Справа № 806/3019/17
Суддя: Черняхович Ірина Едуардівна
Дата ухвалення: 2019-02-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2019 року м. Житомир справа № 806/3019/17

категорія 6.2.1

Житомирський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Черняхович І.Е., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області про зобов`язання вчинити дії,

встановив:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області (далі - відповідач) в якому просить зобов'язати Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області заключити договір оренди та передати йому в користування земельну ділянку за кадастровим номером НОМЕР_2 для сінокосіння. Крім того. В прохальній частині позовної заяви позивач просить встановити судовий контроль за виконанням рішення суду.

В обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначив, що 24.01.2017 він звернувся до Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області із заявою звертався до відповідача з клопотанням про надання в оренду земельної ділянки із земель запасу та резерву Брусилісьвої селищної ради Брусилівського району Житомирської області (на території реформованої Озерської сільської ради Брусилівського району Житомирської області) площею 99,5524 га за кадастровим номером НОМЕР_2, для сінокосіння терміном на 49 років. При цьому позивач зазначає, що відповідач не виконує постанову Житомирського окружного адміністративного суду від 22.03.2017 у справі № 806/706/17, постанову Житомирського окружного адміністративного суду від 07.08.2017 у справі № 806/1921/17 та постанову Житомирського окружного адміністративного суду від 30.08.2017 у справі № 806/1923/17, оскільки на виконання вказаних судових рішень відповідач листами від 12.05.2017 №4547/6-17, від 01.09.2017 №9-9110/0-10226/6-17 та від 11.10.2017 №Г-1048/0-11152/6-17 відповідач повторно відмовив йому в наданні земельної ділянки за кадастровим номером НОМЕР_2 в оренду, посилаючись при цьому в останній відмові на те, що бажана позивачем земельна ділянка може бути передана у користування лише за результатами земельних торгів. ОСОБА_1 вважає таку відмову протиправною, а тому просить зобов'язати заключити договір оренди та передати в користування зазначену земельну ділянку.

Ухвалою суду від 02 листопада 2017 року відкрито провадження у справі №806/3019/17 та призначено судове засідання на 15 листопада 2017 року.

15 листопада 2017 року до суду надійшло заперечення Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області на позовну заяву, в якому відповідач вказує, що заперечує проти заявлених позовних вимог, а тому просить відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позову в повному обсязі. Таку позицію відповідач обґрунтовує тим, що ст. 125 та 126 Земельного кодексу України передбачено, що право оренди земельної ділянки виникає з моменту реєстрації цього права та оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Так, відповідно до витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 26.07.2017 вбачається, що 21.09.2011 проведена державна реєстрація речового права - права оренди на земельну ділянку за кадастровим номером НОМЕР_2 площею 99,5524 га за іншою особою строком на 49 років. Таким чином, відповідач вказує, що спірна земельна ділянка перебуває в користуванні іншої особи на умовах оренди, а припинення вказаного права користування можливе виключно з підстав передбачених ст. 141 Земельного кодексу України. Крім того, посилаючись на ст. 93, 135, 137 Земельного кодексу України відповідач зазначає, що оскільки ОСОБА_1 є керівником, підписантом і засновником Селянського (Фермерського) господарства «Нона», «Нона-1», то отримання ним земельної ділянки в оренду має відбуватися за процедурою земельних торгів, так як отримання земельних ділянок без проведення земельних торгів, суперечить вимогам ст. 124 ЗК України. На підставі викладеного відповідач зауважує, що позовні вимоги ОСОБА_1 не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, а тому не підлягають задоволенню (а.с.23-25).

У зв'язку з необхідність одержання додаткових доказів, судове засідання по справі було перенесено на 21 грудня 2017 року о 10:00.

21 грудня 2017 року до суду з'явився позивач - ОСОБА_1 та представник відповідача - Мягченко Ірина Анатоліївна. Під час судового засідання позивачем було заявлено клопотання про зупинення провадження у справі № 806/3019/17 до вирішення Головним управління Держгеокадастру у Житомирській області питання щодо зняття з державної реєстрації права користування земельною ділянкою за кадастровим номером НОМЕР_2 (а.с.37). В свою чергу представник відповідача в судовому засіданні подав заяву про те, що Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області не заперечує проти зупинення провадження у справі (а.с.38).

Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 21 грудня 2017 року клопотання ОСОБА_1 було задоволено, а провадження у справі №806/3019/17 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області про зобов'язання вчинити дії було зупинено до вирішення питання Головним управлінням Держгеокадастру у Житомирській області щодо зняття з державної реєстрації земельної ділянки за кадастровим номером НОМЕР_2.

У зв'язку з надходженням до суду інформації від Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області щодо державної реєстрації права користування земельною ділянкою за кадастровим номером НОМЕР_2, суд було прийнято ухвалу від 08 травня 2019 року про поновлення провадження в адміністративній справі №806/3019/17.

З огляду на наявність у матеріалах справи заяви ОСОБА_1 (а.с.20) та клопотання представника Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області про розгляд справи без їх участі (а.с.67), суд вважає за можливе здійснити розгляд адміністративної справи № 806/3019/17 в порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що 24.01.2017 року позивач звернувся до Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області із заявою про надання йому в оренду земельної ділянки площею 99,5524 га за кадастровим номером НОМЕР_2 для сінокосіння терміном на 49 років із земель резерву та запасу Брусилівської селищної ради Брусилівського району Житомирської області (на території реформованої Озерської сільської ради) (а.с.7).

За наслідками розгляду заяви позивача, Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області листом від 23.02.2017 №Г-1048/0-1513/6-17 відмовило ОСОБА_1 в наданні вказаної земельної ділянки в оренду. В якості підстави для відмови було зазначено, що зазначена ним у заяві земельна ділянка віднесена до земель сількогосподарського призначення, які використовуються для ведення фермерського господарства. З огляду на зазначене передача зазначеної земельної ділянки в оренду для сінокосіння і випасання худоби можлива лише за проектами землеустрою щодо зміни цільового призначення земельної ділянки. Таким чином, по причині необхідності зміни цільового призначення бажаної позивачем земельної ділянки йому було відмовлено у надання її в оренду (а.с.8).

Вказана відмова Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області, оформлена листом від 23.02.2017 №Г-1048/0-1513/6-17 була предметом судового розгляду в адміністративній справі №806/706/17.

За наслідками розгляду адміністративної справи №806/706/17 Житомирським окружним адміністративним судом було прийнято постанову від 22 березня 2017 року, якою позов ОСОБА_1 було задоволено частково, визнано протиправними дії Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області щодо неналежного розгляду заяви ОСОБА_1 від 24.01.2017 та зобов'язано Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 24.01.2017 (а.с.9-10).

На виконання постанови Житомирського окружного адміністративного суду від 22 березня 2017 року у справі № 806/706/17 Головним управління Держгеокадастру у Житомирській області було повторно розглянуто заяву ОСОБА_1 від 24.01.2017 про надання земельної ділянки за кадастровим номером НОМЕР_2 в оренду та листом від 12.05.2017 №4547/6-17 позивача було повідомлено, що в передачі земельної ділянки в оренду йому відмовлено, у зв'язку з тим, що передача зазначеної земельної ділянки в оренду для сінокосіння і випасання худоби можлива лише за проектами землеустрою щодо зміни цільового призначення земельної ділянки (а.с.11).

Вищезазначена відмова була оскаржена позивачем до суду. Так, постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 07 серпня 2017 року у справі №806/1921/17 позов ОСОБА_1 було задоволено, визнано протиправною бездіяльність Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області щодо розгляду заяви ОСОБА_1 від 24.01.2017 року, викладену в листі від 12.05.2017 року та зобов'язано Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 24.01.2017 року (а.с.12-13).

На виконання постанови Житомирського окружного адміністративного суду від 07 серпня 2017 року у справі №806/1921/17 Головним управління Держгеокадастру у Житомирській області було повторно розглянуто заяву ОСОБА_1 від 24.01.2017 про надання земельної ділянки за кадастровим номером НОМЕР_2 в оренду та листом від 01.09.2017 №9-9110/0-10226/6-17 позивача було повідомлено, що в передачі земельної ділянки в оренду йому відмовлено, у зв'язку з тим, що передача зазначеної земельної ділянки в оренду для сінокосіння і випасання худоби можлива лише за проектами землеустрою щодо зміни цільового призначення земельної ділянки (а.с.14).

