Справа № 2040/6211/18
Суддя: Ральченко І.М.
Дата ухвалення: 2019-05-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий І інстанції: Зоркіна Ю.В.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 травня 2019 р. Справа № 2040/6211/18
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді Ральченка І.М.,
Суддів: Бершова Г.Є. , Катунова В.В. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 21.09.2018, повний текст складено 24.09.18 по справі № 2040/6211/18
за позовом ОСОБА_1
до Військової частини польова пошта НОМЕР_1
про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом, у якому просив стягнути з Військової частини НОМЕР_2 заробітну плату за період з 01.06.2017 року по 06.06.2017 року в розмірі 2480,04 грн., без утримання із зазначеної суми податку з доходів фізичних осіб та військового збору; стягнути з Військової частини НОМЕР_2 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 07.06.2017 року по 31.07.2018 року в розмірі 173602,80 грн. без утримання із зазначеної суми податку з доходів фізичних осіб та військового збору.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 21.09.2018 р. у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із таким рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просив скасувати оскаржуване рішення, прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги заявник посилається на порушення судом першої інстанції при прийнятті постанови норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. При цьому, апелянт зазначає, що суд першої інстанції неповністю з`ясував обставини, які мають значення для справи, у зв`язку з чим дійшов помилкових висновків.

На підставі п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України справа розглянута в порядку письмового провадження, у зв`язку з чим фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідив докази по справі, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Як встановлено судовим розглядом, наказом командира Військової частини польова пошта НОМЕР_1 від 06.06.2017 року № 1422 старшого лейтенанта медичної служби ОСОБА_1 звільнено з військової служби в запас за ст. 26 ч. 8 пп. «Б» (за станом здоров`я на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби в мирний час, обмежену придатність у воєнний час, якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» (абз.1 п.12) та з 06.06.2017 року відповідно до ч.3 п.242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України позивач зарахований за штат бригади по повного розрахунку грошовим, продовольчим та речовим забезпеченням.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем проведений повний розрахунок із ОСОБА_1 при звільненні.

Колегія суддів не погоджується із такими висновками з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 4 ст. 2 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами, зокрема Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 року № 1153/2008.

Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям визначений ст. 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 №2011-XII, Інструкцією про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженою наказом Міністра оборони України від 11.06.2008 №260, відповідно до якої грошове забезпечення виплачується в межах асигнувань, передбачених у кошторисі військової частини на грошове забезпечення військовослужбовців. Військовослужбовцям, які виключаються зі списків особового складу військової частини, грошове забезпечення виплачується до дня виключення включно.

Згідно з Порядком виплати грошового забезпечення військовослужбовцям, затвердженого наказом Міністра оборони України від 11.06.2008 №260 грошове забезпечення виплачується в межах асигнувань, передбачених у кошторисі військової частини на грошове забезпечення військовослужбовців.

Розмір грошового забезпечення, що належить військовослужбовцю не за повний календарний місяць, визначається шляхом множення середньоденного розміру грошового забезпечення на кількість календарних днів, прослужених військовослужбовцем у цьому місяці. При цьому середньоденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення суми грошового забезпечення, належного військовослужбовцю за повний календарний місяць, на кількість календарних днів місяця, за який здійснюється виплата.

Відповідно п. 14 зазначеного Порядку грошове забезпечення, не виплачене своєчасно або виплачене в меншому, ніж належало, розмірі, виплачується за весь період, протягом якого військовослужбовець мав право на нього.

Грошове забезпечення у разі звільнення з військової служби виплачується військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби) у розмірі грошового забезпечення, передбаченого для займаної посади з дня одержання військовою частиною наказу чи письмового повідомлення про звільнення до дня виключення наказом зі списків особового складу включно, але не більше ніж до дня здавання справ та посади (в межах установлених Міністром оборони України строків) або до дня закінчення щорічної відпустки, яка надається після здавання справ та посади.

Відповідно до довідки військової частини НОМЕР_2 за № 10/628 від 03.07.2018 року грошове забезпечення ОСОБА_1 було виплачено у повному обсязі.

Також, за висновками суду першої інстанції, що грунтуються на даних виписки банку по картці позивача та картки особового рахунку військовослужбовця, позивачу нараховано та виплачено грошове забезпечення за період з 01.06 по 06.06.2017 року у розмірі 3500 грн. та доплата за участь в АТО у розмірі 1935.48 грн.

