Справа № 160/2243/19
Суддя: Кучма Костянтин Сергійович
Дата ухвалення: 2019-04-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 квітня 2019 року Справа № 160/2243/19
Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Кучма К.С., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, -
У березні 2019 року позивач звернулася до адміністративного суду з вищезазначеним позовом, в якому просить:
- визнати протиправними дії Головного управління ПФУ в Дніпропетровській області, які полягають у відмові перерахунку, здійсненні нарахування та виплаті їй щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 86% заробітної плати судді (суддівської винагороди) з 05.08.2018 року, та щодо проведення перерахунку щомісячного довічного грошового утримання за грудень 2018 року на підставі довідки №Б-с-1350 від 14.12.2018 року, з 01 січня 2018 року;
- зобов`язати відповідача призначити (визначити) їй щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці у розмірі 86% суддівської винагороди без обмеження його граничного розміру та зобов`язати відповідача виплатити різницю такого недоплаченого щомісячного грошового утримання, з урахуванням фактично проведених виплат її щомісячного довічного грошового утримання судді, з 05.08.2018 року;
- зобов`язати відповідача здійснити за грудень 2018 року перерахунок її щомісячного довічного грошового утримання у розмірі 86% суддівської винагороди, визначеної у довідці ТУ ДСА в Дніпропетровській області №Б-с-1350 від 14.12.2018 року без обмеження його граничного розміру та зобов`язати відповідача виплатити різницю такого недоплаченого щомісячного грошового утримання, з урахуванням фактично проведених виплат.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що з 07.06.2018 року їй було призначено щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці у розмірі 80% заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді (суддівської винагороди), виходячи з 20 повних років стажу на посаді судді, на підставі діючого на той час без обмеження максимального розміру щомісячного довічного грошового утримання судді. Позивач вважає, що розмір її щомісячного довічного грошового утримання з 05.08.2018 року повинен складати 86% заробітної плати (суддівської винагороди) працюючого на відповідній посаді судді без обмеження граничного, максимального розміру, тобто за 20 років на посаді судді - 80% та 3 роки стажу (досвіду) роботи (професійної діяльності) - 6%. Так, у лютому 2019 року вона звернулася із заявою до відповідача, в якій просила провести перерахунок з 05.08.2018 року раніше призначеного їй довічного грошового утримання судді у відставці та виплачувати утримання з 05.08.2018 року у розмірі 86% заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді без обмеження граничного, максимального розміру, але, відповідач відмовив у перерахунку раніше призначеного грошового утримання.
В позові позивач також зазначила, що вона звернулася до відповідача із заявою щодо перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, надавши довідки ТУ ДСА у Дніпропетровській області за січень-листопад про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 01.01.2018 року по 31.11.2018 року, виходячи із суддівської винагороди в розмірі 26 430 грн. та довідку №Б-с-1350 від 14.12.2018 року про суддівську винагороду за грудень у розмірі 39 645 грн., для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці за грудень 2018 року. Відповідач провів відповідний перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, на підставі зазначених довідок, у розмірі 80%. Проте, відповідачем здійснено перерахунок на підставі довідок з 01.08.2018 року по 31.12.2018 року, виходячи з розміру суддівської винагороди у розмірі 26 430 грн., а за грудень здійснено перерахунок на підставі довідки від 14.12.2018 року №Б-с-1350, тільки з наступного місяця, тобто з 01.01.2019 року з посиланням на положення п.4 розділу II Порядку подання документів для призначення (перерахунку) і виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці органами ПФУ від 25.01.2008 року № 3-1. Перерахунок за грудень 2018 року, відповідно до наданих довідок про її суддівську винагороду в подальшому проведено не було, що призвело до недоотримання нею грошового утримання. Позивач вважає дії відповідача такими, що порушують її права на належне грошове забезпечення, у зв`язку із чим вона звернулася до суду з даним позовом за захистом своїх прав та інтересів.
