Справа № 1540/3371/18
Суддя: Турецька І.О.
Дата ухвалення: 2019-05-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 травня 2019 р.м.ОдесаСправа № 1540/3371/18
Головуючий в 1 інстанції: Білостоцький О. В.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

доповідача - судді Турецької І.О.,

суддів - Стас Л.В., Шеметенко Л.П.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Одеського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 26 листопада 2018 року у справі за позовом Одеського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до товариства з обмеженою відповідальністю "Промислова компанія "Куліндорівський індустріальний концерн" про стягнення адміністративно-господарських санкцій, -

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог.

Одеське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів звернулось до суду першої інстанції з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Промислова компанія "Куліндорівський індустріальний концерн" (далі - ТОВ «КІК»), в якому просило:

- стягнути адміністративно-господарські санкції за незайняті робочі місця для працевлаштування осіб з інвалідністю у розмірі 18 500 грн. та пеню за порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій у розмірі 888 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначило, що підприємство у 2017 році не виконало нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів, а, отже, має сплатити адміністративно-господарські санкції за невиконання такого нормативу та пеню за порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 26 листопада 2018 року у задоволенні позову Одеського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів відмовлено.

Вирішуючи спір по суті та відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції вважав, що роботодавець у 2017 році здійснив усі залежні від нього заходи, спрямовані на забезпечення працевлаштування осіб з інвалідністю, а тому підстави для накладення на нього адміністративно-господарських санкцій за незайняті робочі місця та нарахування пені за порушення термінів їх сплати відсутні.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та відзиву (заперечень).

На адресу суду апеляційної інстанції надійшла апеляційна скарга Одеського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 26 листопада 2018 року.

В апеляційній скарзі апелянт, посилаючись на невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам справи, просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким задовольнити його позов.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги зазначив, що висновок суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позову, зроблено без повного та всебічного з`ясування усіх обставин у справі, оскільки середньооблікова кількість працевлаштованих підприємством осіб з інвалідністю за 2017 рік не відповідає встановленому нормативу.

Також зазначив, що середньооблікова кількість таких працівників, визначається пунктом 3.4 Інструкції щодо заповнення форми N10-ПІ (річна) "Звіт про зайнятість і працевлаштування інвалідів", затвердженої наказом Міністерства праці та соціальної політики України 10.02.2007 №42.

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «КІК» посилається на те, що у звітному періоді воно працевлаштувало на підприємстві три особи з інвалідністю, а отже твердження апелянта щодо недотримання відповідачем у 2017 році відповідного нормативу робочих місць є безпідставним.

Також вважає, що складений позивачем розрахунок адміністративно-господарських санкцій не відповідає вимогам чинного законодавства, оскільки ґрунтується на невірних даних щодо загального періоду роботи підприємства, кількості працевлаштованих інвалідів, а також період їх роботи.

Оскільки матеріали справи не містять клопотань від учасників справи про розгляд справи за їх участю, суд апеляційної інстанції, відповідно до п.1 ч.1 ст. 311 КАС України, розглянув справу в порядку письмового провадження.

Фактичні обставини справи.

Як вірно встановлено судом першої інстанції ТОВ "Промислова компанія "Куліндорівський індустріальний концерн" зареєстроване в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, в якості юридичної особи, 04.08.2017 року.

Розрахунок середньооблікової кількості працівників за 2017 рік, які працювали на підприємстві свідчить наступне:

серпень - 1 особа, вересень року - 1 особа, жовтень -1 особа, листопад - 21 особа, грудень - 85 осіб (а.с.82).

Також фактичні обставини справи свідчать, що у грудні 2017 року підприємством працевлаштоване ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , які є особами з інвалідністю, що підтверджується відповідними наказами та довідками МСЕК (а.с.57-62).

22 лютого 2018 року товариство подало до Одеського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів звіт про зайнятість і працевлаштування інвалідів за 2017 рік.

Відповідно до вказаного звіту, середньооблікова кількість штатних працівників облікового складу підприємства у 2017 році складала 9 осіб, середньооблікова кількість штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність складала 3 особи, при нормативі 1 особа. Середньорічна заробітна плата штатного працівника склала 32 889,00 грн.

23 березня 2018 року Одеським обласним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів було нараховане підприємству адміністративно-господарські санкції за 2017 рік за 1 нестворене робоче місце для інваліда у розмірі 18 500,00 грн. (а.с.9).

