Справа № 640/3931/19
Суддя: Вовк П.В.
Дата ухвалення: 2019-05-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

13 травня 2019 року № 640/3931/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Вовка П.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Національної поліції у м. Києві,

Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві

про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії,

О Б С Т А В И Н И С П Р А В И:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління Національної поліції у м. Києві (далі - ГУ НП у м. Києві) та Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (далі - ГУ ПФУ в м. Києві), в якому просив:

визнати протиправними дії ГУ НП у м. Києві щодо відмови позивачу провести розрахунок розміру грошового забезпечення, оформити всі необхідні документи та подати їх до ГУ ПФУ в м. Києві для призначення пенсії за вислугу років, що викладені в листі від 07 лютого 2019 року № К-772/125/05/11-2019;

зобов`язати ГУ НП у м. Києві підготувати та направити до ГУ ПФУ в м. Києві необхідні документи для призначення позивачу пенсії за вислугу років;

зобов`язати ГУ ПФУ в м. Києві призначити та виплачувати позивачу пенсію за вислугу років відповідно до п. «а» статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення гарантій соціального захисту колишніх працівників органів внутрішніх справ України та членів їх сімей» від 23 грудня 2015 року № 900-VII.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 березня 2019 року прийнято вказану вище позовну заяву до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі та встановлено, що справа буде розглядатись одноособово суддею Вовком П.В. в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Водночас, ухвалою від 13 травня 2019 року позовну заяву ОСОБА_1 в частині позовних вимог до ГУ ПФУ в м. Києві про зобов`язання призначити та виплачувати позивачу пенсію за вислугу років відповідно до п. «а» статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення гарантій соціального захисту колишніх працівників органів внутрішніх справ України та членів їх сімей» від 23 грудня 2015 року № 900-VII, залишено без розгляду на підставі п. 5 ч. 1 статті 240 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач відповідно до наказу ГУ НП у м. Києві від 28 березня 2016 року № 250 о/с звільнений зі служби в поліції за власним бажанням.

Позивач посилається на лист ГУ НП у м. Києві від 19 лютого 2019 року № К-52вх./125/26/01-2019, відповідно до якого у період з 30 липня 1998 року по 11 березня 1999 року та з 26 грудня 2002 року по 27 липня 2011 року він проходив службу на посадах внесених до Переліку посад працівників підрозділів карного розшуку, окремо визначених посад карного розшуку органів внутрішніх справ, за яким зараховується час проходження служби на пільгових умовах з розрахунку один місяць служби за півтора місяця, крім усіх посад режимно-секретних, кадрових та інших підрозділів, які виконують функції із забезпечення діяльності підрозділів карного розшуку, затвердженого наказом МВС України від 29 липня 2008 року № 361. Отже, позивач стверджує, що станом на 31 березня 2016 року вислуга років в календарному обчисленні складає 20 років 07 місяців 12 днів, у пільговому обчисленні - 25 років 01 місяць 03 дні.

У відзиві представник ГУ НП у м. Києві зазначає, що вислуга років позивача станом на день його звільнення (31 березня 2016 року) у календарному обчисленні становить 20 років 07 місяці 00 днів і це не є достатнім для призначення пенсії за вислугу років у відповідності до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Посилання позивача в позовній заяві на те, що у даному випадку для призначення йому пенсії за вислугу років підлягає застосуванню саме постанова Кабінету Міністрів України «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей» від 17 липня 1992 року № 393, якою позивачу на його думку для призначення пенсії вислугу років має зараховуватися пільговий стаж є, на думку представника ГУ НП у м. Києві, безпідставним, оскільки згідно з ч. 3 статті 7 КАС України у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Представник ГУ НП у м. Києві переконаний, що позивач такої вислуги у мінімально визначеному законодавством розмірі немає, оскільки на день звільнення позивача - 31 березня 2016 року, вислуга років складала 20 років 07 місяці 00 днів, а тому у ГУ НП у м. Києві відсутні підстави для оформлення подання на призначення пенсії за вислугу років позивачу та подальшого його направлення до територіального органу Пенсійного фонду України. Таким чином, представник ГУ НП у м. Києві просив у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

У відповіді на відзив позивач просить відхилити заперечення, викладені у відзиві ГУ НП у м. Києві, та задовольнити позовні вимоги.

У поясненнях щодо позову представник ГУ ПФУ в м. Києві вказує, що наказом ГУ НП у м. Києві від 28 березня 2016 року № 250 о/с позивача звільнено зі служби в поліції (за власним бажанням) 31 березня 2016 року відповідно до п. 7 ч. 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію», яким визначена вислуга років позивача на день звільнення, яка становить у календарному обчисленні - 20 років 07 місяців 00 днів.