Ухвалою суду від 15.03.2019 року відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні, в порядку ст.263 КАС України.
До суду 08.04.2019 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що до структурного підрозділу пенсійного фонду надійшла заява позивача щодо перерахунку щомісячного довічного грошового утримання, та рішенням №145560 від 01.03.2019 року було відмовлено ОСОБА_1 в перерахунку довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 86% заробітної плати судді (суддівської винагороди), у зв`язку із відсутністю додаткових відомостей щодо роботи на посаді судді, а саме, згідно наданих документів стаж на посаді судді станом на 25.02.2019 року складав 20 років 0 місяців та 02 дні.
У січні 2019 року позивач звернулася із заявою та довідкою №Б-с-1350 від 14.12.2018 року для перерахунку їй щомісячного довічного грошового утримання, у зв`язку зі змінами у Законі України «Про ефективне управління майновими правами правовласників у сфері авторського права і (або) суміжних прав», та з 01.01.2019 року їй було проведено перерахунок довічного грошового утримання. Не погодившись із таким діями, позивач звернулася до відповідача із заявою щодо перерахунку їй пенсії, але проаналізувавши надані ОСОБА_1 документи та враховуючи діюче законодавство, рішенням комісії від 01.03.2019 року №145560 позивачу було відмовлено у перерахунку довічного грошового утримання. Головне управління ПФУ в Дніпропетровській області вважає, що під час прийняття рішень керувалося нормами чинного законодавства, тому просило на підставі вищевикладеного, відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.
Керуючись приписами ст.263 КАС України, суд ухвалив розглянути адміністративну справу без повідомлення учасників справи, у письмовому провадженні.
Дослідивши матеріали справи, враховуючи позицію позивача, викладену у позовній заяві, позицію відповідача, викладену у відзиві на позов, дослідивши письмові докази, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному та об`єктивному розгляді обставин справи, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Судом встановлено, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.7), Указом Президента України №342/97 від 18.04.1997 року «Про призначення суддів» була призначена суддею Синельниківського міського суду Дніпропетровської області, та відповідно до витягу із наказу №52 від 30.05.1997 року «З особового складу» Управління юстиції в Дніпропетровській області, зарахована в штат міських та районних судів області з 30.05.1997 року, за переведенням з Синельниківської районної державної адміністрації (а.с.16-18).
Наказом голови Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області №36-К від 02.06.2017 року «Про відрахування зі штату суду судді ОСОБА_1», на підставі рішення Вищої ради правосуддя від 30.05.2017 року №1317/0/15-17, позивач з 02.06.2017 року була відрахована зі штату, у зв`язку із поданням заяви про відставку (а.с.26) та набула статус судді у відставці, що підтверджується посвідченням НОМЕР_1 (а.с.19).
Згідно з розпорядженням №145560 від 18.08.2017 року, на підставі заяви позивача, з 07.06.2018 року ОСОБА_1 було призначено щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці у розмірі 80% заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді (суддівської винагороди), виходячи з 20 років 0 місяців 2 днів стажу на посаді судді (а.с.20).
25.02.2019 року позивач звернулася із заявою до структурного підрозділу Головного управління ПФУ в Дніпропетровській області, в якій просила провести перерахунок раніше призначеного довічного грошового утримання судді у відставці, та виплачувати їй щомісячне довічне грошове утримання у розмірі 86% заробітної плати (суддівської винагороди) працюючого на відповідній посаді судді без обмеження граничного, максимального розміру (а.с.8).
Рішенням №145560 від 01.03.2019 року управління застосування пенсійного законодавства відділу з питань призначення та перерахунків пенсій Головного управління ПФУ в Дніпропетровській області було відмовлено ОСОБА_1 в перерахунку щомісячного довічного грошового утримання (а.с.29) та листом від 01.03.2019 року за №72/03.27-12 «Про відмову в перерахунку щомісячного довічного грошового утримання» повідомлено, що згідно наданих позивачем документів стаж на посаді судді станом на 25.02.2019 року складає 20 років 0 місяців та 02 дні, тому їй відмовлено у перерахунку щомісячного довічного грошового утримання, у зв`язку із відсутністю додаткових відомостей щодо роботи саме на посаді судді (а.с.14-15).

