Справа № 826/5518/18
Суддя: Лічевецький Ігор Олександрович
Дата ухвалення: 2019-05-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/5518/18 Суддя (судді) першої інстанції: Клименчук Н.М.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд в складі: головуючого судді Лічевецького І.О., суддів Ісаєнко Ю.А., Мельничука В.В., при секретарі Рейтаровській О.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою Святошинської районної у м. Києві державної адміністрації на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 грудня 2018 року адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до Святошинської районної у м. Києві державної адміністрації (відділ з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб) про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 звернулися до суду з позовом у якому просили:

- визнати протиправними дії Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації в особі відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб у відмові у реєстрації будинку ОСОБА_5 та її чоловіку ОСОБА_6 , їх сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , та як іншого житла у позивачів у м. Києві по місцю проживання в будинку АДРЕСА_1 у садовому товаристві «Зоря» немає.

- зобов`язати Орган реєстрації, відділ з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Святошинської районної в м. Києві державну адміністрацію зареєструвати ОСОБА_10 та її чоловіка ОСОБА_11 , їх сина ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також ОСОБА_8 та ОСОБА_9 в будинку АДРЕСА_1 у садівницькому товаристві «Зоря».

На обґрунтування своїх вимог позивачі посилались на протиправність дій відповідача щодо відмови у реєстрації місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 грудня 2018 року адміністративний позов задоволено у повному обсязі. Визнано протиправними дії Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації (відділ з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб) щодо відмови ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , їх неповнолітньому сину ОСОБА_13 , а також ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про реєстрацію місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 . Зобов`язано Святошинську районну в м. Києві державну адміністрацію (відділ з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб) зареєструвати місце проживання ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , їх неповнолітньому сину ОСОБА_13 , а також ОСОБА_3 , ОСОБА_4 у належному їм садовому будинку за адресою: за буд. АДРЕСА_1 .

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення окружним адміністративним судом норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, просить скасувати вказане судове рішення та прийняти нове, яким у задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Зокрема, Святошинська районна у м. Києві державна адміністрація зазначає, що орган реєстрації керуючись пунктом 11 Правил реєстрації правомірно відмовив в реєстрації місця проживання позивачів, оскільки ними не надано документу, що підтверджує право на проживання в житлі.

Позивачами подано заяву, в якій останні просять залишити без змін оскаржуване судове рішення.

Перевіривши повноту встановлення судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, Шостий апеляційний адміністративний суд дійшов наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 звернулись до Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації (відділ з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб) із заявами про реєстрацію місця проживання від 01.03.2018 р. в яких просили зареєструвати їх місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 ).

Відповідно до Договору купівлі продажу садового будинку від 05.09.2012 р., Витягу з Державного реєстру прав від 25 вересня 2012 року № 11882485, свідоцтва про право власності від 03.10.2012 №35715003 садовий будинок, що знаходиться за адресою: буд. АДРЕСА_1 належить ОСОБА_14 на праві приватної власності.

Рішеннями від 01.03.2018 р., відповідач відмовив позивачам у реєстрації місця проживання.

Відмова вмотивована тим, що реєстрація місця проживання у садовому будинку неможлива, оскільки потребує переведення його у житловий будинок.

Статтею 33 Конституції України визначено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 року №1382-ІV (надалі за текстом «Закон №1382-ІV») громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом. Реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Статтею 3 Закону №1382-ІV передбачено, що місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини.

Згідно з частиною третьою статті 6 Закону №1382-ІV для реєстрації місця проживання особа або її представник подає органу реєстрації (у тому числі через центр надання адміністративних послуг): письмову заяву; документ, до якого вносяться відомості про місце проживання. Якщо дитина не досягла 16-річного віку, подається свідоцтво про народження; квитанцію про сплату адміністративного збору; документи, що підтверджують право на проживання в житлі, перебування або взяття на облік у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту, проходження служби у військовій частині, адреса яких зазначається під час реєстрації; військовий квиток або посвідчення про приписку (для громадян, які підлягають взяттю на військовий облік або перебувають на військовому обліку).

Відповідно до частини першої статті 29 Цивільного кодексу України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

Статтею 379 Цивільного кодексу України визначено, що житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них.

