Справа № 320/680/19
Суддя: Горобцова Я.В.
Дата ухвалення: 2019-04-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
24 квітня 2019 року № 320/680/19
Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Горобцової Я.В., за участю секретаря судового засідання Іскоростенської Л.Р.

Позивача ОСОБА_1 .

Представника відповідача Лаврука В.В.

розглянувши у місті Києві у відкритому судовому засідання за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу,

о б с т а в и н и с п р а в и:

До Київського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі позивача або ОСОБА_1 ) до Військової частини НОМЕР_1 (далі відповідач або ВЧ НОМЕР_2 ), в якому позивач, з наступними уточненнями, просить суд визнати незаконним та скасувати наказ командира війської частини НОМЕР_1 від 08.01.2019 №7 про виключення лейтенанта ОСОБА_1 зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення у зв`язку з тим, що позивач станом на дату виникнення спірних правовідносин не набув права на звільнення з військової служби, з рапортом про звільнення з військової служби не звертався і з ним не було проведено усіх необхідних розрахунків; поновити ОСОБА_1 в списках особового складу військової частини НОМЕР_1 з виплатою середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що рішення про демобілізацію не оголошено, а відтак ОСОБА_1 не набув права на звільнення з військової служби як військовослужбовець офіцерського складу за призовом, а тому підстави для звільнення зі служби під час дії особливого періоду відсутні. Крім того, на день виключення позивача зі списків особового складу ВЧ НОМЕР_1 з ним не було проведено повного розрахунку, що, на думку позивача, свідчить про передчасне його звільнення.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 18 лютого 2019 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

11.03.2019 через службу діловодства суду надійшов відзив від Військової частини НОМЕР_1 в якому відповідач просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 у повному обсязі. Відзив обґрунтовано тим, що відповідно до п. «а» ч.3 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом осіб офіцерського складу, звільняються зі служби, в тому числі, у зв`язку із закінченням встановлених строків військової служби. Відповідач вказує на те, що на підставі отриманого наказу командира повітряного командування «Центр» - заступника Командира Повітряних Сил Збройних Сил України наказом від 14.12.2018 №142 та особистого рапорту позивача про здачу посади його було виключено зі списків військової частини НОМЕР_1 . Також відповідач у відзиві зазначає про те, що не проведення повного розрахунку із позивачем, не виплата компенсації за не отримане речове майно, не виплата в повному обсязі грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки за 2017 та 2018 роки та невиплата винагороди за безпосередню участь в заходах із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях саме по собі не може бути підставою для скасування оскаржуваного наказу, оскільки така бездіяльність має бути предметом окремих позовних вимог.

В судовому засіданні 24.04.2019 позивач позовні вимог підтримав у повному обсязі та просив суд задовольнити позов.

В судовому засіданні 24.04.2019 представник відповідача заперечив проти задоволення позовних вимог та просив суд відмовити у позові.

У судовому засіданні 24.04.2019 на підставі ч.3 ст. 243 КАС України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

в с т а н о в и в:
Наказом Міністра оборони України (по особовому складу) №402 від 15.06.2017 відповідно до частини п`ятої статті 11 та частини сьомої статті 23 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» нижчепойменованих офіцерів запасу, які перебувають на військовому обліку у військових комісаріатах оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » Сухопутних військ Збройних Сил України призвано на військову службу за призовом осіб офіцерського складу до Збройних Сил України строком на 18 (вісімнадцять) місяців та призначено слухачами, зокрема, молодшого лейтенанта запасу ОСОБА_1 5 курсів перепідготовки та підвищення кваліфікації військового інституту телекомунікацій та інформатизації.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №192 від 14.09.2018 вважати таким, що вибули у відрядження у розпорядження командувача Об`єднаних сил для безпосередньої участі в здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, до н.п. Українськ, з метою здійснення переміщення в район виконання завдань з 17 вересня 2018 року лейтенанта ОСОБА_1 , начальника передавального радіоцентру інформаційно-телекомунікаційного вузла. Підстава: наказ Генерального штабу Збройних Сил України від 05 вересня 2018 року №63/дск, розпорядження заступника командувача Повітряних Сил Збройних Сил України №4564/пс від 07 вересня 2018 року, наказ командира військової частини НОМЕР_1 №49/дск від 14 вересня 2018 року (а.с.34).

