівникам міліції (особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), які на момент опублікування Закону України «Про Національну поліцію» проходили службу в органах внутрішніх справ, мали календарну вислугу не менше п`яти років і до 7 листопада 2015 року були звільнені із служби в органах внутрішніх справ незалежно від підстав звільнення та продовжили роботу в Міністерстві внутрішніх справ або Національній поліції (їхніх територіальних органах, закладах і установах) на посадах, що заміщуються державними службовцями відповідно до Закону України "Про державну службу", а в навчальних, медичних закладах та науково-дослідних установах - на будь-яких посадах, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Згідно з частиною четвертою статті 9 Закону №2262-XII виплата зазначеної в частинах першій та другій цієї статті одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом, здійснюється Міністерством оборони України, Міністерством внутрішніх справ України, Національною поліцією, Державною службою спеціального зв`язку та захисту інформації України, центральними органами виконавчої влади, що реалізують державну політику у сферах цивільного захисту, транспорту, виконання кримінальних покарань, пожежної і техногенної безпеки, єдину державну податкову політику, іншими утвореними відповідно до законів України військовими формуваннями та правоохоронними органами, за рахунок коштів Державного бюджету України, передбачених на їх утримання.

Відповідно до частини п`ятої статті 9 Закону № 2262-XII поліцейським, особам офіцерського складу, особам середнього, старшого та вищого начальницького складу органів внутрішніх справ, державної пожежної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби України, звільненим зі служби безпосередньо з посад, займаних в органах державної влади, органах місцевого самоврядування або у сформованих ними органах, на підприємствах, в установах, організаціях і у вищих навчальних закладах із залишенням на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, виплата одноразової грошової допомоги з підстав, передбачених частинами першою та другою цієї статті, здійснюється за рахунок коштів органів, у яких вони працювали.

Порядок призначення та виплати одноразової грошової допомоги при звільненні поліцейським визначено постановою Кабінету Міністрів України №393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей» від 17 липня 1992 року.

Відповідно до пункту 3 розділу І Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними навчанням, затвердженого наказом Міністра внутрішніх справ України від 06.04.2016 №260, який зареєстрований в Міністерстві юстиції України 29 квітня 2016 року за № 669/28799 №260 (далі - Порядок №260) грошове забезпечення поліцейських визначається залежно від посади, спеціального звання, стажу служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наукового ступеня або вченого звання. До складу грошового забезпечення входять: 1) посадовий оклад; 2) оклад за спеціальним званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер); 4) премії; 5) одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Відповідно до статті 116 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму.

Згідно зі статтею 117 КЗпП в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Відповідно до пункту 4 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №580-VIII до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом акти законодавства застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Верховний Суд під час розгляду даної справи дійшов до висновку, що оскільки положення спеціального законодавства, зокрема Закону №580-VIII, не врегульовують усіх питань та/чи спорів які можуть виникати при звільненні поліцейського зі служби в органах поліції, як-от відповідальність за затримку розрахунку при звільненні, мають бути застосовані до спірних правовідносин окремі положення КЗпП України (у тій частині, що не врегульована спеціальними для цих правовідносин нормами), що відповідає правовій позиції Верховного Суду України, висловленій у постанові від 17 лютого 2015 року у справі № 21-8а15.

Також Верховний Суд у постанові від 30.01.2019 дійшов до висновку, що належним відповідачем у цій справі є Національна поліція України, яка у правовідносинах, які виникли у зв`язку зі звільненням позивача зі служби в органах поліції, діяла як орган, до компетенції якого (в особі його керівника) віднесено прийняття рішень про прийняття і звільнення зі служби, тобто як роботодавець.

ДПН є міжрегіональним територіальним органом Національної поліції і наділений статусом юридичної особи. Водночас у правовідносинах з позивачем він не діяв як орган, до відання якого віднесено ухвалення рішення про прийняття на службу та звільнення з неї і те, що грошове забезпечення позивачу виплачував ДПН не змінює його правового статусу у правовідносинах, пов`язаних з прийняттям на службу до органів Національної поліції.

Суд зазначає, що з урахуванням положень пункту 3 розділу І Порядку № 260 до складу грошового забезпечення входять, зокрема, одноразові додаткові види грошового забезпечення.

З огляду на викладене, одноразова грошова допомога при звільненні зі служби також є одноразовим додатковим видом грошового забезпечення і Національна поліція, як роботодавець, і як орган, до відання якого віднесено виплату цієї допомоги, зобов`язана її виплатити.