Крім того, у зв`язку із несплатою відповідачем до 15 квітня 2018 року адміністративно-господарських санкцій за 2017 рік йому нараховано пеню, виходячи з 120% річних облікової ставки Національного банку України у розмірі 888,00 грн.

Враховуючи, що відповідач у добровільному порядку не сплатив вказані кошти, Одеське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів звернулось до суду з відповідним позовом.

Джерела правового регулювання (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) та позиція суду апеляційної інстанції з приводу законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Згідно ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах та у спосіб визначений Конституцією та законами України.

Закон України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» від 21 березня 1991 року №875-XII із змінами і доповненнями (далі - Закон №875-XII), визначає основи соціальної захищеності інвалідів в Україні і гарантує їм рівні з усіма іншими громадянами можливості для участі в економічній, політичній і соціальній сферах життя суспільства, створення необхідних умов, які дають можливість інвалідам ефективно реалізувати права та свободи людини і громадянина та вести повноцінний спосіб життя згідно з індивідуальними можливостями, здібностями і інтересами.

Так, приписами ст.18 Закону №875-ХІІ визначено, що забезпечення прав інвалідів на працевлаштування та оплачувану роботу, в тому числі з умовою про виконання роботи вдома, здійснюється шляхом їх безпосереднього звернення до підприємств, установ, організацій чи до державної служби зайнятості. Підбір робочого місця здійснюється переважно на підприємстві, де настала інвалідність, з урахуванням побажань інваліда, наявних у нього професійних навичок і знань, а також рекомендацій медико-соціальної експертизи. Підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов`язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до положень ч.ч.1, 2, 3 ст.19 цього ж Закону №875-ХІІ для підприємств установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі 4% середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості 1 (одного) робочого місця.

При цьому, підприємства самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування інвалідів відповідно до нормативу, встановленого частиною першою цієї статті, і забезпечують працевлаштування інвалідів. При розрахунках кількість робочих місць округлюється до цілого значення. Підприємства здійснюють працевлаштування інвалідів у рахунок нормативів робочих місць виходячи з вимог ст.18 цього Закону.

Крім того, частиною 1 статті 20 Закону №875-ХІІ встановлено, що підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим ст.19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом. Для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, на яких працює від 8 до 15 осіб, розмір адміністративно-господарських санкцій за робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом, визначається в розмірі половини середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, у фізичної особи, яка використовує найману працю. Положення цієї частини не поширюється на підприємства, установи і організації, що повністю утримуються за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів.

Згідно п. 3.1. Інструкції щодо заповнення форми N10-ПІ (річна) "Звіт про зайнятість і працевлаштування інвалідів", затвердженої Наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 10.02.2007 №42 (далі - Інструкція №42), середньооблікова кількість штатних працівників облікового складу за рік визначається відповідно до п. 3.2. Інструкції зі статистики кількості працівників, затвердженої наказом Державного комітету статистики України від 28.09.2005 №1442/11722 (далі - Інструкція №1442/11722).

Відповідно до пункту 3.2.5 Інструкції №1442/11722, середньооблікова чисельність працівників за період з початку року (в тому числі за квартал, півріччя, 9 місяців, рік) обчислюється шляхом підсумовування середньооблікової чисельності працівників за всі місяці роботи підприємства, що минули за період з початку року до звітного місяця включно та діленням одержаної суми на кількість місяців у цьому періоді, тобто відповідно на 2,3,4,…12.

У відповідності до вимог п.2 Порядку подання підприємствами, установами, організаціями та фізичними особами, що використовують найману працю, звітів про зайнятість і працевлаштування інвалідів та інформації, необхідної для організації їх працевлаштування, затвердженого Постановою КМУ від 31.01.2007року №70, звіт про зайнятість і працевлаштування інвалідів роботодавці подають (надсилають рекомендованим листом) щороку до 1 березня відділенням Фонду, в яких вони зареєстровані, за формою, затвердженою Мінпраці за погодженням з Держкомстатом.

Інформацію про наявність вільних робочих місць (вакантних посад) для працевлаштування інвалідів роботодавці подають центру зайнятості за місцем їх реєстрації як платників страхових внесків на загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття за формою, затвердженою Мінпраці за погодженням з Держкомстатом.

Адміністративно-господарські санкції за незайняті інвалідами робочі місця не є податком, збором (обов`язковим платежем), обов`язкова сплата яких передбачена Конституцією України та Податковим кодексом України, а є заходом впливу на правопорушника у сфері господарювання у зв`язку зі скоєнням правопорушення.

