Справа № 804/2994/18
Суддя: Бучик А.Ю.
Дата ухвалення: 2019-05-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

14 травня 2019 року

Київ

справа №804/2994/18

адміністративне провадження №К/9901/61950/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Бучик А.Ю.,

суддів: Гімона М.М., Мороз Л.Л.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду в складі судді Ількова В.В. від 01.06.2018 та постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду в складі колегії суддів: Баранник Н.П., Малиш Н.І., Панченко О.М. від 26.07.2018 у справі №804/2994/18 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління державної казначейської служби у Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання неправомірними дій та зобов'язання вчинити певні дії,

УСТАНОВИВ:

В квітні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив:

- визнати незаконною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (далі відповідач-1) в частині нездійснення нарахування та виплати ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів у зв'язку із порушенням строків виплати нарахованої з 14.08.2010 року пенсії в розмірі 52575,29 гривень;

- зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області протягом місця здійснити нарахування та виплати ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв'язку із порушенням строків виплати пенсії у розмірі 52575,29 грн. за період порушення строків з 14.08.2010 року по 08.12.2017 року;

- визнати незаконною бездіяльність Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області (далі відповідач-2) в частині нездійснення нарахування та виплати ОСОБА_1 трьох відсотків річних від несплаченої в строк суми пенсії у розмірі 52575,29 грн. за період з 22.04.2014 року по 08.12.2017 року;

- стягнути з Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 , за рахунок коштів Державного бюджету, три відсотки річних від несплаченої в строк суми пенсії у розмірі 52575,29 грн., за період з 22.04.2014 року по 08.12.2017 року, у розмірі 5730,00 гривень;

- встановити судовий контроль.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01 червня 2018 року, залишеним без змін постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 26 липня 2018 року, позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано незаконною бездіяльність Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області в частині нездійснення нарахування та виплати ОСОБА_1 трьох відсотків річних від несплаченої в строк суми пенсії у розмірі 52575,29 грн., за період з 22.04.2014 року по 08.12.2017 року.

Стягнуто з Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 , за рахунок коштів Державного бюджету, три відсотки річних від несплаченої в строк суми пенсії у розмірі 52575,29 грн., за період з 22.04.2014 року по 08.12.2017 року, у розмірі 5730,00 гривень.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з судовими рішеннями, позивач подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просив скасувати оскаржувані рішення в частині відмови в задоволенні позовних вимог до ГУПФУ в Дніпропетровській області щодо зобов"язання нарахування та виплати позивачу компенсації втрати частини доходів у зв'язку із порушенням строків виплати пенсії у розмірі 52575,29 грн. за період порушення строків з 14.08.2010 року по 08.12.2017 року;

Касаційна скарга обґрунтована тим, що виплата коштів відповідачем на підставі постанови Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 16 березня 2011 року, яка набрала законної сили 07 листопада 2011 року, здійснена у грудні 2017 року, що очевидно свідчить про виплату зазначених коштів з пропуском строків їх виплати.

У відзиві на касаційну скаргу ГУПФУ в Дніпропетровській області просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а судові рішення - без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами встановлено, що ОСОБА_1 є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС І категорії, інвалідом 2-ої групи, та має право на отримання державної та додаткової пенсії на підставі ст.ст. 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» за шкоду, заподіяну здоров'ю.

Постановою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 16 березня 2011 року адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Індустріальному районі м. Дніпропетровська (далі - Управління) задоволено:

- визнано протиправною бездіяльність УПФУ щодо нездійснення перерахунку та виплати позивачу пенсії у розмірі, визначеному законом та нарахування додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, згідно ст.ст.50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»;

- зобов'язано УПФУ здійснити перерахунок та виплату позивачу державної та додаткової пенсії, згідно Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з розрахунку державної пенсії у розмірі 8 мінімальних пенсій за віком та щомісячної додаткової пенсії за шкоду заподіяну здоров'ю з розрахунку 75 відсотків мінімальної пенсії за віком згідно ч.1 ст.28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» за період з 14.08.2010 року по 14.02.2011 року, з урахуванням виплачених сум. Рішення набрало законної сили 07.11.2011 року.

Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 07.11.2011 року постанову Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 16 березня 2011 року у справі №2а-1230/2011 змінено, виключивши з абзацу четвертого та п'ятого резолютивної частини постанови слова "по 14.02.2011 року". В решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.