Позивач 29.01.2019 року звернулася до відповідача із заявою щодо перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці (а.с.9-11), та подала довідку ТУ ДСА у Дніпропетровській області №Б-с-1349 від 14.12.2018 року за січень 2018 року про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 01.01.2018 року, виходячи із суддівської винагороди у розмірі 26 430 грн. та довідку №Б-с-1350 від 14.12.2018 року про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці за грудень 2018 року у розмірі 39 645 грн. для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці за грудень 2018 року (а.с.30-31).

Листом від 06.02.2019 року №48/03.27-12 «Про розгляд звернення» управління застосування пенсійного законодавства відділу з питань призначення та перерахунків пенсій №23 Головного управління ПФУ в Дніпропетровській області було повідомлено, що для проведення перерахунку позивачем було надано довідку про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, в якій зазначено, зокрема, розмір посадового окладу виходячи із прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Враховуючи положення п.4 розділу ІІ Порядку подання документів для призначення (перерахунку) і виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці органами Пенсійного фонду України, затвердженого постановою правління ПФУ від 25.01.2008 року №3-1, перерахунок щомісячного довічного грошового утримання проводиться з 1 числа місяця, наступного за місяцем, у якому змінилися розміри складових суддівської винагороди судді, який працює за відповідною посадою. Перерахунок проведено з 01.08.2018 року. Відповідно до довідки про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці від 14.12.2018 року №Б-с-1350 перерахунок проведено з 01.01.2019 року, відповідно до довідки про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці від 18.01.2019 року №Б-с-134 проведено перерахунок з 01.02.2019 року (а.с.12-13).

Аналізуючи правовідносини, які виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

05.08.2018 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон №1402-VIII), у зв`язку з прийняттям Закону України «Про вищий антикорупційний суд» від 12.07.2018 року №2509-VІІІ (далі - Закон №2509-VІІІ).

Законом від 12.07.2018 року №2509-VІІІ статтю 137 Закону №1402-VIII доповнено ч.2 та зазначено, що стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.

Згідно з розрахунком Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області щодо стажу судді ОСОБА_1, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, позивач: з 07.09.1992 року по 28.12.1995 року працювала завідуючою відділу з державно-правової та оборонної роботи Синельниківської райдержадміністрації; з 29.12.1995 року по 29.05.1997 року працювала завідуючою відділом з правоохоронними органами та оборонної роботи Синельниківської районної державної адміністрації; з 30.05.1997 року по 22.03.2004 року суддею Синельниківського міського суду; з 23.03.2004 року по 02.06.2017 року суддею Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області (а.с.28).

Отже, на підставі Закону №2509-VІІІ від 12.07.2018 року, який 05.08.2018 року набрав чинності, суддівський стаж на час виходу позивача у відставку, а саме, 02.06.2017 року, складав 23 роки 0 місяців 4 дні, з яких дійсно ОСОБА_1 20 років 0 місяців 2 дні має стаж роботи на посаді судді, та відповідно 3 роки 0 місяців 2 дні стажу (досвіду) роботи (професійної діяльності), який надає право для призначення на посаду судді.

Абзацом 2 п.25 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1402-VIII встановлено, що коли суддя іде у відставку після набрання чинності цим Законом, розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону України "Про судоустрій і статус суддів". За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону.

Таким чином, враховуючи, що суддівській стаж позивача на час виходу у відставку 02.06.2017 року складав 23 роки 0 місяців 4 дні, розмір її щомісячного довічного грошового утримання з 05.08.2018 року складає 86% заробітної плати (суддівської винагороди) працюючого на відповідній посаді судді без обмеження граничного, максимального розміру.

Також, суд звертає увагу, що відповідно до ст.137 Закону №1402-VIII (в редакції, яка діє з 05 серпня 2018 року) до стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.