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №263 від 18.12.2017 лейтенанта ОСОБА_1 , призначеного наказом командувача Повітряних Сил Збройних Сил України (по особовому складу) від 04 грудня 2017 року №499 на посаду начальника передавального радіоцентру інформаційно-телекомунікаційного вузла, який прибув із військової частини НОМЕР_3 , місто Вінниця, допущено до тимчасового виконання вакантної посади начальника відділення телекомунікаційних систем передавального радіоцентру інформаційно-телекомунікаційного вузла, вважати, що з 18 грудня 2017 року справи та посаду прийняв і приступив до виконання обов`язків за посадою. Підстава: витяг з наказу командувача Повітряних Сил Збройних Сил України (по особовому складу) від 04 грудня 2017 року №499, припис командира військової частини НОМЕР_3 (місто Вінниця) від 15.12.2017 №136, грошовий атестат серія ЗУ №145654, атестат на речове майно №44, книжка №10, серія М-89, атестат на зброю №29, рапорт лейтенанта ОСОБА_1 від 18.12.2017 (вх. №6427 від 18.12.2017) (а.с.33).

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №264 від 20.12.2018 на підставі телеграфного розпорядження начальника головного управління персоналу заступника начальника Генерального штабу Збройних Сил України від 29.11.2018 №321/7326, розпорядження тимчасово виконуючого обов`язки начальника відділу персоналу заступника начальника штабу військової частини НОМЕР_4 підполковника

ОСОБА_2 від 30.11.2018 №175/2/1019 нижчепойменованих військовослужбовців військової частини, зокрема лейтенанта ОСОБА_1 , начальника передавального радіоцентру інформаційно-телекомунікаційного вузла, згідно Закону України від 26 листопада 2018 року №2630-VІІ «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», який набрав чинності 28 листопада 2018 року, передбачено застосування норм законодавства України, які вступають в силу з початком дії воєнного стану, відповідно абзацу другого пункту 252 «Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого указом Президента України від 10 грудня 2008 року №1153/2008 (зі змінами), встановлено, що військовослужбовці Збройних Сил України звільненню не підлягають та продовжують проходити військову службу понад встановлені строки на період введення воєнного стану (а.с.32).

Наказом командира повітряного командування «Центр» - заступника командувача повітряних сил Збройних Сил України (по особовому складу) №142 від 14 грудня 2018 року враховуючи вимоги Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», Указу Президента України від 26 листопада 2018 року №393/2018 «Про введення воєнного стану в Україні» та відповідно до частини третьої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» нижчепойменованих осіб офіцерського складу військової частини НОМЕР_1 звільнено з військової служби у запас за підпунктом «а» (у зв`язку із закінченням встановлених строків військової служби), зокрема, лейтенанта ОСОБА_1 . Начальника передавального радіоцентру інформаційно-телекомунікаційного вузла. Право на звільнення з військової служби набуває після оголошення рішення про демобілізацію та вислуги встановленого строку служби (а.с.36).

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №1 від 02.01.2019 вважати таким, що прибув і приступив до виконання службових обов`язків з відрядження з 31 грудня 2018 року з розпорядження командування Об`єднаних сил для безпосередньої участі в здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, з н.п. Українськ лейтенанта ОСОБА_1 , начальника передавального радіоцентру інформаційно-телекомунікаційного вузла. Підстава: посвідчення про відрядження №45 від 14.09.2018 (а.с.35).

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №7 від 08.01.2019 лейтенанта ОСОБА_1 , начальника передавального радіоцентру інформаційно-телекомунікаційного вузла, звільненого наказом командира повітряного командування «Центр» - заступника Командування Повітряних Сил Збройних Сил України від 14 грудня 2018 року №142 у запас за підпунктом «а» (у зв`язку із закінченням строків служби) враховуючи вимоги Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», Указу Президента України від 26 листопада 2018 року №393/2018 «Про ведення воєнного стану в Україні» та відповідно до частини третьої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», вважати, що справи та посаду здав і направити для зарахування на військовий облік до Яготинського районного військового комісаріату Київської області. З 08 січня 2019 року позивача виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення (а.с.31).

