Справа № 753/2332/18
Суддя: Собків Ярослав Мар'янович
Дата ухвалення: 2019-05-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 753/2332/18 Суддя (судді) першої інстанції: Вєкуа Н.Г.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді: Собківа Я.М.,

суддів: Кузьмишиної О.М., Пилипенко О.Є.

за участю секретаря судового засідання: Рагімової Т.О.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 жовтня 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві про визнання протиправними дій, зобов'язати вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 вернувся у суд із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві, у якому просив:

- визнати протиправними дії Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо відмови ОСОБА_1 у проведенні перерахунку пенсії за вислугу років згідно уточненої довідки № 18-394зп від 20.11.2017 замість довідки № 18-27зп від 22.01.2016 року;

- зобов'язати Лівобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Києві провести перерахунок пенсії за вислугу років ОСОБА_1 відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» у редакції від 05.11.1991 № 1789-ХІІ, з розрахунку 90% із середнього заробітку, зазначеного у довідці, виданої Генеральною прокуратурою України від 2011.2017 № 18-394зп про заробітну плату замість довідки Генеральної прокуратури України № 18-27зп від 22.1.2016, без обмеження її граничного розміру, та виплатити різницю між фактично отриманою та належною до сплати сумою пенсії з 21.11.2017 року.

В обґрунтування позову посилається на протиправність дій відповідача щодо відмови у проведенні перерахунку пенсії за вислугу років згідно уточненої довідки № 18-394зп від 20.11.2017р.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 жовтня 2018 року в задоволенні вимог даного позову відмовлено.

Позивач не погоджуючись з прийнятим рішенням суду, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позов у повному обсязі.

Свої вимоги апелянт мотивує тим, що судом першої інстанції при постановленні оскаржуваного рішення не повно досліджено обставини, що мають значення для справи та не правильно застосовано норми матеріального права.

Відповідно до ч.1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до вимог п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України апеляційна скарга розглядається в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

З матеріалів справи убачається, що позивач ОСОБА_1 є пенсіонером органів прокуратури та перебуває на обліку в Лівобережному об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві. У травні 2004 року йому була призначена пенсія відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру», виходячи із максимального розміру 90% від його місячної заробітної плати, з якої сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

20 листопада 2017 року ОСОБА_1 Генеральною прокуратурою України була видана довідка №18-394 зп про заробітну плату для перерахунку пенсії та повідомлено, що зазначена довідка видається взамін довідки № 18-27зп від 22.01.2016 року, яку вважати недійсною.

21.11.2017 року позивач звернувся до Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в місті Києві із заявою про заміну довідки №18-27зп від 22.01.2016 року, яка визнана недійсною, на довідку №18-394 зп від 20.11.2017 року, згідно якої нараховувати та виплачувати пенсію.

Лівобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України в місті Києві листом від 05.01.2018 року №27/08 повідомило позивача, що йому відмовлено в перерахунку пенсії за вислугу років згідно Закону України «Про прокуратуру» по заяві від 21.11.2017 року на підставі довідки про заробітну плату від 20.11.2017 рок №18/394 на суму 23 214,09 грн., за відсутністю належних правових підстав. Відповідно до ст. 86 Закону України «Про прокуратуру», яка діє з 11.10.2017 року умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначається Кабінетом Міністрів України. Також відповідач зазначив, що на час звернення позивача за перерахунком пенсії, Кабінетом Міністрів України нормативно-правовий акт, яким визначено умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури, не прийнято, а тому підстав для перерахунку раніше призначеної пенсії у позивачу немає. Роз'яснено також право позивача на звернення до суду.

Позивач, вважаючи протиправною відмову відповідача у здійсненні перерахунку пенсії, а свої законні права та інтереси порушеними, звернувся з даним адміністративним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку обставинам даної справи, колегія суддів зважає на наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Спірні правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються Конституцією України, Законом України «Про прокуратуру» (в редакції, чинній на момент звернення позивача до органу Пенсійного фонду про призначення пенсії), який визначає правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також систему прокуратури України.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пенсійне забезпечення прокурорів та слідчих прокуратури, до яких законодавцем віднесено позивача, встановлено приписами ст.50-1Закону України «Про прокуратуру».