Відповідно до абз.4 п.34 Розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1402-VIII за суддями, призначеними чи обраними на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігається визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).

Системний аналіз вказаної норми у її взаємозв`язку з абз.4 п.34 Розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1402-VIII, дає підстави для висновку, що у зв`язку з набранням чинності Законом №2509-VIII, яким внесено зміни до ст.137 Закону №1402-VIII, суддям додатково до стажу роботи на посаді судді, що дає право на відставку підлягає зарахуванню стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.

Зазначена норма пов`язує визначення законодавства, яке регулює питання обчислення стажу роботи на посаді судді, із часом призначення чи обрання суддею.

Водночас, ч.1 ст.7 Закону №2862-ХІІ, яка була чинною на час обрання позивача на посаду судді, визначалось, що суддею міг бути громадянин України, який мав стаж роботи в галузі права не менш як три роки.

З огляду на зазначене, право на зарахування стажу роботи в галузі права три роки мають судді, яких було призначено на посаду судді вперше згідно з вимогами, встановленими Законом №2862-XII на день їх обрання.

Наведене свідчить про наявність у позивача права на зарахування до стажу роботи на посаді судді, що дає право на відставку додатково трьох років роботи в галузі права.

Такий висновок наведено і у спільному листі від 05.11.2018 року голови Вищої ради правосуддя І.Бенедисюка, в.о. голови Верховного Суду Б.Львова, голови Вищої кваліфікаційної комісії суддів України С.Козьякова, в.о. голови Ради суддів України А.Жука, голови Державної судової адміністрації України З.Холоднюка, ректора Національної школи суддів України М.Оніщука «Про зарахування (перерахунок) стажу роботи на посаді судді», адресованого апеляційним та місцевим судам (а.с.35-41).

Аналогічна правова позиція викладена в рішенні Верховного Суду від 20.12.2018 року у справі №9901/812/18 (а.с.21-25).

Згідно із пунктом 54 Рекомендації CM/Rес (2010)12) від 17 листопада 2010 року Комітету Міністрів Ради Європи, державам-членам щодо суддів: незалежність, ефективність та обов`язки - "оплата праці суддів повинна відповідати їх професії та виконуваним обов`язкам, а також бути достатньою, щоб захистити їх від дії стимулів, через які можна впливати на їхні рішення. Мають існувати гарантії збереження належної оплати праці на випадок хвороби, відпустки по догляду за дитиною, а також гарантії виплат у зв`язку з виходом на пенсію, які мають відповідати попередньому рівню оплати їх праці".

Виходячи з наведеного, конституційний статус судді зумовлює обов`язок держави гарантувати достатнє матеріальне забезпечення судді як під час здійснення ним своїх повноважень (суддівська винагорода), так і в майбутньому, у зв`язку із досягненням пенсійного віку чи внаслідок припинення повноважень і набуття статусу судді у відставці - щомісячне довічне грошове утримання. Статус судді та його елементи, зокрема, матеріальне забезпечення судді після припинення його повноважень, є не особистим привілеєм, а виступає засобом забезпечення незалежності працюючих суддів і надається для гарантування верховенства права та в інтересах осіб, які звертаються до суду та очікують неупередженого правосуддя.

Частиною 1 ст.126 Конституції України визначено, що незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією і законами України.

Як зазначив Конституційний Суд України у своєму рішенні від 11 жовтня 2005 року №8-рп/2005 право судді, який перебуває у відставці, на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією незалежності працюючих суддів. Щомісячне довічне грошове утримання - це особлива форма соціального забезпечення суддів, зміст якої полягає у гарантованій державою щомісячній звільненій від сплати податків грошовій виплаті, що слугує забезпеченню їх належного матеріального утримання, в тому числі після звільнення від виконання обов`язків судді. Надання судді матеріального захисту є гарантією забезпечення його незалежності. Разом з тим, будь-яке зниження рівня гарантій незалежності суддів суперечить конституційній вимозі неухильного забезпечення незалежного правосуддя.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає за можливе зобов`язати відповідача визначити позивачу щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці у розмірі 86% суддівської винагороди, без обмеження його граничного розміру, та зобов`язати відповідача виплатити різницю такого недоплаченого щомісячного грошового утримання, з урахуванням фактично проведених виплат, починаючи з 05.08.2018 року.