Крім того, під час розгляду справи судом встановлено, що в провадженні Житомирського окружного адміністративного суду знаходилась адміністративна справа №806/1923/17 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру в Житомирській області про визнання протиправною бездіяльності, зобов'язання вчинити дії. За наслідками розгляду вказаної справи судом було прийнято постанову від 30.08.2017 №806/1923/17, якою адміністративний позов було задоволено, визнано протиправними дії Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області щодо неналежного розгляду заяви ОСОБА_1 від 24.01.2017 та зобов'язано Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 24.01.2017. У задоволенні решти позовних вимог відмовити (а.с.15-17).

На виконання вказаної постанови Житомирського окружного адміністративного суду від 30.08.2017 у справі №806/1923/17 Головним управління Держгеокадастру у Житомирській області було розглянуто заяву ОСОБА_1 від 24.01.2017 про надання земельної ділянки за кадастровим номером НОМЕР_2 в оренду.

Однак, листом від 11.10.2017 №Г-1048/0-11152/6-17 позивачу було відмовлено в передачі земельної ділянки за кадастровим номером НОМЕР_2 в оренду. В якості підстави для відмови в листі вказано, що згідно Стратегії удосконалення механізму управління в сфері використання та охорони земель сільськогосподарського призначення державної власності та розпорядження ними, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 07.06.2017 №413, Держгеокадастр та його територіальні органи під час передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності в оренду повинні, зокрема: у разі надходження заявок на отримання земельних ділянок для сіножаття, випасання худоби, городництва передавати їх в оренду лише за результатами земельних торгів. З огляду на зазначене, відповідач в листі зазначив, що ОСОБА_1 пропонується звернутися з клопотанням про включення даної земельної ділянки до переліку тих, права на які можуть бути продані на земельних торгах (а.с.18).

Зазначена відмова стала підставою для звернення позивача з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 19 Земельного кодексу України, землі України за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії: землі сільськогосподарського призначення; землі житлової та громадської забудови; землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення; землі оздоровчого призначення; землі рекреаційного призначення; землі історико-культурного призначення; землі лісогосподарського призначення; землі водного фонду; землі промисловості, транспорту, зв'язку, енергетики, оборони та іншого призначення.

Частиною другою статті 22 Земельного кодексу України встановлено, що до земель сільськогосподарського призначення належать: сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги); несільськогосподарські угіддя (господарські шляхи і прогони, полезахисні лісові смуги та інші захисні насадження, крім тих, що віднесені до земель лісогосподарського призначення, землі під господарськими будівлями і дворами, землі під інфраструктурою оптових ринків сільськогосподарської продукції, землі тимчасової консервації тощо).

Відповідно до ч.3 ст. 22 Земельного кодексу України, землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

За змістом частини першої статті 34 Земельного кодексу України громадяни можуть орендувати земельні ділянки для сінокосіння і випасання худоби.

З наявного у матеріалах справи листа Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області від 11.10.2017 №Г-1048/0-11152/6-17 вбачається, що відмовляючи ОСОБА_1 у задоволенні заяви про передачу земельної ділянки за кадастровим номером НОМЕР_2 в оренду, відповідач посилаючись на Стратегію удосконалення механізму управління в сфері використання та охорони земель сільськогосподарського призначення державної власності та розпорядження ними, затверджену постановою Кабінету Міністрів України від 07.06.2017 № 413, вказав, що передача земельної ділянки в оренду може бути здійснена лише за результатами земельних торгів (а.с.18).

Однак з даного приводу суд зазначає, що постанова Кабінету Міністрів України №413 від 07.06.2017 "Про деякі питання удосконалення в сфері використання та охорони земель сільськогосподарського призначення державної власності та розпорядження ними", на яку посилається відповідач, не є нормативно-правовим актом, що врегульовує порядок надання земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної або комунальної власності у користування громадянам, а лише затверджує стратегію удосконалення механізму управління в сфері використання та охорони земель сільськогосподарського призначення державної власності та розпорядження ними. Будь-яких змін до порядку одержання дозволу на розробку проекту землеустрою, передбаченого Земельним кодексом України, у зв'язку із затвердженням вказаної стратегії, не внесено.

Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (ч. 1 ст. 124 Земельного кодексу України).

Згідно зі ч. 3 ст. 124 Земельного кодексу України, передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, громадянам, юридичним особам, визначеним частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу, здійснюється в порядку, встановленому статтею 123 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 123 Земельного кодексу України, надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування. Рішення зазначених органів приймається на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у разі: надання земельної ділянки із зміною її цільового призначення; формування нової земельної ділянки (крім поділу та об'єднання).

