Справа № 560/930/19
Суддя: Козачок І.С.
Дата ухвалення: 2019-05-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 560/930/19
РІШЕННЯ

іменем України

13 травня 2019 рокум. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Козачок І.С.

розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання повторно розглянути заяву про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що вона звернулась до Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області із вказаною заявою, додавши необхідні для її розгляду документи, однак, листом від 07.02.2019 року №Б-908/0-886/0/95-19 позивача повідомлено про відмову в задоволенні заяви.

Відмова мотивована тим, що земельна ділянка, зазначена ОСОБА_1 на графічних матеріалах, відноситься до земель резервного фонду, який перебуває у державній або комунальній власності і призначається для подальшого перерозподілу та використання за цільовим призначенням, переважно громадянам, зайнятим у соціальній сфері на селі, а також іншим особам, яких приймають у члени сільськогосподарських підприємств або які переселяються у сільську місцевість для постійного проживання.

Зазначається про те, що оскільки розподіл землі здійснюється сільською, селищною, міською радою, на території якої такі землі розташовані, відповідач не має правових підстав для надання відповідного дозволу.

Позивач не погоджується з відповіддю та покликається на те, що у листі відповідача не наведена будь-яка з підстав для відмови у наданні дозволу, передбачена статтею 118 Земельного кодексу України, зокрема: невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Крім того зазначає, що відповідь Головного управління не відповідає змісту та формі рішень, які вчиняються у формі наказів про відмову у наданні дозволу на виготовлення документації із землеустрою. Також позивач посилається на те, що у відповіді не зазначається, що позивачем до її заяви не був доданий будь-який з документів, подання якого є обов`язковим відповідно до вимог закону, або що подані нею документи не відповідають вимогам закону.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням та діями суб`єкта владних повноважень, позивач звернулась до суду.

Провадження у справі відкрите за правилами спрощеного позовного провадження.

18 квітня 2019 року надійшов відзив Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області, де вказується на те, що земельна ділянка, щодо якої звернулась ОСОБА_1 , частково накладається на земельну ділянку відповідно до Державного акту на право колективної власності на землю серії НОМЕР_1 , зареєстрованого 10.06.1995 року за № 18 та частково накладається на земельний масив, призначений для сінокосіння.

Покликається на те, що земельна ділянка, зазначена позивачем на графічному матеріалі, частково перебуває як у державній, так і комунальній власності.

Оскільки організація розподілу земель, що залишаються у колективній власності, на даний час здійснюється місцевими радами, на території яких такі землі розташовані, а відповідач повноваженнями щодо розпорядження землями колективної власності не наділений, листом від 07.02.2019 року №Б-908/0-886/0/95-19 було повідомлено ОСОБА_1 про неможливість задоволення заяви. Вважає, що відмова вчинена у належній формі листа, оскільки наказ, на думку відповідача, у даному випадку не повинен був прийматись. Просить у задоволені позову відмовити.

Дослідивши обставини у справі, перевіривши їх доказами, суд виходить з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 у 2019 році звернулась до Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області ( далі також Головне управління) з заявою про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності.

До заяви був доданий графічний матеріал, на якому зазначене місце розташування бажаної земельної ділянки, копія паспорта та довідки про присвоєння ідентифікаційного коду.

Листом Головного управління від 07.02.2019 року №Б-908/0-886/0/95-19 позивачу повідомлено про відмову в задоволенні заяви у зв`язку із тим, що вказана земельна ділянка відноситься до земель резервного фонду, яка перебуває у державній або комунальній власності і призначається для подальшого перерозподілу та використання за цільовим призначенням переважно громадянам, зайнятим у соціальній сфері на селі, а також іншим особам, яких приймають у члени сільськогосподарських підприємств або які переселяються у сільську місцевість для постійного проживання. Зазначено, що розподіл вказаної у заяві землі здійснюється сільською, селищною, міською радою, на території якої такі землі розташовані, а тому відповідач не може надати дозвіл на розробку проекту землеустрою.