Суд також звертає увагу, щодо посилання відповідачем у відзиві на позов на п.25 Розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1402-VIII, яким визначено, що право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначений на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом, та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу, суд зазначає, що звернувшись до суду з даним позовом, позивач не оскаржує суму призначеного розміру щомісячного довічного грошового утримання, предметом спору є саме розрахований відповідачем стаж роботи на посаді судді ОСОБА_1, а саме - 23 роки 0 місяців 4 дні, на підставі якого позивачу має бути визначено щомісячне довічне грошове утримання у розмірі 86% від суддівської винагороди.

Разом з тим, згідно із довідкою ТУ ДСА в Дніпропетровській області про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці №Б-с-1349 від 14.12.2018 року, розмір суддівської винагороди судді Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області станом на 01.01.2018 року, який враховується при перерахунку щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці складає 26 430 грн., у тому числі: посадовий оклад - 17 620 грн.; доплата за вислугу років - 8 810 грн. (а.с.30).

Згідно із довідкою ТУ ДСА в Дніпропетровській області про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці №Б-с-1350 від 14.12.2018 року, розмір суддівської винагороди судді Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області станом на 04.12.2018 року, який враховується при перерахунку щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці складає 39 645 грн., у тому числі: посадовий оклад - 26 430 грн.; доплата за вислугу років - 13 215 грн. (а.с.31).

Матеріалами пенсійної справи підтверджується, що не заперечується відповідачем, що Головним управлінням ПФУ в Дніпропетровській області на даний час проведено відповідний перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, на підставі зазначених довідок у розмірі 80%, та здійснено перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці лише з 01.08.2018 року по 31.12.2018 року, виходячи з розміру суддівської винагороди в розмірі 26 430 грн., а за грудень 2018 року здійснено перерахунок на підставі довідки від 14.12.2018 року №Б-с-1350 тільки з 01.01.2019 року (а.с.43).

Суд зауважує, що в довідці ТУ ДСА в Дніпропетровській області від 14.12.2018 року за №Б-с-1350 від 14.12.2018 року чітко зазначена дата виникнення права позивача на перерахунок довічного грошового утримання судді у відставці, а саме, з 04.12.2018 року, означену довідку відповідач прийняв до виконання, проте, перерахунок здійснив лише з 01.01.2019 року.

Так, відповідно до п. 6) Прикінцевих та перехідних положень Закону №2415-VІІІ, в абз.2 п.3 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» (Відомості Верховної Ради України, 2017 р. №2, ст.25) слово та цифри «1600 гривень» замінити словами та цифрами «прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року, починаючи з 1 січня 2017 року».

Згідно з положеннями Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік», прожитковий мінімум на одну особу з розрахунку на місяць станом на 01.01.2018 року складав 1 762 грн.

Частиною 3 ст.141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», в редакції від 07.07.2010 року (в редакції викладеній Конституційним Судом України в рішенні №4-рп2016 від 08.06.2016 року) зазначено, що у разі зміни грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.

Частиною 1 ст.58 Конституції України встановлено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Згідно з ч.4 ст.142 Закону №1402-VIII, у разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.

Таким чином, жодною з вказаних норм не передбачено, що перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, проводиться в інший термін, відмінний від проведення перерахунку працюючому на відповідній посаді судді.

Державною судовою адміністрацією України головам апеляційних, апеляційних спеціалізованих, місцевих спеціалізованих судів, начальникам територіальних управлінь Державної судової адміністрації України було розіслано листа від 24.07.2018 року за №11-13636/18, про необхідність внесення змін до штатних розписів установ, для проведення перерахунку суддівської винагороди з 01.01.2018 року, а також підготовки довідок про суддівську винагороду з 01.01.2018 року, для обчислення щомісячного грошового утримання суддям у відставці.

