Справа № 1340/5026/18
Суддя: Мікула Оксана Іванівна
Дата ухвалення: 2019-05-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 травня 2019 рокуЛьвів№ 857/2755/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді - Мікули О. І.,

суддів - Гінди О. М., Курильця А. Р.,

з участю секретаря судового засідання - Федчук М. Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові в залі суду апеляційну скаргу Кінологічного навчального центру Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 10 січня 2019 року у справі № 1340/5026/18 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Кінологічного навчального центру Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії, -

суддя в 1-й інстанції Лунь З. І.,

час ухвалення рішення 10.01.2019 року, 11:37 год.,

місце ухвалення рішення м. Львів

дата складання повного тексту рішення 11.01.2019 року,

в с т а н о в и в:

Позивач - ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до відповідача - Кінологічного навчального центру Західного регіонального управління (1 категорії) Державної прикордонної служби України, в якому просив визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не проведення повного розрахунку при звільненні невиплату у день виключення із списків частини (09 лютого 2018 року) компенсації за неотримане речове майно; стягнути із Кінологічного навчального центру Західного регіонального управління (1 категорії) Державної прикордонної служби України на його користь середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні за період із 09 лютого 2018 року по 25 жовтня 2018 року у сумі 66291,05 грн.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 10 січня 2019 року позов задоволено. Визнано протиправною бездіяльність Кінологічного навчального центру Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України щодо нездійснення повного розрахунку при звільненні з військової служби ОСОБА_1 в частині невиплати ОСОБА_1 в день виключення із списків частини, 09 лютого 2018 року, грошової компенсації за неотримане речове майно. Стягнено з Кінологічного навчального центру Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні за період 09 лютого 2018 року по 25 жовтня 2018 року у сумі 66291,05 грн.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване рішення прийняте з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального права та підлягає скасуванню, покликаючись на те, що позивач не скористався своїм правом на подання рапорту на отримання компенсації за неотримане речове майно чи не виключення без його згоди із списків особового складу військової частини до проведення з ним усіх необхідних розрахунків. Крім того, апелянт звертає увагу на те, що Прикордонний загін є установою, що фінансується з державного бюджету і як розпорядник бюджетних коштів, відповідно до ст.51 Бюджетного кодексу України може брати бюджетні зобов`язання та провадити видатки лише в межах бюджетних асигнувань. Апелянт також вважає необґрунтованими висновки суду першої інстанції щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, оскільки положення ст.117 КЗпП України не поширюється на відносини між військовими частинами та військовослужбовцями щодо проходження військової служби та виплати грошового забезпечення. Просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити.

Справа розглянута судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому вказав, зокрема, що п.10 Інструкції про порядок речового забезпечення військовослужбовців та працівників Державної прикордонної служби України в мирний час та особливий період та Норми забезпечення речовим майном військовослужбовців та працівників Державної прикордонної служби України в мирний час та особливий період, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 31 жовтня 2016 року № 1132, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 28 листопада 2016 року за № 1536/29666 Про речове забезпечення військовослужбовців та працівників Державної прикордонної служби України в мирний час та особливий період, не передбачає процедури звернення військовослужбовця Державної прикордонної служби України з рапортом до керівництва військової частини про виплату компенсації за речове майно. Більше того, першою дією відповідача має бути нарахування військовослужбовцю компенсації за невикористане речове майно, після чого за бажанням військовослужбовця йому видаються предмети форменого одягу на визначену суму грошової компенсації. Ці всі дії повинні бути вчинені сторонами до виключення військовослужбовця зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Представник відповідача (апелянта) Гілецький С. М. у судовому засіданні підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, вважає висновки суду першої інстанції неправильними та необґрунтованими. Просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Представник позивача Коверін С. М. у судовому засіданні не погодився з доводами апеляційної скарги і вважає, що вони не спростовують висновків суду першої інстанції, який ухвалив законне та обґрунтоване рішення. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Заслухавши суддю-доповідача та пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзив на апеляційну скаргу в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, а оскаржуване рішення скасувати з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що Наказом начальника Кінологічного навчального центру від 10 січня 2018 року №6-ос молодшого сержанта ОСОБА_1 звільнено з військової служби в запас.

Наказом від 09 лютого 2018 року №28-ос ОСОБА_1 виключено із списків особового складу та усіх видів забезпечення з 09 лютого 2018 року.

Відповідно до довідки-розрахунку №14 від 09 лютого 2018 року вартість речового майна, що належить до виплати позивачу, складає 6264,13 грн.

25 жовтня 2018 року на картковий рахунок ОСОБА_1 . Кінологічним навчальним центром перераховано грошову компенсацію за неотримане речове майно при звільненні в сумі 6264,13 грн.

Позивач, вказуючи на те, що відповідач протиправно виплатив йому суму грошової компенсації через 259 днів, а не в день виключення зі списків особового складу та всіх видів забезпечення, звернувся в суд із вказаним адміністративним позовом.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач допустив протиправну бездіяльність у зв`язку із невиплатою ОСОБА_1 компенсації за неотримане речове майно в строк, передбачений Законом. Таким чином, відповідно до ст.116-117 КЗпП України, ОСОБА_1 набув право на стягнення в судовому порядку середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні до повного розрахунку, тобто з 09 лютого 2018 року по 25 жовтня 2018 року (259 днів) у сумі 66291,05 грн.

