Справа № 1340/5852/18
Суддя: Улицький Василь Зіновійович
Дата ухвалення: 2019-05-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2019 рокуЛьвів№ 857/3064/19

Колегія суддів Восьмого апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді: Улицького В.З.

суддів: Довгої О.І., Шавеля Р.М.

при секретарі судового засідання: Мельничук Б.Б.

за участі представника позивача: Карабань В. І .

представника відповідача: Квасниця Н.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Державного підприємства «Львівський бронетанковий завод» на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 01.02.2019 року (ухвала прийнята у м. Львові судом у складі головуючого судді Гулкевич І.З.) у справі за позовом Державного підприємства «Львівський бронетанковий завод» до Головного управління ДФС у Львівській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2018 року позивач звернувся до суду першої інстанції з позовом до Головного управління ДФС у Львівській області про визнання протиправними дії Головного управління ДФС у Львівській області щодо внесення 27.08.2018 змін до «Інтегрованої картки платника» Державного підприємства «Львівський бронетанковий завод», якими було зменшено від`ємне значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду на суму 2 106 246,00 грн, зобов`язання Головне управління ДФС у Львівській області вилучити з «Інтегрованої картки платника» Державного підприємства «Львівський бронетанковий завод» вказаний запис від 27.08.2018 року про зменшення від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду на суму 2 106 246,00 грн.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 01.02.2019 року позовну заяву Державного підприємства «Львівський бронетанковий завод» до Головного управління ДФС у Львівській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії залишено без розгляду.

Вказану ухвалу в апеляційному порядку оскаржив позивач, у апеляційній скарзі покликається на те, що оскаржувана ухвала винесена з порушенням норм процесуального права та є незаконною, просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та прийняти нову, якою справу направити на продовження розгляду.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу апелянта слід задоволити з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Судовою колегією апеляційного суду встановлено, що 04.12.2018 року позивач звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з позовом про визнання протиправними дії Головного управління ДФС у Львівській області щодо внесення 27.08.2018 змін до «Інтегрованої картки платника» Державного підприємства «Львівський бронетанковий завод», якими було зменшено від`ємне значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду на суму 2 106 246,00 грн., зобов`язання Головне управління ДФС у Львівській області вилучити з «Інтегрованої картки платника» Державного підприємства «Львівський бронетанковий завод» вказаний запис від 27.08.2018 року про зменшення від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду на суму 2 106 246,00 грн.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 07.12.2018 року відкрито провадження в адміністративній справі за позовом Державного підприємства «Львівський бронетанковий завод» до Головного управління ДФС у Львівській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії, розгляд справи призначено на 11.01.2019 року.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 11.01.2019 року у судовому засідання справу за позовом Державного підприємства «Львівський бронетанковий завод» до Головного управління ДФС у Львівській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії залишено без розгляду, з підстав недоплати судового розміру та встановлено строк усунення недоліків до 01.02.2019 року.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 01.02.2019 року позовну заяву Державного підприємства «Львівський бронетанковий завод» до Головного управління ДФС у Львівській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії залишено без розгляду на підставі п.7 ч.1 ст.240 КАС України (не усунуто недоліків).

Проте, судова колегія апеляційного суду не погоджується з даним висновком суду першої інстанції з огляду на наступне:

11.01.2019 року суддею Львівського окружного адміністративного суду була винесена ухвала у даній справі, якою обставини справи кваліфіковані як помилкове відкриття нею «провадження по позовній заяві, яка не відповідає вимогам ст. 160.171 КАС України».

Зазначений висновок суду першої інстанції мотивовано тим, що на переконання суду позивачем було заявлено вимогу майнового характеру на суму 2106246.00 гри., таким чином, сума судового збору яку позивачеві належало сплатити за подання даного адміністративного позову становила 31593,69 грн..

Разом з тим, позивачем до позовної заяви долучений документ про сплату судового збору у розмірі 3524,00 грн. (за дві вимоги немайнового характеру).

Проте судом першої інстанції помилково було залишено позовну заяву без руху та встановлено строк для усунення недоліків позовної заяви і та зазначена вимога доплатити судовий збір в сумі 28069,69 грн. в термін до дати наступного судового засідання, призначеного на 01.02.2019 року. Зазначена ухвала оскарженню не підлягала.

Суд першої інстанції зазначаючи висновок про недотримання позивачем вимог викладених у статтях 160, 161 КАС при поданні позовної заяви, на переконання апеляційного суду виходив з помилково визначеної ним правової природи предмета спору як спору нібито майнового характеру, замість немайнового.

Апеляційним судом досліджено матеріали справи, за наслідком яких встановлено, що позовна заява містить вимогу немайнового характеру, оскільки стосується не оскарження податкового повідомлення-рішення від 16.08.2018 № форми «В-4» (далі - ППР), а тільки у випадку визначення самим позивачем у якості предмету оскарження вказаної вище ППР така позовна заява дійсно мала би майновий характер і саме за таких умов передбачала би сплату судового збору у розмірі, зазначеному в ухвалі суду від 11.01.2019 року.

