Справа № 440/790/19
Суддя: Н.І. Слободянюк
Дата ухвалення: 2019-05-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 травня 2019 року м. ПолтаваСправа № 440/790/19

Полтавський окружний адміністративний суд у складі судді Слободянюк Н.І.,

за участю:

секретаря судового засідання - Дубінчина О.М.,

представника позивача - Грущанського В.О.,

представників відповідача - Мосейчука Т.А., Калініченка В.В.,

розглянувши у судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Служби безпеки України в Полтавській області про визнання бездіяльності протиправною та стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 /далі - позивач, ОСОБА_1 / звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Управління Служби безпеки України в Полтавській області /далі - відповідач, Управління СБУ в Полтавській області/ про визнання бездіяльності протиправною щодо затримки виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у розмірі 165018,03 грн та стягнення з Управління Служби безпеки України в Полтавській області на користь ОСОБА_1 79255,05 грн середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні /а.с. 5-10/.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що відповідно до наказу Управління СБУ в Полтавській області №254-ос від 27 червня 2018 року його звільнено з військової служби з 30 червня 2018 року, однак одноразову грошову допомогу при звільненні у сумі 165018,00 грн він отримав лише 22 грудня 2018 року. А відтак, він має право на одержання середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку відповідно до статті 117 Кодексу законів про працю України. При цьому зауважив, що відсутність у відповідача у день звільнення бюджетних асигнувань на виплату одноразової грошової допомоги при звільненні не виключає вину відповідача та не звільняє його від відповідальності за затримку розрахунку при звільненні. Виходячи із приписів Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08 лютого 1995 року, стягненню з відповідача на його користь підлягає середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 79255,05 грн.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 07 березня 2019 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, а також вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи /а.с. 2-4/.

Відповідач позов не визнав та у відзиві на позовну заяву /а.с. 66-70/ вказав, що виплата одноразової грошової допомоги при звільненні здійснюється за рахунок коштів, виділених із державного бюджету. Через відсутність цільових бюджетних асигнувань така допомога виплачена позивачу, звільненому 30 червня 2018 року, - 22 грудня 2018 року. З моменту звільнення позивача ним вживались заходи для забезпечення виплати вказаної допомоги, а саме: щомісяця до фінансово-економічного управління Служби безпеки України надсилались відповідні заявки. Проте цільові грошові кошти були отримані відповідачем лише у грудні 2018 року, після чого проведено розрахунок з позивачем. Порядок обчислення середньої заробітної плати, затверджений постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08 лютого 1995 року, не підлягає застосуванню до спірних правовідносин, так як позивач не був працівником та не отримував заробітну плату, а проходив військову службу та отримував грошове забезпечення.

У відповіді на відзив /а.с.79-82/ позивач наголосив, що право особи на отримання одноразової грошової допомоги при звільненні не може бути поставлено в залежність від наявності цільових бюджетних асигнувань, адже в такому випадку матиме місце порушення статті 1 протоколу 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо права на мирне володіння своїм майном. Відповідачем здійснювались виплати на преміювання, що свідчить про наявність у відповідача грошових коштів та реальну можливість здійснити йому виплату одноразової грошової допомоги при звільненні. Спеціальним законодавством не встановлений порядок розрахунку середнього заробітку та відповідач свого розрахунку суми середнього заробітку не надав, а тому слід керуватися нормами загального (трудового) законодавства, тобто Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08 лютого 1995 року, та взяти до уваги розрахунок середнього заробітку позивача.

У письмових поясненнях /а.с. 145-149/ відповідач зазначив, що загальний розмір заборгованості перед особовим складом Управління СБУ в Полтавській області, в тому числі перед позивачем, на 01 липня 2018 року становив 995236,11 грн. Відповідач вживав всі можливі заходи для здійснення виплати позивачу, проте політичні рішення та незаплановані фінансові зміни, пов`язані із підвищенням пенсій військовим пенсіонерам, не давали можливості розрахуватися з позивачем раніше.