08.11.2013 року ухвалою Індустрального районного суду м. Дніпропетровськ у справі №202/35376/13-а змінено спосіб виконання судового рішення Індустрального районного суду від 16.03.2011 року №0417/2а-1230/2011.

08 грудня 2017 року погашено заборгованість за виконавчим листом, виданим Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська від 27.01.2015 року по справі №202/35376/13-а, а саме відбулась виплата ОСОБА_1 коштів в розмірі 52 575,29 гривень.

Підставою для звернення позивача з даним позовом став той факт, що відповідачами в порушення вимог Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» не було виконано у трьохмісячний строк постанову Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 16 березня 2011 року у справі № 0417/2а-1230/2011. Позивач вважає, що на підставі Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» ГУПФУ в Дніпропетровській області має здійснити нарахування та виплатити йому компенсацію втрати частини доходів за період з 14.08.2010 по 08.12.2017.

Відмовляючи у задоволенні адміністративного позову, суди попередніх інстанцій виходили з того, що мало місце виконання рішення суду, що набрало законної сили, про стягнення на користь позивача державної та додаткової пенсії, згідно Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», яке виконувалося ГУДКСУ в Дніпропетровській області згідно положень Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень».

Дослідивши спірні правовідносини, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 46 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Компенсація втрати частини пенсії у зв'язку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно із законом.

Питання, пов'язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати" № 2050-ІІІ (далі - Закон № 2050-ІІІ) та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 159 (далі - Порядок № 159).

Згідно зі статтями 1, 2 Закону № 2050-ІІІ підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), така компенсація провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Згідно з п. 2 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 №159 (далі - Порядок № 159) компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру: пенсії (з урахуванням надбавок, доплат, підвищень до пенсії, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги на прожиття, щомісячної державної грошової допомоги та компенсаційних виплат).

Наведене свідчить, що основною умовою для виплати громадянину передбаченої ст. 2 Закону №2050-ІІІ та Порядком, компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії). Кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації громадянину частини доходу, в тому числі пенсії, у зв'язку з порушенням строків її виплати, мають компенсаторний характер.

Також, дія зазначених нормативних актів поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), та стосується усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру (зокрема, пенсії).

Виплата компенсації втрати частини доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його (доходу) нарахування: самим підприємством, установою чи організацією добровільно чи на виконання судового рішення.

Аналогічний підхід до застосування вказаних норм права викладено Верховним Судом у постановах від 20.02.2018 (справа №336/4675/17), від 21.06.2018 (№523/1124/17) та від 03.07.2018 (справа № 521/940/17).

У даній справі суди встановили, що нарахування та виплата позивачу пенсії відбулись на виконання судового рішень за період з 2010 по грудень 2017 року (сторонами не заперечувалось).

Несвоєчасне нарахування сум відбулось з вини органу, що призначає і виплачує пенсію.

Безпідставними є висновки суду попередніх інстанцій про той факт, що в даній справі відсутні докази, які б доводили, що пенсія виплачена відповідачем із порушенням строків, оскільки як встановлено судами та не заперечувалось сторонами виплата коштів позивачу здійснена Пенсійним органом за період з 2010 по грудень 2017 року та зумовлена порушенням строків сплати відповідачем пенсії, що носило триваючий характер. Тобто, належні позивачу з 2010 року кошти виплачені останньому лише в грудні 2017 року.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що судові рішення в частині відмови в задоволенні позовних вимог до ГУПФУ в Дніпропетровській області підлягають скасуванню з ухваленням в цій частині нового про задоволення позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 351 КАС України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення або зміни рішення у відповідній частині є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись статтями 345, 351, 355, 356 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01 червня 2018 року та постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 26 липня 2018 року скасувати в частині відмови в задоволенні позову.

Ухвалити в цій частині нове рішення.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області в частині ненарахування та невиплати ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів у зв'язку із порушенням строків виплати нарахованої пенсії з 14.08.2010 по грудень 2017 року.

Зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв'язку із порушенням строків виплати пенсії з 14.08.2010 по грудень 2017 року.

В решті судові рішення залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною та оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

А.Ю. Бучик

М.М. Гімон

Л.Л. Мороз ,

Судді Верховного Суду