Працюючим суддям, на підставі наведених норм, було здійснено перерахунок грошового утримання саме з 01.01.2018 року.

Відповідно до п.4 розділу II Порядку подання документів для призначення (перерахунку) і виплати щомісячного довічного грошового утримання, суддям у відставці органами Пенсійного фонду України, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.01.2008 р. №3-1, перерахунок щомісячного довічного грошового утримання проводиться з 1 числа місяця, наступного за місяцем, у якому змінилися розміри складових суддівської винагороди судді, який працює за відповідною посадою.

Законом України "Про ефективне управління майновими правами правовласників у сфері авторського права і (або) суміжних прав" від 15.05.2018 р. №2415-VIII, який набрав чинності 22.07.2018 року, внесено зміни до законів України в частині застосування для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат у розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року, починаючи з 1 січня 2017 року.

За приписами статті 130 Конституції України, держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів з урахуванням пропозицій Вищої ради правосуддя.

Частина 1 ст.135 Закону №1402-VIII містить імперативне обмеження, згідно з яким суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

Аналіз наведених законодавчих положень дає підстави для висновку про те, що розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці нерозривно пов`язаний із розміром суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. Єдиною підставою для перерахунку раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання є зміна розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді.

Враховуючи, що розмір суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді перераховується з дати зміни розміру винагороди, то відповідно і розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці перераховується з відповідної дати.

Частиною 3 статті 22 Конституції України визначено, що при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Таким чином, суд вважає дії відповідача щодо проведення перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці лише з 01.08.2018 року по 31.12.2018 року, виходячи з розміру суддівської винагороди у розмірі 26 430 грн. та за грудень тільки з наступного місяця, тобто з 01.01.2019 протиправними, а саме, щодо відмови у перерахунку довічного грошового утримання, оскільки Закон №2415-VIII набрав чинності з 22.07.2018 року.

Відповідно до ч.1 ст.64 Конституції України, конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Згідно із ст.129 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», суддівська винагорода регулюється цим Законом, Законом України «Про Конституційний суд» та не може визначитися іншими нормативно-правовими актами.

Рішенням Конституційного Суду України від 03.06.2013 року №3-рп/2013 визнано неконституційними: частину третю, перше, друге, третє речення частини п`ятої ст.138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №2453-VІ від 07.07.2010 року у редакції Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 08.07.2011 року №3668-VІ; статтю 2 Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 08.07.2011 року №3668-VІ в частині поширення її дії на Закон України «Про судоустрій і статус суддів» №2453-VІ від 07.07.2010 року; абзац другий пункту 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 08.07.2011 р. №3668-VІ, зі змісту якого вбачається, що виплата суддям пенсії (щомісячного грошового утримання) здійснюється без індексації, без застосування положень частин другої, третьої ст.42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 р. №1058-ІV та без проведення інших перерахунків, передбачених законодавством.

Положення Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №2453-VІ від 07.07.2010 року, в редакції Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 08.07.2011 року №3668-VІ, визнані неконституційними та втратили силу з дня ухвалення Конституційним Судом вказаного рішення.

Законом України «Про судоустрій і статус суддів» №2453-VІ від 07.07.2010 року встановлена гарантія матеріального забезпечення суддів у відставці, яка не може бути знівельована у зв`язку з тим, що органи влади України не встановили порядку, за яким зазначена гарантія повинна бути дотримана.

Рішення Конституційного Суду України має преюдиціальне значення при розгляді судами загальної юрисдикції позовів у зв`язку з правовідносинами, що виникли внаслідок дії положень законів України, визнаних неконституційними.

Таким чином, з 03.06.2013 року підтверджено право суддям у відставці на перерахунок щомісячного довічного грошового утримання у разі збільшення матеріального забезпечення працюючих суддів.