На обґрунтування обставин, викладених у відзиві, відповідачем надано відповідь відділу у Деражнянському районі Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області від 11.04.2019 року № 573/407-19-0.62 відповідно до якої форма власності земельної ділянки - державна, категорія - землі сільськогосподарського призначення, угіддя - рілля та сінокіс, частково - державний акт на право колективної власності на землю серії НОМЕР_1 зареєстрований 10.06.1995 р. під №18, часткова наявність сінокосу на земельній ділянці. У зв`язку з відсутністю технічної документації по інвентаризації земель колективної власності відділом не може бути надана точна площа частини земель колективної власності.

Таким чином, земельна ділянка, стосовно якої позивач звернулась до Головного управління, частково перебуває у державній та частково у колективній власності.

У справі, що розглядається, предметом спору є відмова відповідача, вчинена у формі листа-відповіді за заявою позивача про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність.

Відповідно до ст. 116 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться зокрема у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами визначений статтею 118 Земельного кодексу України.

Відповідно до частини 6 статті 118 Земельного кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства).

У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. Забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Згідно з частиною 7 статті 122 Земельного кодексу України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Суд критично оцінює посилання відповідача у відзиві на те, що бажана позивачем земельна ділянка частково перебуває як у державній, так і у колективній власності, крім того частково знаходиться під сінокосом, оскільки вказані обставини не були відображені у рішенні Головного управління.

Суд звертає увагу на те, що в оскаржуваному рішенні відповідача, вчиненому у формі листа-відповіді, взагалі не конкретизується, що спірна земельна ділянка належить до земель колективної власності будь-якого колективного підприємства, не зазначається і про відповідний акт на право колективної власності на землю.

Наведена у листі інформація стосується лише чинного порядку законодавчого регулювання питання розподілу земель, що залишились у колективній власності, однак не зазначається і жодним чином не обґрунтовується те, що земельна ділянка перебуває у колективній власності.

Відповідно до ч. 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

У цьому випадку, запит Головного управління стосовно отримання інформації по земельній ділянці, з приводу якої звернулась позивач, був зроблений вже після прийняття оскарженого рішення та після відкриття провадження у цій справі.

Таким чином, надані відповідачем докази щодо перебування земельної ділянки частково у колективній власності та під сінокосом, не були покладені в основу відповіді, що оскаржується, і не були одержані відповідачем до прийняття такого рішення, а відтак відповідач не може посилатись на них в обґрунтування правомірності рішення, оскільки не довів, що ним було вжито всіх можливих заходів для отримання доказів до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Зважаючи на це, суд відхиляє доводи відповідача в цій частині.

Суд звертає увагу на те, що перелік підстав для відмови у наданні особі дозволу на розробку проекту землеустрою чітко визначений ч. 7 ст. 118 ЗК України, а тому відмова у вирішенні заяви на будь-яких інших підставах, які не передбачені даною нормою, суперечить вимогам закону. Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 27 лютого 2018 року в справі № 545/808/17.

Як вбачається зі змісту статті 118 Земельного кодексу України, проект землеустрою розробляється на підставі дозволу органу, до компетенції якого входить питання про передачу земельних ділянок громадянам.

Отже, враховуючи те, що земельна ділянка, бажана позивачем, частково перебувала у державній власності, а стосовно цієї категорії земель відповідач мав повноваження розпоряджання, він повинен був вирішити заяву позивача відповідно до вимог статті 118 Земельного кодексу України, а не шляхом відписки без зазначення конкретної підстави для відмови.

Одночасно, стаття 118 ЗК України не містить такої підстави для відмови в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою, як перебування земельної ділянки у резервному фонді земель.

Так само посилання відповідача на те, що землі резервного фонду призначаються для подальшого перерозподілу та використання за цільовим призначенням переважно громадянам, зайнятим у соціальній сфері на селі, а також іншим особам, яких приймають у члени сільськогосподарських підприємств або які переселяються у сільську місцевість для постійного проживання, теж є неналежною підставою для прийняття рішення про відмову, оскільки не зрозуміло, яким чином ця обставина стосується позивача та її заяви.