Також наказано виплатити щомісячну премію у розмірі 77% від посадового окладу, щомісячну надбавку за особливості проходження військової служби в розмірі 65% до посадового окладу з 01 січня по 08 січня 2019 року. Припинено доступ до роботи з відомостями, що містять державну таємницю. Підстава: Закон України «Про внесення змін до Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» щодо служби у військовому резерві в особливий період», яким унормовано зарахування в обов`язковому порядку в особливий період до військового оперативного резерву першої черги військовослужбовців, які звільнені зі строкової служби, військової служби за призовом під час мобілізації, та на виконання вимог наказу командувача Повітряних Сил Збройних Сил України від 01 липня 2015 року «Про створення вертикалі утворення роботою щодо формування в Повітряних Силах Збройних Сил України оперативного резерву першої черги».

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №40 від 20.02.2019 лейтенанту запасу ОСОБА_1 виплачено грошову компенсацію за неотримане під час проходження військової служби речове майно у розмірі 15 736,50грн. Підстава: довідка про вартість речового майна, що належить до видачі на день звільнення військовослужбовців №2 від 25.01.2019 (а.с.38).

Відповідно до рапорту позивача від 08.01.2019 останній справи та посаду начальника передавального радіоцентру інформаційно-телекомунікаційного вузла військової частини НОМЕР_1 здав (а.с. 37).

Надаючи правову оцінку спірним відносинам, що виникли між сторонами у справі, суд виходить з наступного.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби здійснює Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року №2232-XII (далі Закон України №2232-XII).

Відповідно до ч.1 ст. 2 Закону України №№2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

За змістом частини 2 вказаної статті проходження військової служби здійснюється, зокрема, громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом.

Згідно ч. 4 ст. 2 Закону України №№2232-XII порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно приписів ч. 6 ст. 2 Закону України №2232-ХІІ видами військової служби є: строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів); військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу.

Положеннями ч. 5 ст. 11 Закону України №2232-ХІІ передбачено, що громадянам України, які мають освітній ступінь вищої освіти не нижче бакалавра, пройшли повний курс військової підготовки за програмою підготовки офіцерів запасу, склали встановлені іспити та атестовані до офіцерського складу, присвоюється відповідне первинне військове звання офіцера запасу. У разі потреби вони за наказом Міністра оборони України підлягають призову для проходження військової служби осіб офіцерського складу.

Відповідно до ч. 7 ст. 23 Закону України №2232-ХІІ для громадян України, які призвані на військову службу, встановлюються такі строки військової служби в календарному обчисленні, зокрема, для осіб офіцерського складу, які проходять військову службу за призовом - до 18 місяців.

За змістом п. «а» ч. 3 ст. 26 Закону України №2232-ХІІ військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом осіб офіцерського складу, звільняються із служби на підставах, зокрема, у зв`язку із закінченням встановлених строків військової служби.

З матеріалів справи убачається та не заперечувалося сторонами в судовому засіданні, що наказом Міністра оборони України (по особовому складу) №402 від 15.06.2017 ОСОБА_1 призвано на військову службу за призовом осіб офіцерського складу до Збройних Сил України строком на 18 (вісімнадцять) місяців.

Указом Президента України від 26 листопада 2018 року №393/2018 «Про введення воєнного стану в Україні» введено в Україні воєнний стан із 14 години 00 хвилин 26 листопада 2018 року строком на 30 діб до 14 години 00 хвилин 26 грудня 2018 року.

Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 26 листопада 2018 року №2630-VIII затверджено Указ Президента України від 26 листопада 2018 року №393 «Про введення воєнного стану в Україні» із застереженнями.

На виконання вимог Закону України №2232-ХІІ Указом Президента України №1153/2008 від 10.12.2008 затверджено Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (далі Положення №1153/2008).

Так, відповідно до п.2 ст. 252 Положення №1153/2008 у разі оголошення мобілізації і настання особливого періоду військовослужбовці Збройних Сил України звільненню не підлягають та продовжують проходити військову службу понад встановлені строки на період проведення мобілізації або введення воєнного стану, крім випадків, визначених частиною восьмою статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». Накази про звільнення з військової служби військовослужбовців, не виключених із списків особового складу військових частин, підлягають скасуванню, крім наказів про звільнення у відставку військовослужбовців, визнаних за станом здоров`я непридатними до військової служби з виключенням з військового обліку, та в запас за підставами, що відповідають підставам звільнення, визначеним частиною восьмою статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

На виконання вказаних вимог, оскільки строк служби ОСОБА_1 закінчувався 15.12.2018, тобто в період дії воєнного стану, наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) №264 від 20.12.2018 на період введення воєнного стану продовжено проходження військової служби понад встановлені строки, зокрема, позивачу.