У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, посилаючись на обставини та норми, які викладені у позовній заяві та відповіді на відзив, а представники відповідача проти задоволення позову заперечували з підстав, зазначених у відзиві на позовну заяву та письмових поясненнях.

Заслухавши пояснення учасників справи та дослідивши письмові докази, суд встановив такі обставини та відповідні до них правовідносини.

Відповідно до наказу Управління Служби безпеки України в Полтавській області №254-ос від 27 червня 2018 року "По особовому складу" ОСОБА_1 звільнено з військової служби у запас ЗС України з 30 червня 2018 року за пунктом "б" пункту 61, підпунктом "а" пункту 62 (у зв`язку із закінченням строку контракту) та відповідно до підпункту "ї" пункту 1 частини восьмої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" /а.с.34/.

Цим же наказом встановлено, що календарна служба для виплати одноразової грошової допомоги при звільненні ОСОБА_1 складає 26 років /а.с.34-35/.

Одноразову грошову допомогу при звільненні у сумі 165018,03 грн виплачено ОСОБА_1 - ІНФОРМАЦІЯ_1 року, що підтверджується видатковим касовим ордером №1162 від 22 грудня 2018 року /а.с. 65/.

Посилаючись на затримку виплати одноразової грошової допомоги при звільненні, позивач звернувся до суду з позовом про визнання протиправною бездіяльності відповідача та стягнення середнього заробітку у сумі 79255,05 грн за весь час затримки розрахунку при звільненні в порядку статей 116,117 Кодексу законів про працю України.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам та аргументам учасників справи, суд виходить з наступного.

Правовідносини щодо виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Служби безпеки України врегульовані Законом України "Про Службу безпеки України" №2229-XII від 25 березня 1992 року (далі - Закон № 2229-XII), Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" № 2011-XII від 20 грудня 1991 року (далі - Закон №2011-XII) та постановою Кабінету Міністрів України "Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей" №393 від 17 липня 1992 року (далі - постанова КМУ №393).

Так, згідно із частиною другою статті 27 Закону № 2229-XII військовослужбовці Служби безпеки України користуються політичними, соціально-економічними та особистими правами і свободами, а також пільгами відповідно до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", цього Закону, інших актів законодавства.

Відповідно до частин першої та другої статті 9 Закону №2011-XII держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Частиною другою статті 15 Закону № 2011-XII встановлено, що військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення з військової служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 18 років, одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.

Згідно з пунктом 10 постанови КМУ №393 військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, поліцейським, особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби, які звільняються із служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, за наявності вислуги 10 років і більше виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Відповідно до пункту 14 постанови КМУ №393 одноразова та щорічна грошова допомога, передбачена пунктами 10 і 11 цієї постанови, виплачується Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Національною поліцією, Міністерством транспорту та зв`язку, Державною податковою адміністрацією, Державною прикордонною службою, Державною службою спеціального зв`язку та захисту інформації, Державною кримінально-виконавчою службою, Службою безпеки, Службою зовнішньої розвідки, Державною службою з надзвичайних ситуацій та Управлінням державної охорони за рахунок коштів, виділених у державному бюджеті для їх утримання (за винятком випадків, передбачених абзацом другим цього пункту).

Вищенаведені нормативно-правові акти регулюють порядок виплати одноразової грошової допомоги при звільненні військовослужбовцям Служби безпеки України та не передбачають виплату грошової компенсації за затримку розрахунку.

В той же час така виплата передбачена Кодексом законів про працю України (далі - КЗпПУ).

Так, згідно із частиною першою статті 116 КЗпПУ при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Відповідно до частини першої статті 117 КЗпПУ в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

У практиці застосування наведених норм (постанови від 10 квітня 2019 року у справі №820/1363/17, від 26 квітня 2019 року у справі № 806/536/16) Верховний Суд неодноразово вказував на те, що якщо нормами спеціального законодавства не врегульовані спірні правовідносини застосуванню підлягає загальне (в даному випадку-трудове) законодавство.