Крім того, статус суддів в Україні визначається одним Законом без встановлення пільг для суддів різних юрисдикцій.

Згідно із ст.8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Відповідно до ст.9 Конституції України, чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Частиною 3 ст.7 КАС України визначено, що у разі невідповідності правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, або положення відповідного міжнародного договору України.

Відповідно до ст.1 Протоколу №1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право на повагу своєї власності. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

З огляду на положення, які зазначені Європейським судом з прав людини по справі «Кечко проти України» від 8 листопада 2005 року (набрало законної сили 08 лютого 2006 року) поняття «власності», яке міститься в першій частині статті 1 Протоколу №1, має автономне значення, яке не обмежене власністю на фізичні речі і не залежить від формальної класифікації в національному законодавстві: деякі інші права та інтереси, наприклад борги, що становлять майно, можуть також розглядатись як «майнові права» і, таким чином, як «власність» в цілях вказаного положення. Питання, що потребує визначення, полягає в тому, чи мав відповідно до обставин справи, взятих в цілому, заявник право на матеріальний інтерес, захищений статтею 1 Протоколу №1.

Отже, суд вважає, що відповідач відмовляючи у перерахунку призначеного довічного грошового утримання судді у відставці з 01.01.2018 року, порушив право власності позивача на щомісячні грошові виплати, в розумінні положення ст.1 Протоколу №1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а саме соціальну гарантію незалежності судді, звузивши зміст та обсяг прав, та не врахував вимоги ст.ст.8, 9, 19, 22, 46, 58, 64, 126 Конституції України, Рішення Конституційного Суду України від 03.06.2013 року №3-рп/2013.

Європейська соціальна хартія (переглянута) від 03 травня 1996 року, ратифікована Законом України від 14 вересня 2006 року №137-V, яка набрала чинності з 01 лютого 2007 року (далі - Хартія), визначає, що кожна особа похилого віку має право на соціальний захист (пункт 23 частини І). Ратифікувавши Хартію, Україна взяла на себе міжнародне зобов`язання запроваджувати усіма відповідними засобами досягнення умов, за яких можуть ефективно здійснюватися права та принципи, що закріплені у частині І Хартії.

Отже, право особи на отримання пенсії як складова частина права на соціальний захист є її конституційним правом, яке гарантується міжнародними зобов`язаннями України.

Пункт 1.1 Європейської Хартії про Закон України «Про статус суддів» від 10 липня 1998 року передбачає, що метою закону про статус суддів є забезпечення компетентності, незалежності та неупередженості, на які законно розраховує кожна людина при зверненні до суду і до кожного судді за захистом своїх прав. Сучасна Хартія складається з положень, які найкращім чином гарантують досягнення таких цілей, її положення направлені на підвищення рівню гарантій в різних європейських державах. В національні закони не можуть вноситися зміни, направлені на зниження рівню гарантій, вже досягнутих у відповідних державах.

Пункт 1.4. Хартії визначає, що закон надає кожному судді, який вважає, що його право за законом або в більш широкому порозумінні його незалежності чи незалежності юридичного процесу так чи інакше знаходяться під загрозою або не приймаються до уваги, можливість звернутися до такого незалежного органу, який володіє ефективними можливостями правового впливу або який може зарадити таку можливість.

Пункт 6.3 Хартії вказує, що Закон забезпечує гарантії для суддів, діючих в професіональній якості, від соціальних ризиків, пов`язаних з хворобою, вагітністю та пологами, інвалідністю, старістю та смертю.

Пункт 6.4 Хартії зазначає, що Закон передбачає, що судді, які досягли встановленого законом віку для виходу у відставку з суддівської посади і які виконували суддівські повноваження протягом зазначеного терміну, повинні отримати пенсію по виходу у відставку, рівень якої повинен бути як найближче до рівня їх останньої заробітної плати в якості судді.

Таким чином, відповідач відмовляючи позивачу у перерахуванні призначеного довічного грошового утримання з 01.01.2018 року знизив рівень грошового утримання від заробітної плати в якості судді, чим порушив пункт 6.4 Хартії, про що також зазначено в Рекомендаціях Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо суддів: незалежність, ефективність, та обов`язки від 17 листопада 2010 р. № (2010)12.