В подальшому, рапортом від 08.01.2019 позивач доповів, що справи та посаду начальника передавального радіоцентру інформаційно-телекомунікаційного вузла військової частини НОМЕР_1 він здав. Про здачу справ та посади начальника передавального радіоцентру лейтенантом ОСОБА_1 також свідчить відмітка командира батальйону зв`язку та АСУ підполковника ОСОБА_3 на рапорті позивача.

За приписами п. 242 Положення №1153/2008 після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) військового комісаріату за вибраним місцем проживання. Особи, звільнені з військової служби, зобов`язані у п`ятиденний строк прибути до районних (міських) військових комісаріатів для взяття на військовий облік.

Таким чином, у зв`язку із закінченням строку служби позивача, з урахуванням строку дії воєнного стану, та у зв`язку із поданням позивачем рапорту про здачу посади, останнього було виключено зі списків військової частини НОМЕР_1 .

Суд критично оцінює посилання позивача на те, що він не отримав право на звільнення, оскільки строк його служби було продовжено на невизначений термін, а рішення про демобілізацію не було оголошено, з огляду на те, що наказом командира військової частини (по стройовій частині) НОМЕР_1 №264 від 20.12.2018 строк проходження військової служби продовжено саме на період введення воєнного стану. Позаяк, воєнний стан згідно Указу Президента України №393/2018 від 26 листопада 2018 року введено в Україні до 14 години 00 хвилин 26 грудня 2018 року. З огляду на викладене також безпідставними є посилання позивача на вимоги Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», оскільки відповідно до ст. 2 вказаного Закону правовою основою мобілізаційної підготовки та мобілізації є Конституція України, Закон України «Про оборону України», цей та інші закони України, а також видані відповідно до них нормативно-правові акти.

Відповідно до ч.2 ст. 24 Закону України №2232-ХІІ закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Також не обґрунтованими є доводи позивача про те, що він не звертався із рапортом про звільнення,який в силу п. 233 Положення №1153/2008 є підставою для звільнення, оскільки особливості проходження військової служби, служби в резерві та виконання військового обов`язку в запасі в особливий період визначені Розділом ХІV Положення №1153/2008. Зокрема, у п. 251 Положення №1153/2008 визначено, що в особливий період військовослужбовці проходять військову службу, резервісти призиваються на військову службу, а військовозобов`язані виконують військовий обов`язок у запасі в порядку, передбаченому цим Положенням та іншими нормативно-правовими актами, що регулюють порядок проходження військової служби в особливий період. При цьому, як вже було зазначено, за змістом п.2 ст. 252 Положення №1153/2008 у разі настання особливого періоду військовослужбовці Збройних Сил України звільненню не підлягають та продовжують проходити військову службу понад встановлені строки на період введення воєнного стану.

Крім того, в судовому засідання позивач повідомив, що у січні 2019 року з ним була проведена бесіда перед звільненням в ході якої він висловив небажання проходити службу у військовій частині НОМЕР_1 за контрактом на посаді начальника передавального радіоцентру інформаційно-телекомунікаційного вузла.

З урахуванням наведених норм чинного законодавства та встановлених обставин справи, суд дійшов висновку про те, що оскаржуваний наказ прийнято відповідачем на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені законами України. Відтак взаємопов`язані позовні вимоги про поновлення в списках особового складу військової частини НОМЕР_1 з виплатою середнього заробітку за час вимушеного прогулу задоволенню не підлягають.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 2 статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно вимог частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На думку суду, відповідач, як суб`єкт владних повноважень, покладений на нього обов`язок доказування з урахуванням вимог, встановлених частиною 2 статті 19 Конституції України та частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, виконав, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Відповідно до пункту 30 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані. Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Згідно із частиною 5 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України у разі відмови у задоволенні вимог позивача, звільненого від сплати судових витрат, або залишення позовної заяви без розгляду чи закриття провадження у справі, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України..

Зважаючи, що матеріали справи не містять доказів понесення судових витрат відповідачем, підстави для їх компенсації відсутні.

Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:
У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення .

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.
Повний текст рішення складено 06.05.2019.

Суддя Я.В. Горобцова

Горобцова Я.В.