З огляду на неврегульованість спеціальним законодавством питання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні військовослужбовця, до спірних правовідносин підлягають застосуванню приписи Кодексу законів про працю України, зокрема, стаття 117, яка передбачає відповідальність власника за затримку розрахунку при звільненні при наявності факту порушення власником строку розрахунку та вини власника.

Матеріалами справи підтверджується, що одноразова грошова допомога при звільненні виплачена позивачу несвоєчасно та з вини відповідача, адже право особи на отримання грошових коштів не може бути поставлено в залежність від бюджетних асигнувань, про що також зазначав Верховний Суд, зокрема у постанові від 14 березня 2019 року у справі № 820/660/17.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 8 листопада 2005 року у справі "Кечко проти України" (заява №63134/00) зауважував, що в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм працівникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни до законодавства. Однак, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах, доки відповідні положення є чинними (пункт 23 рішення). Також Суд не прийняв аргумент Уряду України щодо відсутності бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.

Окрім наведеного, суд враховує і ту обставину, що листом №21/1/1-2124 від 18 травня 2018 року, що надійшов до УСБУ в Полтавській області 23 травня 2018 року за вх.№7611, Фінансово-економічне управління Служби безпеки України повідомило відповідача про необхідність щомісяця до 03 числа поточного місяця надавати на адресу Фінансово-економічного управління СБУ інформацію щодо витрат, які плануються на поточний місяць, в розрізі КЕКВ 2110, 2111, 2112, 2120 /а.с. 37-43/.

Знаючи про те, що позивач подав рапорт про звільнення у травні 2018 року, відповідач не запланував на початку червня витрати на виплату позивачу одноразової грошової допомоги при звільненні.

Лише на початку липня листом №66/21/1-7040/ДСК від 02 липня 2018 року відповідач повідомив Фінансово-економічне управління СБУ про потребу у грошових коштах на виплату одноразової грошової допомоги при звільненні позивачу (а.с. 44-46).

Також суд зауважує, що 10 липня 2018 року на рахунок відповідача надійшли грошові кошти у сумі 6 802 400,00 грн (а.с. 122), втім розрахунок з позивачем проведено тільки 22 грудня 2018 року.

Враховуючи вищевикладене, доводи відповідача про відсутність грошових коштів на виплату позивачу одноразової грошової допомоги у день звільнення; наявність у відповідача заборгованості по виплаті грошового забезпечення перед особовим складом Управління у червні 2018 року, а також про вжиття відповідачем заходів, спрямованих на отримання грошових коштів, шляхом направлення до Фінансово-економічного управління СБУ заявок №66/21/1-7040/ДСК від 02 липня 2018 року, №66/21/1-8311/ДСК від 01 серпня 2018 року, №66/21/1-9138/ДСК від 01 вересня 2018 року, №66/21/1-9992/ДСК від 01 жовтня 2018 року, №66/21/1-10964/ДСК від 01 листопада 2018 року, №66/21/1-11799/ДСК від 26 листопада 2018 року /а.с. 44-64/ суд визнає неспроможними та доходить висновку про наявність у позивача права на отримання середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, а саме: з 01 липня 2018 року по 21 грудня 2018 року.

Як зазначив Верховний Суд у постанові від 16 січня 2019 року у справі № №802/1052/17-а, за відсутності іншого законодавства розрахунок розміру середнього заробітку слід проводити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100 (далі - Порядок №100).

Пунктом 2 вказаної постанови установлено, що чинність цієї постанови поширюється на підприємства, установи і організації усіх форм власності.

Згідно з підпунктом «л» пункту 1 Порядку № 100 цей порядок обчислення середньої заробітної плати застосовується і в інших (не передбачених пунктом 1) випадках, коли згідно з чинним законодавством виплати провадяться виходячи із середньої заробітної плати.

Відповідно до пункту 2 Порядку № 100 обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Згідно із пунктом 8 Порядку № 100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді.