Згідно із ч. 18 ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 №1789-ХІІ, призначені працівникам прокуратури пенсії перераховувались у зв'язку з підвищенням заробітної плати відповідних категорій прокурорсько-слідчих працівників.

Законом України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28.12.2014 №76-VIII внесені зміни до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» №1789-ХІІ, де частину 18 було викладено у наступній редакції: «Умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України».

15 липня 2015 року набув чинності Закон України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 №1697-VII, згідно Розділу ХІІ Прикінцевих положень якого визнано такими, що втратили чинність із набранням чинності цього Закону положення, крім пункту 8 частини першої статті 15, частини четвертої статті 16, абзацу першого частини другої статті 46-2, статті 47, частини першої статті 49, частини п'ятої статті 50, частин третьої, четвертої, шостої та одинадцятої статті 50-1, частини третьої статті 51-2, статті 53 щодо класних чинів (їх дія поширюється на осіб, яким присвоєно класні чини до набрання чинності цим Законом), статті 55 щодо посвідчення працівника прокуратури, статті 2 у частині підстав звільнення з посади Генерального прокурора України, а також статті 13 щодо функціонування в системі органів прокуратури міських, районних, міжрайонних, районних у містах прокуратур, яка втрачає чинність з 15 грудня 2015 року.

Отже, на час звернення позивача із заявою про перерахунок пенсії ч. 13 та ч. 18 ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» №1789-ХІІ, які регулювали порядок перерахунку пенсій, втратили чинність.

Разом з тим, зі змісту ч. 20 ст.86 Закону України «Про прокуратуру» (у редакції, чинній станом на дату виникнення спірних правовідносин) вбачається, що умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України.

Так, Кабінетом Міністрів України не визначено умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури - відповідний нормативно-правовий акт не прийнято.

Отже, з 15 липня 2015 року відсутні правові підстави для перерахунку пенсій працівникам прокуратури у разі відсутності умов та порядку перерахунку визначених Кабінетом Міністрів України.

Таким чином, нормами чинного законодавства України було скасовано право на перерахунок призначених пенсій прокурорів у зв'язку з підвищенням окладів з 15 липня 2015 року, а Кабінетом Міністрів України не визначено умови та порядок проведення такого перерахунку. У зв'язку з цим, колегія суддів вважає, що суд не може підміняти собою законодавчий орган, встановлюючи додаткові підстави до перерахунку пенсії там, де їх не визначив законодавчий орган.

Відповідно до п. 13 Розділу ХІІІ Прикінцевих положень Закону України «Про прокуратуру» №1697-VII на Кабінет Міністрів України покладено обов'язок у тримісячний строк з дня, наступного за днем опублікування цього Закону, привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом; забезпечити приведення нормативно-правових актів міністерств та інших відповідних центральних органів виконавчої влади України у відповідність із цим Законом.

Так, тривала бездіяльність Кабінету Міністрів України, яка полягає у невиконанні вимог п. 13 Розділу ХІІІ Прикінцевих положень Закону України «Про прокуратуру» №1697-VII, призвела до правової невизначеності у спірних правовідносинах та ситуації, за якої пенсіонери з числа прокурорів не мають можливості реалізувати своє право на перерахунок пенсії, передбачене ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» №1697-VII.

В своїй апеляційній скарзі позивач серед іншого зазначає, що неприйняття Кабінетом Міністрів України відповідного рішення щодо порядку та умов перерахунку призначених пенсій не може бути підставою для відмови у перерахунку його пенсії.

Проте колегія суддів зазначає, що Пенсійний фонд України, як орган державної влади, в силу вимог ч. 2 ст.19 Конституції України зобов'язаний діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

А тому за відсутності визначених Кабінетом Міністрів України умов та порядку перерахунку призначених працівникам прокуратури пенсій, Пенсійний фонд України не має правових підстав та законного способу дій для реалізації своїх повноважень, що виключає можливість перерахунку зазначених пенсій.

Між тим, колегія суддів знаходить безпідставними твердження позивача про те, що до спірних правовідносин підлягають застосуванню саме норми Закону України «Про прокуратуру» в попередній редакції, оскільки на час звернення позивача із заявою про перерахунок пенсії набула чинності та діяла інша редакція статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» №1789-ХІІ, позаяк зазначена вище редакція Закону України «Про прокуратуру» в попередній редакції передбачає принципово інший порядок перерахунку пенсій.