Отже, на думку представника ГУ ПФУ в м. Києві розмір календарної вислуги позивача на день звільнення зі служби в поліції не відповідає встановленим вимогам згідно з п. «а» ч. 1 статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд -

В С Т А Н О В И В:

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, наказом ГУ НП у м. Києві від 28 березня 2016 року № 250 о/с «Щодо особового складу» (т. 1 а.с. 12) позивача звільнено зі служби в поліції (за власним бажанням) 31 березня 2016 року відповідно до п. 7 ч. 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію», в якому також визначено стаж служби в поліції на день звільнення в календарному обчисленні - 20 років 07 місяців 00 днів.

Водночас, за результатами розгляду заяви позивача від 21 січня 2019 року (т. 1 а.с. 33), листом від 19 лютого 2019 № К-52вх./125/26/01-2019 (т. 1 а.с. 14-15), ГУ НП у м. Києві повідомлено позивачу, що його вислуга років станом на 31 березня 2016 року в календарному обчисленні складає 20 років 07 місяців 12 днів, у пільговому обчисленні - 25 років 01 місяць 03 дні.

На думку позивача, вимоги статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», у редакції від 07 липня 2011 року, чинній на даний час, суперечать статті 8 Конституції України, відповідно до якої в Україні діє принцип верховенства права.

Як вбачається зі статті 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Згідно з вимогами статті 64 Конституції України, конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Тобто, на переконання позивача, стаття 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» після 07 липня 2011 року збільшено стаж, що дає право на пенсію за вислугу років, у порівнянні із цією статтею, у попередній редакції, що звужує права позивача у розумінні Конституції України.

22 січня 2019 року позивач завернувся до ГУ НП у м. Києві з заявою про проведення розрахунку розміру грошового забезпечення, оформити необхідні документи та подати їх до ГУ ПФУ в м. Києві для призначення пенсії за вислугу років відповідно до статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», проте листом від 07 лютого 2019 року № К-772/125/05/11-2019 ГУ НП у м. Києві відмовлено позивачу у задоволенні заяви, оскільки календарна вислуга 20 років 07 місяців 00 днів не дає правових підстав для направлення до ГУ ПФУ в м. Києві документів для призначення пенсії за вислугу років.

Позивач не погоджується з такою відмовою та вважає, що станом на дату його звільнення зі служби загальна вислуга становить 25 років 01 місяць 03 дні, що є достатньою підставою для набуття права на пенсію за вислугу років відповідно до статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Між тим, відповідає у своєму відзиві стверджує, що законодавець розмежовує такі поняття як «вислуга років» та «календарна вислуга років». При цьому, до вислуги років є можливим зарахування стажу роботи у пільговому обчисленні і цей стаж теж враховується при призначенні пенсії (як правило впливає на розмір пенсії). В той же час, для отримання права на призначення пенсії обов`язковою умовою є наявність саме календарної вислуги років у мінімально визначеному законом розмірі. До цієї вислуги зарахування стажу роботи у пільговому обчисленні законом не передбачено. Календарна вислуга років не залежить від пільгового обчислення стажу і враховується, окрім випадків отримання права на призначення пенсії, для отримання права на виплату одноразової грошової допомоги при звільненні.

Представник ГУ НП у м. Києві посилається і на те, що правомірність щодо різного підходу законодавця до понять «календарна вислуга років» та «вислуга років» підтверджується і положеннями статті 17 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», якою передбачено можливість зарахування певних видів стажу саме до «вислуги років». Так, до такої вислуги зараховуються періоди, визначені ч. 1 та ч. 3 статті 17 вказаного Закону, однак ці ж періоди не зараховуються до календарної вислуги. При цьому, законодавець у назві статті 17 використовує формулювання: види служби та періоди часу, які зараховуються до вислуги років «для призначення пенсії». Наведене також підтверджує попередні твердження, що всі періоди служби враховуються для призначення пенсії, однак саме календарна вислуга років є визначальною для набуття права на призначення такої пенсії.

Позивач стверджує, що приписи Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та Порядку обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року № 393, не ставлять у залежність набуття права на пенсію за вислугою років від наявності відповідної кількості виключно календарної вислуги.

Крім того, нормами вказаних нормативно-правових актів не встановлено виключень того, що роки вислуги в пільговому обрахуванні не можуть зараховуватися до вислуги років для призначення особі відповідної пенсії, а навпаки, п. 2 постанови Кабінету Міністрів України від 20 липня 2011 року № 780 встановлено, що вислуга років осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, яка була обчислена до прийняття цієї постанови, перегляду не підлягає.