Зважаючи на положення статей 116, 117 КЗпП України, обов`язок виплатити компенсацію за затримку розрахунку при звільненні покладено саме на роботодавця, отже обов`язок виплатити належне позивачу грошове забезпечення, як і наслідки за неналежне виконання цього обов`язку, покладено на Національну поліцію України, як роботодавця.

Згідно з постановою Верховного Суду від 30.01.2019 у даній справі судові рішення судів попередніх інстанцій скасовані з тих мотивів, що здійснений судами розрахунок середнього заробітку, ґрунтувався на помилковому застосуванні норм матеріального права.

Зважаючи на викладене, суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 4 розділу XI Закону №580-VIII до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом акти законодавства застосовуються до цих правовідносин в частині, що не суперечить цьому Закону.

Згідно з пунктом 2 Постанови №988 виплата грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів Міністерства внутрішніх справ із специфічними умовами навчання здійснюється в порядку, що затверджується Міністерством внутрішніх справ. Ця норма є відсилочною та обумовлює існування спеціального нормативно-правового акта для унормування порядку (механізму) нарахування і виплати грошового забезпечення поліцейським.

Такий Порядок затверджено наказом Міністерства внутрішніх справ України №260 від 06 квітня 2016 року, який зареєстрований в Міністерстві юстиції України 29 квітня 2016 року за № 669/28799 (далі - Порядок №260).

Відповідно до абзацу 8 п. 8 розділу XXXII Порядку №260 для визначення розміру одноразової грошової допомоги в разі звільнення з військової служби строк календарної служби осіб офіцерського складу, осіб рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом, обчислюється згідно з пунктами 1, 2 постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року №393 "Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей" (зі змінами).

Враховуючи, що на дату звільнення позивача зі служби в поліції, а саме 01 серпня 2016 року, набрали законної сили норми спеціального нормативно-правового акта - Порядку №260 при обчисленні суми середньої заробітної плати, яка підлягала стягненню за час затримки розрахунку при звільненні позивача суд застосовує положення Порядку №260, взявши за основу розрахунку середньоденної заробітної плати кількість календарних днів.

Так, задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню (пункту 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" №13 від 24.12.1999).

Відповідно до довідки про грошове забезпечення, виданої Департаментом протидії наркозлочинності Національної поліції України, сума грошового забезпечення позивача складає: за червень 2016 року - 7343,75 грн., за липень 2016 року - 9576,25 грн. Разом - 16920 грн.

Середньоденний заробіток, з урахуванням положення абз.8 п.8 розділу ІІІ Порядку №260, становить: 16920 грн (розмір грошового забезпечення позивача за червень-липень 2016 року) / 61 (кількість календарних днів у червні та липні 2016 року) = 277,37 грн (середньоденний заробіток позивача).

З огляду на вказане сума компенсації за затримку розрахунку при звільненні становить 21912,79 грн (277,37 грн х 79 днів (час затримки розрахунку з 01.08.2016 по 19.10.2016) = 21912,79 грн).

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

Таким чином, з урахуванням висновків, викладених в постанові Верховного Суду від 30.01.2019 у даній справі, суд під час нового судового розгляду справи дійшов до висновку про стягнення з Національної поліції України на користь позивача підлягає компенсація за затримку розрахунку при звільненні в розмірі 21912,79 грн.

Частиною 1 та 2 ст. 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

З огляду на викладене, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2 підлягають задоволенню частково.

Відповідно до ч. 5 ст. 139 КАС України судові витрати з відповідача не стягуються.

Керуючись статтями 6-9, 32, 77, 90, 139, 241-246, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, Житомирський окружний адміністративний суд,-

вирішив:

Позов ОСОБА_2 (АДРЕСА_1 ідн. номер НОМЕР_1 ) до Національної поліції України (вул.Академіка Богомольця, буд.10, Центральна Частина Києва, м.Київ, 01601, ) про стягнення 32601,72 грн, - задовольнити частково.

Стягнути з Національної поліції України на користь ОСОБА_2 компенсацію за затримку розрахунку при звільненні в розмірі 21912 (двадцять одна тисяча дев"ятсот дванадцять) грн 79 (сімдесят дев"ять) коп.

У задоволенні решти позовних вимог, - відмовити.

Вступну та резолютивну частини рішення складено у нарадчій кімнаті і проголошено 19 квітня 2019 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Житомирський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складення повного судового рішення.

Суддя А.В. Горовенко

Рішення складено у повному обсязі 26 квітня 2019 року