Разом із тим, відповідно до ч.1 ст.218 Господарського кодексу України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Також, частиною 2 наведеної статті передбачено, що учасник господарських відносин відповідає, зокрема, за порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що він вжив усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Як вбачається з матеріалів справи, у період з серпня по жовтень 2017 року в ТОВ "Промислова компанія "КІК" працювала 1 особа (керівник підприємства Павлова І.В.), у листопаді 2017 року 21 особа, у грудні 2017 року - 85 осіб.

Отже, обов`язок з виконання нормативу робочих місць для працевлаштування однієї особи з інвалідністю, відповідно до приписів ч. 1 ст. 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», виник у підприємства лише у листопаді 2017 року.

Поряд з цим, як вбачається з наказів №8-к від 04.12.2017 року, №13-к від 06.12.2017 року та №17-к від 15.12.2017 року у грудні 2017 року ТОВ "Промислова компанія "КІК" працевлаштувало на роботу осіб з інвалідністю, зокрема ОСОБА_1 (водій навантажувача), ОСОБА_2 (провідний бухгалтер) та ОСОБА_3 (газогенераторник арматурно-формувального цеху)( а.с. 57-62).

При цьому, у відповідача не виникло підстав для звернення до служби зайнятості із відповідними заявами про попит на спеціальну робочу силу, оскільки працевлаштування таких осіб здійснено підприємством самостійно, з моменту виникнення такої необхідності (а.с. 73-81).

З огляду на наведене, колегія суддів дійшла висновку, що в діях відповідача відсутній склад інкримінованого позивачем правопорушення, а відтак, застосування до нього адміністративного-господарських санкцій та пені за не працевлаштування інвалідів 2017 році, не ґрунтується на нормах чинного законодавства.

Вказана правова позиція суду апеляційної інстанції побудована на висновках Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, що викладені у постанові від 25.04.2018 року по справі №815/2382/16 з аналогічним предметом спором.

Аргументація позиції апелянта про те, що відповідач у 2017 року не створив жодного робочого місця для працевлаштування осіб з інвалідністю, складається із проведеного ним розрахунку середньооблікової чисельності працівників

Так, апелянт зазначає, що протягом 2017 року на ТОВ "Промислова компанія "КІК" працювали три особи з інвалідністю: Заєць Анатолій Павлович (1 міс.), ОСОБА_1 (1 міс.), ОСОБА_2 (0 міс.), у зв`язку з чим дійшов висновку, що протягом звітного періоду підприємство не створило жодного робочого місця для працевлаштування осіб з інвалідністю (2:12=0,2=0).

Проте, колегія суддів вважає такий розрахунок помилковим, оскільки неправильно зазначений період роботи ОСОБА_2 , остання працювала на підприємстві відповідача 1 місяць.

Окрім того, колегія суддів зазначає, що апелянт невірно трактує положення п. 3.2.5 Інструкції №1442/11722, оскільки середньооблікова чисельність працівників за період з початку року (в тому числі за квартал, півріччя, 9 місяців, рік) обчислюється шляхом підсумовування середньооблікової чисельності працівників за всі місяці роботи підприємства, що минули за період з початку року до звітного місяця включно та діленням одержаної суми на кількість місяців у цьому періоді, тобто відповідно на 2,3,4,…12.

Отже, враховуючи дату реєстрації підприємства, як юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, загальний період роботи ТОВ "Промислова компанія "КІК" у 2017 році складає 5 місяців, а не 12, як зазначає апелянт (3:5=0,6).

За наведених обставин, судова колегія погоджується із судом першої інстанції, що Одеське обласне відділення Фонду соціального захисту інваліді, як суб`єкт владних повноважень, не довело суду правомірність застосування до відповідача адміністративно-господарських санкції за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів, а отже і нарахування пені за невчасну їх сплату.

Враховуючи, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та постановлено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції, на підставі ст. 316 КАС України залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Одеського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів - залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 26 листопада 2018 року у справі за позовом Одеського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до товариства з обмеженою відповідальністю "Промислова компанія "Куліндорівський індустріальний концерн" про стягнення адміністративно-господарських санкцій - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Доповідач - суддя І.О. Турецька

суддя Л.В. Стас

суддя Л.П. Шеметенко

Повне судове рішення складено 13.05.2019 року.