Даючи правову оцінку такому висновку суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Відповідно до абз.2 ч.1 ст.9-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що визначаються відповідно Міністерством оборони України, Міністерством інфраструктури України - для Державної спеціальної служби транспорту, іншими центральними органами виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування, Головою Служби безпеки України, начальником Управління державної охорони України, Головою Служби зовнішньої розвідки України, Головою Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, а порядок грошової компенсації вартості за неотримане речове майно визначається Кабінетом Міністрів України.

Порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 16 березня 2016 року № 178 (далі - Порядок № 178).

Відповідно до п.1 Порядку № 178 вказаний Порядок визначає механізм виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, СБУ, Служби зовнішньої розвідки, Держприкордонслужби, Держспецтрансслужби, Держспецзв`язку і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно.

Згідно з п.3 Порядку № 178 грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна згідно з нормами забезпечення в разі: звільнення з військової служби, загибелі (смерті) військовослужбовця.

Відповідно до п.4 Порядку № 178 грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) за наказом командира (начальника) військової частини, територіального органу, територіального підрозділу, закладу, установи, організації, а командирам (начальникам) військової частини - наказу старшого командира (начальника), в якому зазначається розмір грошової компенсації на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, оригінал якої додається до відомості щодо виплати грошової компенсації.

Грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини, територіального органу, територіального підрозділу, закладу, установи, організації (далі - військова частина), а командирам (начальникам) військової частини - наказу старшого командира (начальника), у якому зазначається розмір грошової компенсації на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, оригінал якої додається до відомості щодо виплати грошової компенсації.

З системного аналізу вищенаведених правових норм можна дійти висновку про те, що чинне законодавство передбачає чіткий алгоритм дій для отримання грошової компенсації вартості за неотримане речове майно у разі звільнення, а саме: військовослужбовець повинен подати заяву (рапорт), на підставі якого командир (начальник) військової частини видає відповідний наказ.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 05 грудня 2018 року (справа № 808/2442/16), і відповідно до вимог ч.5 ст.242 КАС України враховується судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Вказана позиція спростовує висновки суду першої інстанції про те, що процедура звернення військовослужбовця Державної прикордонної служби України з рапортом до керівництва військової частини про виплату компенсації за речове майно не передбачена.

Таким чином, у разі звільнення військовослужбовця з військової служби у нього виникає право на грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно, яке реалізується шляхом подання військовослужбовцем відповідної заяви (рапорту) за місцем військової служби.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач не подавав жодного рапорту чи заяви про отримання компенсації за неотримане речове майно.

Така компенсація була виплачена відповідачем самостійно на підставі телеграми на виділення головним розпорядником коштів для проведення розрахунку.

Вказані обставини підтверджуються оглянутим у судовому засіданні колегією суддів копією журналу обліку реєстрації вхідних, вихідних і внутрішніх документів Кінологічного навчального центру Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України за період з 01 січня по 12 лютого 2018 року.

Таким чином, позивач не скористався своїм правом на подання рапорту для отримання компенсації за неотримане речове майно чи не виключення без його згоди зі списків особового складу військової частини до проведення з усіх необхідних розрахунків.

Колегія суддів звертає увагу на те, що у розумінні КАС України бездіяльність суб`єкта владних повноважень - це пасивна поведінка суб`єкта владних повноважень, яка може мати вплив на реалізацію прав, свобод, інтересів фізичної чи юридичної особи.

Поряд з цим, бездіяльність суб`єкта владних повноважень може бути визнана протиправною адміністративним судом лише в тому випадку, якщо відповідач ухиляється від вчинення дій, які входять до кола його повноважень та за умови наявності правових підстав для вчинення таких дій.

Таким чином, оскільки позивачем недотриманий порядок звернення за грошовою компенсацією вартості неотриманого речового майна, у суб`єкта владних повноважень відсутня протиправна бездіяльність.

Разом з тим, суд першої інстанції не надав належної оцінки вказаним обставинам, що призвело до ухвалення помилкового рішення, у зв`язку з чим рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню.

Таким чином, доводи апеляційної скарги є підставними та спростовують відповідні висновки суду першої інстанції з вищенаведених мотивів.

Колегія суддів також звертає увагу на те, п.29 Рішення Європейського суду з прав людини від 09 грудня 1994 року Справа "Руїз Торіха проти Іспанії" (серія А, №303А) Суд повторює, що згідно з його установленою практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтованості рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

З врахуванням усіх вищенаведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини справи та прийняв постанову з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, у зв`язку з чим відповідно до вимог ст.317 КАС України постанова суду підлягає скасуванню з прийняттям нового судового рішення.

Керуючись ст. 242, 243, 246, 250, 310, 315, 317, 321, 322, 328, 329 КАС України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Кінологічного навчального центру Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України задовольнити.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 10 січня 2019 року у справі № 1340/5026/18 скасувати, та прийняти постанову, якою у задоволенні позову відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий - суддя О. І. Мікула
судді О. М. Гінда
А. Р. Курилець
Повне судове рішення складено 10 травня 2019 року.