Отже, позивач переконаний, що станом на дату звільнення зі служби загальна вислуга становить 25 років 01 місяць 03 дні, що є достатньою підставою для набуття права на пенсію за вислугу років відповідно до статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

При цьому, позивач зазначає, що ГУ НП у м. Києві помилково вважає, що позивач на день звільнення не набув права на пенсію за вислугою років, посилаючись на положення статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», не враховуючи при цьому норми статті 171 цього ж Закону, яка чітко вказує, що порядок обчислення вислуги років та визначення пільгових умов призначення пенсій особам, які мають право на пенсію за цим Законом, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Тобто, дана норма є спеціальною по відношенню до статті 12 Закону, яка визначає загальні умови призначення пенсій за вислугу років.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до п. «а» ч. 1 статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», пенсія за вислугу років призначається особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах «б» - «д», «ж» статті 1 - 2 цього Закону (крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону), незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби: з 1 жовтня 2015 року по 30 вересня 2016 року і на день звільнення мають вислугу 22 календарних роки та 6 місяців і більше.

Одночасно стаття 17 вказаного Закону визначає вичерпний перелік видів служби та періоди часу, які зараховуються до вислуги років для призначенні пенсії.

Згідно з ч. 2 статті 17 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», до вислуги років поліцейським, особам офіцерського складу, особам середнього, старшого та вищого начальницького складу органів внутрішніх справ, державної пожежної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції чи Державної кримінально-виконавчої служби України при призначенні пенсії на умовах цього Закону додатково зараховується час їхнього навчання (незалежно від форми навчання) у цивільних вищих навчальних закладах, а також в інших навчальних закладах, після закінчення яких присвоюється офіцерське (спеціальне) звання, до вступу на військову службу, службу до органів внутрішніх справ, Національної поліції, державної пожежної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції чи Державної кримінально-виконавчої служби України або призначення на відповідну посаду в межах до п`яти років із розрахунку один рік навчання за шість місяців служби.

Виходячи з наведеного, в Законі України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» не вказано, що пенсію за вислугу років можна призначати особам при наявності 22 календарних роки та 6 місяців вислуги, обчисленої на пільгових умовах; вказаним Законом чітко передбачено, що пенсія за вислугу років призначається при наявності 22 календарних роки та 6 місяців, та міститься виключний перелік періодів служби, які враховуються в календарну вислугу років. Аналогічний правовий висновок щодо застосування норм матеріального права у спорах цієї категорії міститься, зокрема, у постановах Верховного Суду від 27 березня 2018 року у справі № 295/6301/17, від 19 вересня 2018 року у справі № 725/1959/17, від 22 листопада 2018 року у справі № 161/4876/17.

Враховуючи приписи чинного законодавства, суд дійшов висновку щодо відсутності у позивача права на призначення пенсії за вислугою років з урахуванням пільгової вислуги років, оскільки позивач не має встановленої п. «а» ч. 1 статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» календарної вислуги років - замість 22 календарних років та 6 місяців або більше позивач має календарну вислугу 20 років 07 місяців 00 днів. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 22 січня 2019 року у справі № 295/10742/16-а (адміністративне провадження № К/9901/33618/18), від 31 січня 2019 року у справі № 295/15121/16-а (адміністративне провадження № К/9901/30776/18, від 27 лютого 2019 року у справі № 295/6454/17 (адміністративне провадження № К/9901/17388/18).

Згідно з ч. 5 статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

За таких обставин, враховуючи правовий висновок Верховного Суду щодо застосування вказаних норм матеріального права, суд не може прийняти аргументи позивача, якими він обґрунтовує достатність підстав для набуття права на пенсію за вислугу років відповідно до статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» наявністю на дату його звільнення зі служби загальної вислуги 25 років 01 місяць 03 дні. З цих же підстав суд не приймає інші доводи позивача.

Враховуючи викладене у сукупності, суд не вбачає належних правових підстав для визнання протиправними дій ГУ НП у м. Києві щодо відмови позивачу провести розрахунок розміру грошового забезпечення, оформити всі необхідні документи та подати їх до ГУ ПФУ в м. Києві для призначення пенсії за вислугу років, що викладені в листі від 07 лютого 2019 року № К-772/125/05/11-2019, а відтак, відсутні підстави для задоволення похідної позовної вимоги про зобов`язання ГУ НП у м. Києві підготувати та направити до ГУ ПФУ в м. Києві необхідні документи для призначення позивачу пенсії за вислугу років.

Згідно з положеннями статті 244 КАС України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження.

Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих позивачем доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача є необґрунтованими, безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню, оскільки ГУ НП у м. Києві вчинено дії у відповідності до критеріїв, визначених ч. 2 статті 2 КАС України.

Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 241-246, 250, 255 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Національної поліції у м. Києві (01601, місто Київ, вулиця Володимирська, будинок 15; ) про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії - відмовити повністю.

Рішення відповідно до статті 255 КАС України набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма часниками справи, якщо таку скаргу не було подано, а у разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного провадження.

Рішення суду може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів за правилами, встановленими статтями 293-297 КАС України.

Відповідно до пп. 15.5 п. 15 Розділу VII «Перехідні положення» КАС України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя П.В. Вовк