Частиною другою зазначеної статті Земельного кодексу України визначено, що особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки. У клопотанні зазначаються орієнтовний розмір земельної ділянки та її цільове призначення. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування та розмір земельної ділянки, письмова згода землекористувача, засвідчена нотаріально (у разі вилучення земельної ділянки). Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, згідно з абз. 1, 2 ч. 3 ст. 123 вказаного Кодексу, в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Забороняється відмова у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок, місце розташування об'єктів на яких погоджено відповідним органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування згідно із статтею 151 цього Кодексу.

Частиною 4 ст. 123 Земельного кодексу України передбачено, що проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 10 ст. 123 Земельного кодексу України, рішенням про надання земельної ділянки у користування за проектом землеустрою щодо її відведення здійснюються: затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки; вилучення земельних ділянок у землекористувачів із затвердженням умов вилучення земельних ділянок (у разі необхідності); надання земельної ділянки особі у користування з визначенням умов її використання і затвердженням умов надання, у тому числі (у разі необхідності) вимог щодо відшкодування втрат сільськогосподарського та лісогосподарського виробництва.

Зміст наведених правових норм свідчить на користь висновку, що право користування земельною ділянкою (отримання земельної ділянки в оренду) може бути отримане особою після отримання нею дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, виготовлення на підставі вказаного дозволу проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та погодження цього проекту у порядку визначеному законодавчими нормами.

Таким чином, право на постійне користування земельною ділянкою може бути отримане особою лише після виготовлення проекту землеустрою земельної ділянки та погодження цього проекту у порядку визначеному законодавчими нормами.

Разом з тим, судом встановлено, що 24 січня 2017 року позивач, з метою реалізації свого права на отримання в оренду земельної ділянки, звернувся до Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області із заявою про надання земельної ділянки за кадастровим номером НОМЕР_2 в оренду для сінокосіння, однак доказів того, що проект землеустрою щодо відведення зазначеної земельної ділянки позивачем виготовлявся та був наданий відповідачу для затвердження разом із заявою від 24.01.2017 матеріали справи не містять.

З огляду на зазначене суд приходить до висновку, що позивачем не було дотримано визначеного Земельним кодексом України порядку отримання земельної ділянки в користування (оренду).

Крім того, суд зазначає, що статтями 125 та 126 Земельного кодексу України передбачено, що право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації цього права та оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Так, в листі Відділу в Брусилівському районі Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області від 28.08.2018 №236/309-18-0.22 зазначено, що станом на 28.08.2018 земельна ділянка за кадастровим номером НОМЕР_2 загальною площею 99,5524 не знята з державної реєстрації.

При розгляді справи судом було досліджено витяг з Державного земельного кадастру від 28.08.2018 та встановлено, що 21.09.2011 була проведена державна реєстрація речового права - права оренди на вказану земельну ділянку за кадастровим номером НОМЕР_2 загальною площею 99,5524 га за іншою особою - ОСОБА_4 строком на 49 років (а.с.61-62).

Таким чином, відповідно до даних з Державного земельного кадастру вказана земельна ділянка за кадастровим номером НОМЕР_2 перебуває в користуванні іншої особи на умовах оренди.

Натомість, припинення вказаного права користування земельною ділянкою можливе виключно за підстав, передбачених статтею 141 Земельного кодексу України, а її вилучення виключно в порядку, передбаченому у статті 149 Земельного кодексу України.

На підставі викладеного суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача про зобов'язання Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області заключити договір оренди та передати йому в користування земельну ділянку за кадастровим номером НОМЕР_2 для сінокосіння не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства та не відповідають обставинам справи, а тому є безпідставними і задоволенню не підлягають.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частин першої та другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Положеннями статті 90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

В даному випадку відповідачем доведено правомірність своїх дій, а тому на підставі викладеного суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача не підлягають.

Керуючись статтями 9, 77, 90, 242-246, 255, 257, 258, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

вирішив:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 (АДРЕСА_1; РНОКПП НОМЕР_1) до Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області (вул. Довженка, 45, м. Житомир, 10002; ) про зобов'язання розглянути клопотання та передати в оренду земельну ділянку - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Житомирський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І.Е.Черняхович