Частиною другою статті 4 Житлового кодексу Української РСР встановлено, що житловий фонд включає: жилі будинки і жилі приміщення в інших будівлях, що належать державі (державний житловий фонд); жилі будинки і жилі приміщення в інших будівлях, що належать колгоспам та іншим кооперативним організаціям, їх об`єднанням, профспілковим та іншим громадським організаціям (громадський житловий фонд); жилі будинки, що належать житлово-будівельним кооперативам (фонд житлово-будівельних кооперативів); жилі будинки (частини будинків), квартири, що належать громадянам на праві приватної власності (приватний житловий фонд); квартири в багатоквартирних жилих будинках, садибні (одноквартирні) жилі будинки, а також жилі приміщення в інших будівлях усіх форм власності, що надаються громадянам, які відповідно до закону потребують соціального захисту (житловий фонд соціального призначення).

Згідно статті 6 Житлового кодексу Української РСР жилі будинки і жилі приміщення призначаються для постійного або тимчасового проживання громадян, а також для використання у встановленому порядку як службових жилих приміщень і гуртожитків. Надання приміщень у жилих будинках для потреб промислового характеру забороняється.

Відповідно до пункту 3.41 ДБН 360-92 «Планування і забудова міських і сільських поселень» садовий будинок - будівля для літнього (сезонного) використання, яка в питаннях нормування площі забудови, зовнішніх конструкцій та інженерного обладнання не відповідає нормативам, установленим для житлових будинків.

Отже, садовий будинок не є жилим приміщенням, призначеним для постійного користування, у зв`язку з чим, доводи позивачів про право на реєстрацію місця проживання в садовому будинку, спростовуються вищевикладеним.

Статтею 81 Житлового кодексу Української РСР передбачено, що громадяни відповідно до закону мають право на переведення дачних і садових будинків, що відповідають державним будівельним нормам, у жилі будинки в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Рішення про переведення дачних і садових будинків у жилі будинки приймається відповідними органами місцевого самоврядування.

Механізм переведення дачних і садових будинків, що відповідають державним будівельним нормам, у жилі будинки визначено Порядком переведення дачних і садових будинків, що відповідають державним будівельним нормам, у жилі будинки, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 квітня 2015 року №321 (надалі за тестом - «Порядок»).

Пунктом 3 Порядку визначено, що для переведення дачного чи садового будинку у жилий будинок громадянин, який є його власником, або уповноважена ним особа (далі - власник) подає до виконавчого органу сільської (селищної, міської) ради, а у разі, коли в сільській раді виконавчий орган не утворено, - сільському голові (далі - уповноважений орган) заяву за формою згідно з додатком 1, до якої додаються: копія документа про право власності на дачний чи садовий будинок, засвідчена в установленому порядку; письмова згода співвласників (за наявності) на переведення такого будинку в жилий; звіт про проведення технічного огляду дачного чи садового будинку з висновком про його відповідність державним будівельним нормам за формою згідно з додатком 2.

Згідно п. 5 Порядку, рішення про переведення є підставою для внесення відповідних змін до записів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно в порядку, визначеному законодавством.

Статтею 91 Закону №1382-ІV встановлено, що орган реєстрації відмовляє в реєстрації або знятті з реєстрації місця проживання, якщо: особа не подала передбачені цим Законом документи або інформацію; у поданих особою документах містяться недостовірні відомості або подані нею документи є недійсними; для реєстрації або зняття з реєстрації звернулася особа, яка не досягла 14-річного віку. Рішення про відмову приймається в день звернення особи. Заява про реєстрацію чи зняття з реєстрації місця проживання повертається особі із зазначенням у ній причин відмови.

Відповідно до пункту 11 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 2 березня 2016 року №» 207 орган реєстрації відмовляє в реєстрації / знятті з реєстрації місця проживання, якщо: особа не подала необхідних документів або інформації; у поданих документах містяться недостовірні відомості або подані документи є недійсними; звернулася особа, яка не досягла 14 років. Рішення про відмову в реєстрації / знятті з реєстрації місця проживання приймається в день звернення особи або її представника шляхом зазначення у заяві про реєстрацію / зняття з реєстрації місця проживання підстав відмови. Зазначена заява повертається особі або її представнику.

Таким чином, орган реєстрації відмовляє в реєстрації місця проживання, якщо, зокрема особа не подала необхідних документів або інформації.

З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку про правомірність рішення відповідача, оскільки позивачами рішення про переведення садового будинку у жилий до заяви надано не було.

За таких обставин ухвалене у справі судове рішення підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про відмову у задоволенні позову.

Керуючись статтями 315, 317, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу Святошинської районної у м. Києві державної адміністрації задовольнити.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 грудня 2018 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні адміністративного позову відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття.

Касаційна скарга на постанову суду може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Постанова складена в повному обсязі 13 травня 2019 р.

Головуючий суддя І.О.Лічевецький

суддя Ю.А.Ісаєнко

суддя В.П.Мельничук