Відповідно до довідки Управління Служби безпеки України в Полтавській області №66/21-140 від 12 грудня 2018 року сума грошового забезпечення ОСОБА_1 за останні 2 календарних місяці перед звільненням склала 25774,00 грн (за квітень 2018 року - 12887,00 грн та травень 2018 року - 12887,00 грн) /а.с. 26/.

Таким чином, середньоденне грошове забезпечення за два місяці, що передують звільненню, складає 644,35 грн ( 25774,00 грн / (44 робочих дні у квітні та травні 2018 року) .

Затримка виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні за період з 01 липня 2018 року по 21 грудня 2018 року становить 123 робочих дня (22 робочих дні у липні 2018 року + 22 робочих дні у серпні 2018 року + 20 робочих днів у вересні 2018 року + 22 робочих дні у жовтні 2018 року + 22 робочих дні у листопаді 2018 року + 15 робочих днів у грудні 2018 року).

З урахуванням викладеного, стягненню з Управління СБУ в Полтавській області на користь ОСОБА_1 підлягає середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 79255,05 грн (644,35 грн х 123 робочих днів).

Частиною другою статті 9 КАС України передбачено, що суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

З метою ефективного захисту прав позивача суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та визнати протиправною бездіяльність Управління Служби безпеки України в Полтавській області щодо виплати ОСОБА_1 середнього заробітку у сумі 79255,05 грн за весь час затримки сплати належних йому при звільненні сум по день фактичного розрахунку.

Щодо позовної вимоги позивача про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо затримки виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні у розмірі 165018,03 грн, то суд не вбачає підстав для її задоволення, оскільки належним способом захисту прав позивача в даному випадку буде саме визнання протиправною бездіяльності Управління Служби безпеки України в Полтавській області щодо виплати середнього заробітку у сумі 79255,05 грн за весь час затримки сплати належних йому при звільненні сум по день фактичного розрахунку та стягнення на користь ОСОБА_1 середнього заробітку в сумі 79255,05 грн за час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку.

При прийнятті рішення судом враховано правові позиції Верховного Суду, викладені у постановах від 20 лютого 2019 року у справі №814/1735/16, від 30 січня 2019 року у справі №806/2164/16 та від 11 жовтня 2018 року у справі №806/829/17.

Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню.

Клопотання позивача про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду шляхом зобов`язання Управління Служби безпеки України в Полтавській області подати звіт про виконання судового рішення задоволенню не підлягає з огляду на таке.

Відповідно до частини першої статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Отже, за приписом вказаної норми покладення такого зобов`язання на суб`єкта владних повноважень є правом, а не обов`язком суду.

Крім того, у суду відсутні підстави вважати, що відповідач після набрання рішенням суду законної сили буде ухилятися від вчинення дій на виконання судового рішення.

Підстави для розподілу судових витрат на підставі статті 139 КАС України відсутні, оскільки позивач є учасником бойових дій та витрат по сплаті судового збору не поніс.

Керуючись статтями 6-9, 72-77, 211, 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) до Управління Служби безпеки України в Полтавській області (вул. Соборності, буд. 39, м. Полтава, Полтавська область, 36014, ідентифікаційний код 20001651) про визнання бездіяльності протиправною та стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Управління Служби безпеки України в Полтавській області (вул.Соборності, буд. 39, м. Полтава, Полтавська область, 36014, ідентифікаційний код 20001651) щодо виплати ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) середнього заробітку у сумі 79255,05 грн за весь час затримки сплати належних йому при звільненні сум по день фактичного розрахунку.

Стягнути з Управління Служби безпеки України в Полтавській області (вул. Соборності, буд. 39, м. Полтава, Полтавська область, 36014, ідентифікаційний код 20001651) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) середній заробіток у сумі 79255,05 грн (сімдесят дев`ять тисяч двісті п`ятдесят п`ять гривень п`ять копійок) за весь час затримки сплати належних йому при звільненні сум по день фактичного розрахунку.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги у порядку, встановленому статтею 297 з урахуванням положень підпункту 15.5 пункту 15 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 08 травня 2019 року.

Суддя Н.І. Слободянюк