Суд звертає увагу, що відповідач сам зазначив на відповідність призначення (перерахунок) і виплату щомісячного довічного грошового утримання відповідно до п.4 розділу другого Порядку подання документів для призначення (перерахунку) і виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці органами Пенсійного фонду України, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.01.2008 року №3-1, який передбачає, що перерахунок щомісячного довічного грошового утримання проводиться з 1 числа місяця, наступного за місяцем, у якому змінилися розміри складових суддівської винагороди судді, який працює за відповідною посадою. Ця постанова є діючою і на даний час.

У рішенні у справі «Суханов та Ільченко проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що зменшення розміру або припинення виплати належним чином встановленої соціальної допомоги може становити втручання у право власності.

Отже, суд вважає, що відповідач безпідставно не провів перерахунок довічного грошового утримування судді починаючи з 01.08.2018 року, посилаючись на Закон України «Про ефективне управління майновими правами правовласників у сфері авторського права і (або) суміжних прав» від 15.05.2018 року, оскільки вищезазначений Закон не регулює зазначені правовідносини, тому суд визнає протиправними дії відповідача про відмову в перерахунку розміру позивачу щомісячного грошового утримання за січень-липень та грудень 2018 року.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, з метою захисту порушеного права позивача, суд вважає за необхідне зобов`язати відповідача здійснити перерахунок щомісячного довічного грошового утримання ОСОБА_1 у розмірі 86% суддівської винагороди, визначеної у довідці ТУ ДСА в Дніпропетровській області №Б-с-1349 від 14.12.2018 року за січень-липень 2018 року та на підставі довідки №Б-с-1349 від 14.12.2018 року за грудень 2018 року, без обмеження його граничного розміру, та зобов`язати відповідача виплатити різницю такого недоплаченого щомісячного грошового утримання, з урахуванням фактично проведених виплат.

Частиною 1 статті 9 КАС України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно із ч.ч.1, 2 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч.3 ст.90 КАС України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що даний позов підлягає задоволенню, з викладених вище підстав.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат між сторонами, суд виходить з наступного.

Згідно із ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як видно з матеріалів справи, позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання позову до суду у розмірі 1 536,80 грн., що документально підтверджується оригіналом квитанції №0.0..1 від 11.03.2019 року, наявною в матеріалах справи (а.с.3).

Отже, судовий збір у сумі 1 536,80 грн. підлягає поверненню позивачу.

На підставі викладеного, та керуючись ст.ст.8, 9, 72, 77, 132, 134, 139, 205, 241-246, 250, 263 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, які полягають у відмові перерахунку, здійсненні нарахування та виплаті ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 86% заробітної плати судді (суддівської винагороди) з 05.08.2018 року, та щодо проведення перерахунку щомісячного довічного грошового утримання за грудень 2018 року, на підставі довідки №Б-с-1350 від 14.12.2018 року, з 01 січня 2018 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області визначити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці у розмірі 86% суддівської винагороди без обмеження його граничного розміру та зобов`язати виплатити різницю такого недоплаченого щомісячного грошового утримання, з урахуванням фактично проведених виплат її щомісячного довічного грошового утримання судді, з 05.08.2018 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити за грудень 2018 року перерахунок ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання в розмірі 86% суддівської винагороди, визначеної у довідці Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області №Б-с-1350 від 14.12.2018 року без обмеження його граничного розміру та зобов`язати виплатити різницю такого недоплаченого щомісячного грошового утримання, з урахуванням фактично проведених виплат.

Присудити за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 судові витрати по справі у розмірі 1 536,80 грн. (одна тисяча п`ятсот тридцять шiсть гривень 80 копiйок).

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 КАС України та може бути оскаржено в строки, передбачені статтею 295 КАС України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційної-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень КАС України.

Суддя К.С. Кучма