Отже, оскільки отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки ще не гарантує подальшого позитивного рішення про надання її у власність, відповідач фактично безпідставно відмовив позивачу на початковій стадії процедури відведення, порушивши гарантоване законом право звернутись до уповноваженого органу для надання можливості набути землю у власність. Аналогічна правова позиція висловлена у постановах Верховного Суду від 27 лютого 2018 року по справі №545/808/17, від 08 травня 2018 року по справі №815/3799/17.

В процесі судового розгляду відповідач також не довів правомірність застосованої ним форми прийняття рішення за заявою позивача.

Правовий статус Головного управління Держгеокадастру в Хмельницькій області визначений Положенням про Головне управління Держгеокадастру в області, затвердженим наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 29.09.2016 №333 (далі - Положення № 333).

За змістом пункту 8 Положення №333 Головне управління у межах своїх повноважень видає накази організаційно-розпорядчого характеру. Згідно з пунктом 10 Положенням № 333 начальник Головного управління підписує накази Головного управління.

Відтак, рішення про надання дозволу або про відмову у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, стосовно якої у органу влади є повноваження розпорядження, повинно оформлятись розпорядчим індивідуальним правовим актом - наказом Головного управління Держгеокадастру в Хмельницькій області, а не листами з інформацією.

Зважаючи на це, суд вважає, що відповідач діяв не у спосіб, передбачений вимогами закону, оскільки Головне управління не довело правомірності змісту прийнятого рішення а також належності форми, у якій таке рішення було прийняте.

Тому суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити шляхом визнання протиправним невирішення по суті заяви про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення у власність та зобов`язання Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області повторно розглянути та вирішити заяву позивача в межах повноважень, у формі та у спосіб, встановлений вимогами законодавства України з урахуванням висновків суду.

Аналогічна правова позиція стосовно способу захисту порушеного права висловлена Верховним Судом України у постанові від 11 квітня 2018 року по справі №806/2208/17 та постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 19.02.2019 року по справі №815/905/17.

Відповідно до ч. 4 ст. 245 КАС України у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Пункт 1 ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачає, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

У Рішенні від 20.10.2011 у справі "Rysovskyy v. Ukraine" Європейський суд з прав людини зазначив, що принцип "належного урядування" передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб ("Beyeler v. Italy", "Oneryildiz v. Turkey", "Megadat.com S.r.l. v. Moldova", "Moskal v. Poland"). На державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок ("Lelas v. Croatia" і "Toscuta and Others v. Romania") і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (Oneryildiz v. Turkey", та "Beyeler v. Italy").

Суд звертає увагу на те, що при повторному розгляді заяви позивача відповідач не може прийняти рішення, яке по суті повторює рішення, що визнане судом протиправним, і повинен вирішити заяву позивача з урахуванням правової оцінки, наданої судом обставинам у цій справі.

З огляду на викладене, у процесі судового розгляду відповідач не довів правомірності прийнятого ним рішення, викладеного у формі листа від 07.02.2019 року №Б-908/0-886/0/95-19, а тому позов слід задоволити.

Згідно з квитанцію від 27 березня 2019 року № 0.0..1 позивачем сплачено 768,40 грн. судового збору за подання позовної заяви. На підставі статті 139 КАС України суд вважає необхідним стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача судовий збір, сплачений нею при зверненні до суду.

Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним невирішення по суті Головним управлінням Держгеокадастру у Хмельницькій області заяви ОСОБА_1 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення з метою подальшої передачі у власність для ведення особистого селянського господарства.

Зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Хмельницькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки площею 2,00 га. для ведення особистого селянського господарства та вирішити її в межах повноважень, у формі та у спосіб, встановлений вимогами законодавства України з урахуванням висновків суду.

Стягнути на користь ОСОБА_1 судові витрати на сплату судового збору в сумі 768,40 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Позивач:ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_2 )
Відповідач:Головне управління Держгеокадастру у Хмельницькій області (вул. Інститутська, 4/1,Хмельницький,Хмельницька область,29000 , код ЄДРПОУ - 39767479)

Головуючий суддя І.С. Козачок