Разом з тим, позивачем у якості предмета оскарження було чітко визначено не ППР як підставу спору майнового характеру, а дії суб`єкта владних повноважень щодо зміни інформації, відображеної в інтегрованій картці платника, які створювали перешкоди для підприємства в його майбутній участі у тендері, а тому такі позовні вимоги позивач вважаються немайновими вимогами з огляду на наступне.

Згідно ст. 5 КАС кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом зокрема: визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень, визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій, визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Відтак, з даного переліку в контексті позовної заяви ДП «ЛБТЗ» лише визнання протиправним та скасування індивідуального акта (ППР) чи окремих його положень могло би мати на переконання апеляційного суду майновий характер.

Дане твердження відображене у листі Вищого адміністративного суду від 18.01.2012 № 165/11/13-12 про надання роз`яснення щодо застосування підпункту 1 пункту 3 частини другої статті 4 Закону України "Про судовий збір".

Таким чином, адміністративними позовами майнового характеру є вимоги щодо протиправності рішень про визначення грошових зобов`язань платників податків, про зменшення суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість, про стягнення адміністративно-господарських та інших штрафних санкцій тощо.

За таких обставин, судова колегія вважає, що звернені до суду вимоги про скасування рішення відповідача - суб`єкта владних повноважень, безпосереднім наслідком яких є зміна складу майна позивача, є майновими.

Разом з тим, позовна заява подана Державним підприємством «Львівський бронетанковий завод» не щодо оскарження змісту ППР, що впливають на склад майна позивача. Оскільки, як зазначено вище, такі наслідки впливають виключно на можливість участі ДП «ЛБТЗ» у тендерах і тільки за їх результатами і на підставі укладених після участі у тендерах господарських договорів можуть виникати правовідносини, пов`язані зі зміною складу майна підприємства.

Аналогічну правову позицію викладено в постанові Верховного Суду у складі колегії Касаційного адміністративного суду від 02.05.2018 у справі №826/3168/15.

За таких обставин, колегія суддів переконана, що факт відображення відповідачем суми 2106246,00 гри. в інтегрованій картці платника але без оскарження позивачем ППР, не врученого позивачу відповідно до вимог Податкового кодексу України, не може вважатися підставою визнавати позовну заяву заявою майнового характеру.

Цей спір стосується не майнових прав підприємства, а прав, що в даному випадку лише передують їх виникненню, а саме - прав підприємства, як суб`єкта адміністративних правовідносин, на застосування встановлених Законом повноважень суб`єктом владних повноважень за умови повного і точного додержання ним вимог ст. 19 Конституції України та Податкового кодексу України.

Європейський суд з прав людини вказує, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

У Рішенні Європейського суду з прав людини від 08.04.2010 у справа «Меньшакова проти України» (Заява №377/02) у п.52 «Суд повторює, що пункт 1 статті 6 гарантує кожному право на звернення до суду з позовом щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Таким чином, він втілює в собі «право на суд», яке, згідно з практикою Суду, включає в себе не тільки право ініціювати провадження, але й право розраховувати на «розгляд» спору судом (наприклад, рішення у справі «Кутіч проти Хорватії» (Kutic v. Croatia), заява № 48778/99, п. 25, ЕСПЛ 2002-ІІ)».

Так, у справі Delcourt v. Belgium Європейський Суд з прав людини зазначив, що "у демократичному суспільстві у світлі розуміння Конвенції, право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало б меті та призначенню цього положення".

У справі Bellet v. France Суд зазначив, що "стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права".

Отже, відповідно до позиції Європейського Суду з прав людини основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

Постановивши ухвалу про залишення позовної заяви без розгляду, суд першої інстанції фактично позбавив позивача права доступу до суду, що свідчить про порушення його права на захист прав, свобод та інтересів і розгляд справи в адміністративному суді, гарантовані ст.5 КАС України.

Відповідно до ст.320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Відповідно до частини першої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Суд першої інстанції не виконав вказані вимоги процесуального закону, оскільки до спірних правовідносин не вірно застосував норми процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного рішення.

Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, оскаржувану ухвалу скасувати та направити справу для продовження її розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 243 ч. 3, 308, 310, 312, 315, 320, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Львівський бронетанковий завод» - задоволити.

Скасувати ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 01.02.2019 року у справі №1340/5852/18, яка перешкоджає подальшому провадженню по справі та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття.

На Постанову протягом тридцяти днів з моменту набрання нею законної сили може бути подана касаційна скарга безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя В. З. Улицький
судді О. І. Довга
Р. М. Шавель
Повне судове рішення складено 10.05.2019 року