Що стосується доводів скаржника про те, що зміни в законодавстві, які звужують зміст та обсяг існуючих прав особи, не повинні застосовуватися при розгляді цієї справи, колегія суддів зазначає, що зміни внесені Законом України №76 від 28.12.2014 до частини 18 статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» №1789-ХІІ та до частини 20 статті 86 Закону України «Про прокуратуру» №1697 не були визнані неконституційними Конституційним Судом України, який рішенні від 26 грудня 2011 року №20-рп/2011 вказав, що одним із визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень.

З урахуванням такого елемента принципу верховенства права, як пропорційність (розмірність) Конституційний Суд України зазначив, що передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними, а оскільки держава зобов'язана регулювати економічні процеси, встановлювати й застосовувати справедливі та ефективні форми перерозподілу суспільного доходу з метою забезпечення добробуту всіх громадян, то механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження справедливого балансу між інтересами окремих осіб і інтересами всього суспільства. При цьому зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що не здійснення перерахунку пенсії позивачу не призвело до зменшення розміру пенсії працівника прокуратури, яку особа отримувала до цього, і не є звуженням обсягу вже набутих нею прав та/або позбавленням її права на соціальний захист.

Відповідно до пункту 2.1 рішення Конституційного Суду України №20-рп/2011 від 26 грудня 2011 року, зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

У рішенні «Ейрі проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового.

А у рішенні «Великода проти України» Європейський суд з прав людини дійшов висновку про те, що законодавчі норми можуть змінюватися, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

Аналогічна правова позиція викладена і в постановах Верховного Суду від 20 лютого 2018 року (справа №711/6019/16-а), від 02 березня 2018 року (справа №761/21804/17), від 20 березня 2018 року (справа №677/537/16-а).

Що стосується тверджень апелянта про наявність постанови Дарницького районного суду міста Києва від 03 серпня 2016 року у справі № 753/5470/16-а, колегія суддів зазначає, що даним судовим рішенням, що набрало законної сили, частково задоволено адміністративний позов ОСОБА_1 та визнано протиправними дії Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо відмови у проведені перерахунку ОСОБА_1 пенсії за вислугою років на підставі довідки Генеральної прокуратури України №18-27зп від 22 січня 2016 року та зобов'язано Лівобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Києві провести перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 на підставі виданої Генеральною прокуратурою України довідки №18-27зп від 22.01.2016 року відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» (в редакції на час призначення позивачу пенсії) виходячи з розрахунку 90% від суми місячної (чинної) зарплати за відповідною посадою, без обмеження максимального розміру пенсії, починаючи з 25 січня 2016 року та виплатити заборгованість, що виникне на день такого перерахунку з урахуванням проведених виплат. В іншій частині позову відмовлено.

Оскільки предметом розгляду у даній справі є визнання протиправними дій Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо відмови у проведенні перерахунку пенсії позивача за вислугу років згідно уточненої довідки № 18-394зп від 20.11.2017 замість довідки № 18-27зп від 22.01.2016 року та зобов'язання провести перерахунок пенсії за вислугу років відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» у редакції від 05.11.1991 № 1789-ХІІ, з розрахунку 90% із середнього заробітку, зазначеного у довідці, виданої Генеральною прокуратурою України № 18-394зп від 20.11.2017, колегія суддів приходить до висновку про необґрунтованість тверджень апелянта щодо необхідності застосування до спірних правовідносин обставин, що були досліджені Дарницьким районним судом міста Києва під час розгляду справи № 753/5470/16-а, які, на думку позивача, дають йому право для перерахунку пенсії станом на 01.12.2015 року.

Таким чином, аналізуючи обставини даної справи та оцінюючи зібрані у справі докази, колегія суддів дійшла до висновку про відсутність правових підстав для задоволення вимог даного позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України).

При цьому, доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Відповідно до ч. 3 ст. 242 КАС України обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Згідно зі ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, рішення або ухвалу - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийняв законне і обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись статтями 34, 243, 250, 308, 313, 315, 316, 321, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 жовтня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Собків Я.М.

Суддя Кузьмишина О.М.

Суддя Пилипенко О.Є.

Повний текст постанови виготовлено - 13.05.2019р.