У той же час, згідно з довідкою військової частини НОМЕР_2 за № 4/2654 від 03.10.2018 року грошове забезпечення за червень 2017 року ОСОБА_1 нараховане у розмірі 0.00 грн.

Так, на виконання ухвали Другого апеляційного адміністративного суду від 13.03.2019 року про витребування інформації щодо грошового забезпечення позивача, Військовою частиною НОМЕР_2 надано довідку від 22.04.2019 року № 14/785, відповідно до якою за період з 01.06.2017 року по 06.06.2017 року ОСОБА_1 нараховано грошове забезпечення у сумі 1687,2 грн.

Колегія суддів вважаючи частково обгрунтованими позовні вимоги щодо стягнення з Військової частини НОМЕР_2 грошового забезпечення за період з 01.06.2017 року по 06.06.2017 року, зазначає про необхідність стягнення суми у розмірі 1687,2 грн., оскільки сума 2480,04 грн. позивачем не обгрунтована та не підтверджується матеріалами справи.

При цьому, колегія суддів вважає безпідставними посилання відповідача на неотримання позивачем грошового забезпечення з власної вини, оскільки останній не з`явився до каси військової частини, з огляду на те, що виплата грошового забезпечення позивачу здійснювалась через платіжну картку банківської установи, що надає відповідачу можливість здійснення розрахунку із позивачем при звільненні без особистої участі останнього.

Стосовно позовних вимог щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 07.06.2017 року по 31.07.2018 року колегія суддів зазначає наступне.

Статтею 116 Кодексу Законів про Працю України (далі - КЗпП України) передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Згідно зі статтею 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Пунктом 20 постанови Пленуму Верховного суду України від 24 грудня 1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» визначено, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

У разі непроведення розрахунку у зв`язку із виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню у повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. При частковому задоволенні позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку той мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи.

У ході судового розгляду встановлено, що у день звільнення позивача, відповідачем не було здійснено остаточного розрахунку всіх виплат, що належать позивачу, та стягненню на його користь підлягає сума грошового забезпечення у розмірі 1687,2 грн., з огляду на що позивач має право на застосування статті 117 КЗпП України в частині стягнення з відповідача середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Однак, при визначенні розміру компенсації за затримку розрахунку необхідно враховувати суму заборгованості, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника, те що відповідач є органом державної влади, фінансування якого здійснюється з державного бюджету та інших обставин справи.

Так, при розмірі невиплаченого грошового забезпечення - 1687,2 грн. позивач просить стягнути компенсацію за затримку розрахунку 219896,88 грн., що набагато перевищує розмір невиплаченої суми.

Враховуючи вищевикладене, виходячи з конкретних обставин справи, принципів законності та справедливості, колегія суддів доходить висновку, що сплаті на користь позивача підлягає частина середнього заробітку за час затримки розрахунку в розмірі, що складає 10000 грн., яка буде співмірною з урахуванням розміру спірної суми по компенсації та частку, яку вона становила у заявлених вимогах, істотність цієї частки порівняно із середнім заробітком у тому числі, й щодо періоду за який вона підлягає сплаті.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 18.07.2018 року у справі № 825/325/16 (провадження № К/9901/12281/18).

Застосування принципу співмірності при визначенні розміру відшкодування працівникові середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні є правом суду, внаслідок чого колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог в цій частині та стягнення з Військової частини НОМЕР_2 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 07.06.2017 року по 31.07.2018 року у розмірі 10000 грн.

Згідно ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції дійшов помилкових висновків щодо необгрунтованості позовних вимог, внаслідок чого оскаржуване рішення суду підлягає скасуванню, із прийняттям нової постанови про часткове задоволення адміністративного позову.
Керуючись ст. ст. 243, 250, 311, 315, 317, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 21.09.2018 по справі № 2040/6211/18 скасувати.
Прийняти нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.
Стягнути з Військової частини польова пошта НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення за час служби за період з 01.06.2017 по 06.06.2017 року у розмірі 1687 (тисяча шістсот вісімдесят сім) грн. 20 коп.
Стягнути з Військової частини польова пошта НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 07.06.2017 року по 31.07.2018 року у розмірі 10000 (десять тисяч) грн.
В іншій частині адміністративний позов ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя-доповідач І.М. Ральченко
Судді Г.Є. Бершов В.В. Катунов